Єдиний унікальний номер справи № 359/8903/18 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1785/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2020 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2020 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки, з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.
За вироком суду, ОСОБА_9 визнано винним у погрозі вбивством, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України.
Так, 28 червня 2018 року приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_9 перебував біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_7 та працівниками роти №4 батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП в Київській області, які прибули за повідомленням ОСОБА_7 про порушення ОСОБА_9 громадського порядку. За вказаних подій ОСОБА_9 висловлював обурення з приводу того, що його син ОСОБА_11 , 2008 року народження, прибув до своєї бабусі ОСОБА_7 та відмовляється повертатися до нього ( ОСОБА_9 ). При цьому, він голосно висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 , а також наказував сину ОСОБА_11 негайно повернутися до нього. У зв`язку з тим, що ОСОБА_11 відмовлявся виходити з будинку та спілкуватися з ним, ОСОБА_9 о 21 год. 07 хв. та о 21 год. 10 хв. 28 червня 2018 року, знаходячись біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , у нецензурній формі двічі висловив погрози вбивством ОСОБА_7 . При цьому, обставини висловлювання погроз вбивством, а саме ступінь емоційного збудження та агресивності ОСОБА_9 , те, що він має значну перевагу у фізичній силі у порівнянні з ОСОБА_7 , а також те, що присутність працівників поліції жодним чином не перешкоджала йому неодноразово висловлювати такі погрози, давали підстави побоюватись їх здійснення.
Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність вироку, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства, просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2020 року скасувати та винести новий вирок, яким ОСОБА_9 виправдати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 зазначає, що в порушення вимог Закону після виходу з нарадчої кімнати, вирок судом не був оголошений ОСОБА_9 , а тільки вручена його копія.
Також апелянт зазначає, що суд неправомірно посилається на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки вони є сусідами та знайомими потерпілої ОСОБА_7 та при проведенні допиту свідки повідомили, що чули погрози в адресу ОСОБА_7 , але пояснити на запитання, в чому виражалась погроза вбивства, які дії були вчинені ОСОБА_9 при цьому, пояснити не змогли, але суд взяв їхні показання до уваги та поклав їх в основу обвинувачення.
Крім того, захисник ОСОБА_10 вказує, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що ніякої погрози вбивства не було, натомість ОСОБА_9 вчинив хуліганські дії, які виразились у висловлюванні нецензурними словами у підвищеному тоні, але суд у вироку невірно виклав показання вказаних свідків. Тобто, на думку апелянта, суд упереджено, з обвинувальним ухилом виносив вказаний вирок.
Також апелянт зазначає, що за вказані хуліганські дії, які були вчинені ОСОБА_9 , він уже був притягнутий до адміністративної відповідальності, але суд вказану обставину констатував як характеризуючі дані на останнього. Апелянт звертає увагу, що справа про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП була розглянута Бориспільським міськрайонним судом Київської області 06.09.2018 суддею ОСОБА_1 , який також виносив оскаржуваний вирок. Приймаючи постанову про порушення ОСОБА_9 громадського порядку та спокою громадян 28 червня 2018 року о 20 год. 20 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд не вбачав ніякої погрози вбивством ОСОБА_7 , не скасував протокол про адміністративне правопорушення та не направив його до правоохоронних органів для проведення досудового розслідування.
Крім того, апелянт вказує, що оцінюючи зібрані докази суд так і не вказав в чому виразились дії ОСОБА_9 при погрозі вбивством, і в матеріалах справи ці докази відсутні та не здобуті при розгляді справи, тобто суд засудив ОСОБА_9 за виловлювання, а не за реальні дії, як це передбачено диспозицією ст. 129 КК України.
Представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, у якій просив вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, доводи прокурора, потерпілої та її представника, які заперечили проти поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у погрозі вбивством, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, за обставин, викладених у вироку, обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.
Зокрема, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України підтверджуються детальними та послідовними показання потерпілої ОСОБА_7 , яка показала, що 28.06.2018 після 20 години до неї прийшов її колишній зять ОСОБА_9 , який почав висловлюватись нецензурною лайкою. Вона викликала поліцію та спустилась до вхідних дверей входу у під`їзд, де стоячи у дверях на відстані 10 м від ОСОБА_9 упродовж 20 хвилин до приїзду поліції чула на свою адресу нецензурну лайку та погрозу про те, що ОСОБА_9 буде її вбивати, що вона своє уже віджила. Коли приїхала поліція, факти погрози ОСОБА_9 її життю було зафіксовано на камери поліції. Потерпіла того дня реально боялася за своє життя, оскільки ОСОБА_9 фізично розвинутий чоловік, який знаючи про її інвалідність ІІІ групи неодноразово піднімав на неї руку та завдавав фізичного болю. На той момент потерпіла сприймала погрози вбивством ОСОБА_9 як реальні, оскільки знає агресію колишнього зятя. Вона просила працівників поліції щоб вони забрали ОСОБА_9 і відвезли додому, однак працівники поліції не вчиняючи жодних дій поїхали. ОСОБА_7 повернулася до свого помешкання, а обвинувачений ніби як пішов, втім після від`їзду працівників поліції повернувся і почав у відчинені вікна її квартири кричати, що всіх уб`є.

Свідка ОСОБА_12 сусідки потерпілої ОСОБА_7 , яка показала, що 28.06.2018 при наявності працівників поліції ОСОБА_9 у бік ОСОБА_7 виражався нецензурною лайкою, погрожував, що вб`є, приб`є, зруйнує її життя. Свідок сприймала слова обвинуваченого як реальні. Дані слова чоловіка викликали страх, оскільки склали враження, що він може виконати свої дії. Свідок чула погрози вбивством ОСОБА_9 у бік ОСОБА_7 . До даного випадку вона бачила як ОСОБА_9 взимку штовхав ОСОБА_7 на сніг.
Свідка ОСОБА_13 , яка показала, що через відчинене вікно бачила колишнього зятя ОСОБА_7 ОСОБА_9 , трьох працівників поліції та ОСОБА_7 . Спілкування відбувалося на відстані, ОСОБА_9 вів себе цинічно, висловлювався у бік потерпілої нецензурною лайкою. Свідок вказувала, що ОСОБА_9 доводить потерпілу до стресу своїми постійними погрозами та криками. Того дня погроза вбивством від обвинуваченого до потерпілої звучала у нецензурній лайці. Свідок сприймала погрози вбивства як реальну загрозу життю та здоров`ю людини.
З показань свідка ОСОБА_14 , який працює поліцейським ювенальної поліції в Київській області, вбачається, що він прибув на виклик ОСОБА_9 , який повідомив, що колишня теща не віддає йому сина, де провівши бесіду з сином ОСОБА_9 дізнався, що дитина виявила бажання проживати з бабусею. Він був свідком словесної перепалки ОСОБА_7 з ОСОБА_9 . Зі слів свідка, погрози вбивством потерпілій з боку обвинуваченого можливо і лунали, він висловлював нецензурні слова на адресу потерпілої.
Свідок ОСОБА_15 , який працює у патрульній поліції, вказував, що між потерпілою та обвинуваченим була словесна перепалка, хто якими словами висловлювався свідок не пам`ятає, бо пройшов значний проміжок часу. Вказує, що того дня вся подія фіксувалася на нагрудну камеру поліції, відеоматеріал відповідає дійсності, який він підтримує в повному обсязі.
Показання потерпілої та свідків є послідовними, логічними, містять відомі їм обставини кримінального провадження, які суд першої інстанції безпосередньо сприймав під час судового засідання, та узгоджуються між собою.

Крім того, показання потерпілої та свідків повністю узгоджуються з іншими, долученими до матеріалів кримінального провадження і безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, які доповнюють один одного та в своїй сукупності підтверджують, що обвинувачений ОСОБА_9 проявив активні дії, які виразилися у залякуванні потерпілої ОСОБА_7 позбавленням її життя у присутності працівників поліції, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням страху у потерпілої за своє життя. Тобто, потерпіла реально сприймала погрозу її вбивства.

Зокрема, судом першої інстанції досліджено заяву потерпілої ОСОБА_7 від 09.07.2018, відповідно до якої ОСОБА_9 вчиняв моральне та фізичне насильство щодо неї, відеозапис з нагрудної камери патрульного поліції, з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 дійсно висловлював погрози вбивством потерпілої ОСОБА_7 .
Показання потерпілої, свідків та наведені вище докази суд першої інстанції обґрунтовано визнав у вироку належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, які були отримані в порядку встановленому кримінальним процесуальним кодексом України, а доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 цього не спростовують та водночас не містять належних та допустимих доказів на спростування встановлених місцевим судом обставин вчинення злочину обвинувачем ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд неправомірно посилається на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є добрими знайомими потерпілої ОСОБА_7 , є необґрунтованими оскільки ч.2 ст. 65 КПК України визначено коло осіб, які не можуть бути допитані як свідки і серед них відсутня така категорія осіб, як знайомі, сусіди тощо, адже на свідків покладено обов`язок, передбачений п.2 ч.2 ст. 66 КПК України, - давати правдиві показання під час досудового розслідування та судового розгляду, а крім того у відповідності до ч.1 ст. 67 КПК України свідок несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або за відмову від давання показань.
Доводи апеляційної скарги про те, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що ніякої погрози вбивства не було, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_14 , який вказував, що погрози вбивством потерпілій з боку обвинуваченого можливо і лунали, він висловлював нецензурні слова на адресу потерпілої, а інспектор патрульної поліції ОСОБА_15 зазначив, що не пам`ятає, хто якими словами висловлювався.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що свідок ОСОБА_14 показав, що потерпіла ОСОБА_7 не могла відчувати реальної погрози вбивством, оскільки то були лише емоції, то колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що кожна особа, у своєму душевному переконанні, сприймає по різному погрозу вбивством.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог Закону після виходу з нарадчої кімнати вирок судом не проголошувався, оскільки згідно журналу судового засідання, учасники процесу в судове засідання на оголошення вироку не з`явились.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд розглядаючи справу щодо ОСОБА_9 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП за події, які відбувались 28 червня 2018 року біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 не вбачав ніякої погрози вбивством ОСОБА_7 , не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного вироку, оскільки судом розглядалася справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, за вчинення ОСОБА_9 дрібного хуліганства, в межах обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, що жодним чином не включає можливості притягнення ОСОБА_9 до відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 129 КК України.
При перевірці матеріалів кримінального провадження, порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено, а сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів, повністю спростовують доводи апеляційної скарги щодо необхідності скасування вироку суду у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням кримінального процесуального закону.
Призначене ОСОБА_9 судом першої інстанції покарання відповідає вимогам статті 65 КК України і є правильним.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому має бути залишене без змін, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 щодо його скасування без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2020 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4