ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1855/21 Справа № 183/4638/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000801 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

25 жовтня 2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 100 годин;

24 червня 2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст.185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 2 місяці 1 день. Звільнений 05 жовтня 2020 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року ОСОБА_7 було визнано винним за вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року більш суворим за цим вироком остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі. В строк остаточно призначеного покарання ОСОБА_7 , зарахувати покарання відбуте ним повністю за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на два роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання щодо речових доказі та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, 18 вересня 2018 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_7 проходив поблизу гаражного кооператива «Самара», що розташований в смт. Гвардійському Новомосковського району Дніпропетровської області, де побачив кущ коноплі. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.
Цього ж дня, а саме 18 вересня 2018 року приблизно о 12 годині 05 годині ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись поблизу смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, зірвав листя з куща коноплі, таким чином незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, не подрібнюючи переніс його до лісу, що розташований поблизу АДРЕСА_3 .
Продовжуючи свою злочинну діяльність та реалізацію свого злочинного умислу, в цей же день, а саме 18 вересня 2018 року приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в лісі, що розташований поблизу вул. Юбілейної в смт. Гвардійському Новомосковського району Дніпропетровської області, раніше зірвані листя з куща коноплі висушив, подрібнив, тим самим незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, поклав його в пачку з під сигарет та в кишені своїх штанів переніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , і почав зберігати з метою вживання без мети збуту до 03 травня 2019 року.
03 травня 2019 року приблизно о 16 годині 10 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , взяв особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, який знаходився у пачці з-під сигарет, поклав його у праву кишеню своїх штанів та пішов в напрямку с. Вільного Новомосковського району Дніпропетровської області.
Цього ж дня, а саме 03 травня 2019 року о 17 годині 12 хвилин до чергової частини Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від особи, яка не назвалася про те, що невідомий чоловік знаходиться поблизу будинку АДРЕСА_4 та демонструє у руках наркотичний засіб.
03 травня 2019 року виїздом слідчо-оперативної групи на місце події встановлений ОСОБА_7 та відповідно до ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» співробітники поліції підійшли до останнього з метою перевірки у нього документів та запитали чи має при собі ОСОБА_7 заборонені предмети, на що останній у присутності двох понятих біля будинку АДРЕСА_4 , в період часу з 18 години 10 хвилин до 18 години 25 хвилин, надав слідчому для огляду з кишені штанів, пачку з-під сигарет з вмістом у ній рослинної речовини зеленого кольору масою 6,5067 г, яка є наркотичним засобом «канабісом», що відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений. Маса канабісу, в перерахуванні на висушену речовину складає 6,0031 г, яку ОСОБА_7 раніше придбав, виготовив та зберігав для власного вживання без мети збуту.
Крім того, 06 квітня 2019 року приблизно о 11 годині 27 хвилин ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де достовірно знаючи місцезнаходження картки банку «Ощадбанк» НОМЕР_1 , котра належить ОСОБА_8 та, що на ній маються грошові кошти, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на викрадення вказаних грошових коштів.
Цього ж дня, а саме 06 квітня 2019 року приблизно об 11 годині 28 хвилин ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, знаходячись за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , отримавши доступ до картки банку «Ощадбанк» НОМЕР_1 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, а власник даної картки відсутній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вчиняючи злочин повторно, перерахував грошові кошти в сумі 1 000,00 грн. на картку банку «ПриватБанк» НОМЕР_2 , котра належить його знайомому ОСОБА_9 , тим самим викравши їх.
Після цього, ОСОБА_7 розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1 000,00 грн.
Крім того, 08 квітня 2019 року приблизно о 08 годині 23 хвилин ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де достовірно знаючи місцезнаходження картки банку «Ощадбанк» НОМЕР_1 , котра належить ОСОБА_8 та, що на ній маються грошові кошти, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на викрадення вказаних грошових коштів.
Цього ж дня, а саме 08 квітня 2019 року приблизно о 08 годині 27 хвилин ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, знаходячись за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , отримавши доступ до картки банку «Ощадбанк» НОМЕР_1 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, а власник даної картки відсутній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вчиняючи злочин повторно, перерахував грошові кошти в сумі 1 000,00 грн. на картку банку «ПриватБанк» НОМЕР_2 , котра належить його знайомому, ОСОБА_9 , тим самим викравши їх.
Після цього, ОСОБА_7 розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1 000,00 грн.
Крім того, 09 квітня 2019 року приблизно о 08 годині 27 хвилин ОСОБА_7 , знаходився за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де достовірно знаючи місцезнаходження картки банку «Ощадбанк» НОМЕР_1 , котра належить ОСОБА_8 та, що на ній маються грошові кошти, у нього виник злочинний умисел направлений на викрадення вказаних грошових коштів.
Цього ж дня, а саме 09 квітня 2019 року приблизно о 08 годині 33 хвилин ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, знаходячись за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , отримавши доступ до картки банку «Ощадбанк» НОМЕР_1 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, а власник даної картки відсутній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вчиняючи злочин повторно перерахував грошові кошти в сумі 1 000,00 грн. на картку банку «ПриватБанк» НОМЕР_2 , котра належить його знайомому, ОСОБА_9 , тим сам викравши їх.
Після цього, ОСОБА_7 розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1 000,00 грн.
09 квітня 2019 року приблизно о 14 годині 55 хвилин ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , та продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, достовірно знаючи місцезнаходження картки банку «Ощадбанк» НОМЕР_1 , котра належить ОСОБА_8 та, що на ній маються грошові кошти, у нього виник злочинний умисел на викрадення вказаних грошових коштів.
Цього ж дня, а саме 09 квітня 2019 року приблизно о 08 годині 33 хвилин ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, отримавши доступ до картки банку «Ощадбанк» НОМЕР_1 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, а власник даної картки відсутній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків вчиняючи злочин повторно перерахував грошові кошти в сумі 500,00 грн. на картку банку «ПриватБанк» НОМЕР_2 , котра належить його знайомому ОСОБА_9 , тим сам викравши їх.
Після цього, ОСОБА_7 розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1 500,00 грн.
Крім того, 10 квітня 2019 року приблизно о 07 годині 40 хвилин ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де достовірно знаючи місцезнаходження картки банку «Ощадбанк» НОМЕР_1 , котра належить ОСОБА_8 та, що на ній маються грошові кошти, у нього виник злочинний умисел направлений на викрадення вказаних грошових коштів.
Цього ж дня, а саме 10 квітня 2019 року приблизно о 07 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, знаходячись за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , отримавши доступ до картки банку «Ощадбанк» НОМЕР_1 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, а власник даної картки відсутній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вчиняючи злочин повторно перерахував грошові кошти в сумі 700,00 грн. на картку банку «ПриватБанк» НОМЕР_2 , котра належить його знайомому, ОСОБА_9 , тим сам викравши їх.
Після цього, ОСОБА_7 розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 700,00 грн.
Крім того, 30 квітня 2019 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , та достовірно знаючи місцезнаходження особистого майна, котре належить ОСОБА_8 , в цей час у нього виник злочинний умисел на заволодіння будь-яким майном, котре в подальшому можна реалізувати.
Цього ж дня, а саме 30 квітня 2019 року приблизно о 14 годині 05 хвилин ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, зайшовши до приміщенні вітальні квартири АДРЕСА_5 , після цього діючи умисно, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та він ніким не помічений, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи умисел на викрадення майна, таємно викрав таке майно: праску марки AURORA, моделі AU 024, вартістю 149,40 грн., електром`ясорубку марки «Бриз», вартістю 611,00 грн. та автоматичний вимірювач артеріального тиску, марки «Gamma», моделі Control вартістю 501,00 грн., яке належить ОСОБА_8 .
Після цього, ОСОБА_7 місце скоєння злочину з викраденим майном покинув, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальних збитків на суму 1262,48 грн.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити, виключити із резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 309 КК України - покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.
В обґрунтовування таких вимог прокурор посилається на неправильне застосування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, на неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Так, прокурор вказує на те, що призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку, У даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.
Проте суд першої інстанції в порушення зазначених вимог кримінального законодавства визначив ОСОБА_7 покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, звільнивши фактично від відбутого вже покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року у виді обмеження волі строком на 1 рік 2 місяці 1 день, яке, окрім того, в даній ситуації не підлягає зарахуванню в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення та думку учасників кримінального провадження, перевіривши і проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заявлені вимоги, співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність задовольнити апеляційну скаргу прокурора, за наступних підстав.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому не є предметом перегляду у відповідності до ст. 404 КПК України.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами судового розгляду.
З цією вимогою кореспондуються вимоги ст. 370 КПК України щодо ухвалення компетентним судом згідно з вимогами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кодексом.
Так, ст. 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Зокрема, ч. 4 ст. 70 КК України, передбачено, якщо після ухвалення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в ч.ч. 1-3 ст. 70 КК України, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.
Разом з тим, згідно з рекомендаціями, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», що у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до ухвалення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Аналогічна правова позиція щодо призначення покарання за сукупністю злочинів висловлена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 (справа № 760/26543/17), яка відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є обов`язковою для врахування іншими судами при застосуванні таких норм.
Згідно з цією правовою позицією, призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень має ряд особливостей, з урахуванням яких, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України передбачає, зокрема, такі елементи: одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; зарахування у строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, покарання, відбутого за попереднім вироком, якщо таке зарахування можливе.
При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. У даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.
Таке тлумачення закону про кримінальну відповідальність є усталеною практикою, оскільки суд, який призначає такій особі покарання за інший злочин, вчинений до ухвалення вироку в першій справі, не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.
Таким чином, для призначенні остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень має значення саме призначене попереднім вироком засудженому покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 засуджено вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року за ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст.70, ч. 1 ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 2 місяці 1 день, яке на час ухвалення оскаржуваного вироку обвинувачений вже відбув, про що також зазначено у мотивувальній частині вироку (05 жовтня 2020 року).
У цьому провадженні кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, за які ОСОБА_7 , засуджено вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, він вчинив у період з 18 вересня 2018 року по 30 квітня 2019, тобто до ухвалення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року.
Однак, в порушення вище викладеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, звільнивши фактично від відбутого вже покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року у виді обмеження волі строком на 1 рік 2 місяці 1 день, яке, окрім того, в даній ситуації не підлягає зарахуванню в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень.
Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання, що відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України є підставою для зміни судового рішення, в даному випадку в частині призначеного обвинуваченому покарання.
А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України в частині призначеного покарання змінити.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
- за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4