Справа № 132/2713/20
Ухвала
Іменем України
18.02.2021р. місто КАЛИНІВКА

Слідчий суддя Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду м.Калинівка Вінницької області клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000362 від 29.08.2020р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області 16.02.2021р. надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000362 від 29.08.2021р., а саме його автомобіля марки «ЗИЛ-130» зеленого кольору, держаний номерний знак « НОМЕР_1 », який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчим відділенням Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000362, відомості про яке 29.08.2020р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України. В ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні слідчим суддею Калинівського районного суду Вінницької області 02.09.2020р. винесено ухвалу про накладення арешту на належний йому автомобіль марки «ЗИЛ-130» зеленого кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 шляхом позбавлення права відчужувати та розпоряджатися будь-яким чином даним майном. За наслідком проведення досудового розслідування 10.12.2020р. слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000362 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, яка на даний час набрала законної сили. Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового розгляду судом. Потреба у застосуванні арешту автомобіля марки «ЗИЛ-130», державний номерний знак « НОМЕР_1 » відпала, оскільки усі необхідні слідчі дії проведено, кримінальне провадження закрито та постанова про скасована та являється чинною, в зв`язку із чим власник майна, на яке накладено арешт, звернувся до суду з даним клопотанням.

Особа, яка звернулась з клопотанням та слідчий в судове засідання не з`явився, із заявим про відкладення розгляду до суду не звертались, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області проводилось досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження №0000362 від 29.08.2020р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 02.09.2020р. накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «ЗИЛ-130» зеленого кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , шляхом позбавлення права відчужувати та розпоряджатися даним майном.

Постановою слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 10.12.2020р., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000362 від 29.08.2020р., закрите у зв`язку з встановленням відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Постанова про закриття кримінального провадження не скасована, є чинною.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, вбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Зважаючи на вищевикладене, слдічий суддя приходить до висновку, що в застосуванні арешту майна на автомобіль марки «ЗИЛ-130» зеленого кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 , що накладений на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 02.09.2020р., відпала потреба, а тому клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000362 від 29.08.2020р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна, застосований у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000362 від 29.08.2020р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 02.09.2020р., а саме на автомобіль марки «ЗИЛ-130» зеленого кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя