Справа № 488/603/21
Провадження № 1-кп/488/252/21 р.
УХВАЛА

26.02.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
в ході підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0001497 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
24.02.2021 року до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у якому призначене підготовче судове засідання на 26.02.2021 р.

У підготовчому судовому засіданні сторони, зокрема прокурор, обвинувачений, його захисник, представник потерпілої, проти призначення справи до судового розгляду не заперечували. Обвинувачений висловив бажання про розгляд справи судом одноособово.
Не зважаючи на позицію учасників кримінального провадження щодо можливості призначення справи до судового розгляду, суд зобов`язаний перевірити відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, частиною 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо. Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи унеможливлює здійснення такою особою свого ефективного захисту.
Як викладено у направленому до суду обвинувальному акті 16.10.2020 року приблизно о 09-30 годині ОСОБА_3 знаходився із своєю дружиною ОСОБА_6 в приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , де у ОСОБА_3 раптово виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 . Реалізуючи свій намір, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , діючи умисно, ОСОБА_3 взяв у руки травматичний пістолет моделі ПМ-Т, калібру 9 мм Р.А., серії НОМЕР_1 НОМЕР_2 , та бажаючи настання смерті ОСОБА_6 , здійснив постріл в область її голови справа. Надалі обвинувальний акт містить опис отриманих потерпілою тілесних ушкоджень.
В той же час, обвинувальний акт не містить мотивів і мети вчиненого, відповідно до обвинувачення, діяння, в той час як формулювання обвинувачення повинно грунтуватися на обставинах, які прокурор вважає встановленими, а згідно ст. 91 КПК України, мотиви і мета вчиненого діяння є обставинами, що підлягають доведенню.
Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, розгляд справи без належного формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.
Стосовно можливості зміни чи доповнення прокурором обвинувачення в ході судового розгляду, то, з огляду на положення ст. 338 КПК України, таке можливе з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, або у разі встановлення під час розгляду справи нових фактичних обставин.
Тобто, таке право прокурора не пов`язане з можливістю усунення невідповідностей обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, які існують на час надходження до суду такого акту.
У разі самостійного встановлення судом тих обставин, які мають бути встановлені в ході досудового розслідування та підлягають доведенню перед судом, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи наведені суттєві невідповідності обвинувального акут вимогам ст. 291 КПК України, про які зазначено вище, суд вважає необхідним повернути обвинувальний акт прокурору, в якому мають бути викладені всі обставини, що прокурором встановлені та підлягають доведенню, зокрема як про це зазначено, мотиви та мета вчиненого згідно з обвинуваченням діяння.

Крім того, 26.02.2021 року до канцелярії Корабельного районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання прокурора про обрання відносно ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду від 23.11.2017 року у справі № 1-р/2017, запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).
За наведеного, наявні всі підстави для вирішення заявленого прокурором клопотання на даній стадії, зокрема під час підготовчого судового засідання.
В обгрунтування свого клопотання прокурор вказує на існування ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, з метою дати покази на його користь.
На доведеність вказаних ризиків, прокурор посилається на те, що обвинувачений вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на термін до 15 років, зареєстрований в м. Києві, де постійно не мешкає, що свідчить про те, що він може безперешкодно міняти місце проживання, тобто, вказує на ці обставини як наявність ризику переховуватись обвинуваченого від суду.
В АДРЕСА_1 ОСОБА_3 мешкати не може, адже даною квартирою наразі користується потерпіла, та з огляду на висунуте обвинувачення, є неможливим їх спільне проживання, в тому числі і за огляду на заявлені ризики щодо можливого впливу на потерпілу.
Також ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу, яка на даний час має значні проблеми зі здоров`ям, які виникли в результаті вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, з метою зміни свідчення останньою, адже обвинувачений своєї вини не визнає.
Вказує, що при прибутті за місцем події, про яке йдеться в обвинуваченні, лікарів швидкої медичної допомоги та працівників поліції, ОСОБА_3 не допускав останніх до квартири, заважаючи надати потерпілій, яка лежала на підлозі з пораненням голови, медичну допомогу. При цьому тримав у руках зброю.
На доведеність вказаного, надала копію рапорту працівників поліції від 16.10.2020р.
Посилається на це, як доведеність ризику впливу обвинуваченого на потерпілу.
Також прокурор вважає, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти заявленим ризикам.
Обрання такого запобіжного заходу як домашній арешт вважає неможливим, оскільки, як вже зазначено вище, в м.Миколаєві, окрім як житла, в якому він проживав з потерпілою, немає, а в АДРЕСА_2 , лише зареєстрований, але не проживає протягом багатьох років, відсутні відомості про його підтримання зв`язку з сином та колишньою дружиною, які наразі мешкають в цій квартирі, а надана заява адвокатом нібито від цих осіб, не свідчить, що останні дійсно готові надати житло ОСОБА_3 , адже з часу його затримання, дані особи жодного разу його не навіщали, його колишня дружина, за словами слідчого, цікавилася можливістю побачення лише з метою вирішення майнових питань.
Представник потерпілої підтримав клопотання прокурора. Вказував, що обвинувачений може переховуватись від суду з урахуванням тяжкості висунутого обвинувачення та відсутності у нього сталих соціальних зв`язків, і місця де б він міг проживати у даний час. До 16.10.2020 року він проживав з потерпілою, де наразі проживати не може, з огляду на висунуте обвинувачення, а підстав вважати, що він може проживати за місцем реєстрації немає. Обвинувачується у скоєнні злочину проти життя людини та потерпіла боїться обвинуваченого, і просить про обрання йому саме міри запобіжного заходу, так як переживає за своє життя.
Потерпіла ОСОБА_6 до суду не прибула. Згідно наданої на електронну адресу суду заяву від потерпілої, остання вказує про неможливість прибути у підготовче судове засідання у зв`язку з тяжким станом здоров`я та готуванням до чергової складної операції. Вказує, що перебування ОСОБА_3 на волі несе великі ризики для її здоров`я та життя, який може довести свою спробу на її вбивство до кінця.
Обвинувачений та його захисник проти даного клопотання заперечували, просили змінити міру обраного запобіжного заходу.
При цьому захисник вказала про відсутність взагалі підстав для обрання запобіжного заходу та на те, що обвинувачений прибуватиме за кожним викликом суду.
У разі, якщо суд дійде висновку про необхідність обрання міри запобіжного заходу, вважала, що достатньою є така міра як особисте зобов`язання.
Стосовно іншого виду запобіжного заходу такого як домашній арешт, то вказувала, що обвинувачений може проживати у квартирі в АДРЕСА_1 , яка є спільною власністю з потерпілою, або ж у м.Києві за місцем реєстрації, де наразі проживають його менший син ОСОБА_8 та колишня дружина ОСОБА_9 , які не заперечують проти проживання у цьому житлі ОСОБА_3 . На підтвердження вказаного надала заяву від сина та колишньої дружини обвинуваченого, датовані 04.01.2021 р.
Окрім того, захисник вказує, що обвинувачений має відповідну частку у квартирі в м.Києві за вище вказаною адресою, так як після смерті старшого сина ОСОБА_10 є його спадкоємцем та у зв`язку з реєстрацією за цією адресою прийняв спадщину.
Окрім того, посилається захисник і на стан здоров`я свого підзахисного, який має тяжкі захворювання та у зв`язку з чим потребує відповідного догляду і лікування.
Обвинувачений просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, вказуючи на те, що має поганий стан здоров`я та не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору. Може проживати в м.Києві, де йому надасть житло та допомогу його син. Зобов`язується прибувати за кожною вимогою суду. Має дохід у виді пенсії в розмірі 4000 грн., тому має можливість для переїзду.

Вислухавши доводи прокурора, думку учасників кримінального провадження з приводу вказаного клопотання прокурора, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі:
1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.
Як скеровує практика ЄСПЛ тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії», справа «Харченко проти України»).

Приймаючи рішення щодо міри запобіжного заходу, суд керується такими мотивами.
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При цьому, згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у закінченому замаху на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_6 , тобто скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя людини.
У разі доведеності вини обвинуваченого, покарання за такий злочин передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, усвідомлюючи можливість постановлення обвинувального вироку, ОСОБА_3 може переховуватись від суду.
Окрім того, з огляду на заяву обвинуваченого в ході підготовчого судового засідання про невизнання своєї вини, то наявні ризики незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків з метою надання ними показів на користь обвинуваченого.
Також, враховуючи висунуте обвинувачення, суд не може ігнорувати заяви потерпілої, відповідно до якої вона боїться ОСОБА_3 , що також свідчить про можливість обвинуваченого вчинити вплив на неї з метою надання показів на його користь.
Стосовно посилання захисника про можливість запобігання заявленим ризикам у спосіб обрання такої міри запобіжного заходу як домашнього арешту за зареєстрованим місцем проживання обвинуваченого, зокрема у АДРЕСА_2 , то як слідує з пояснень обвинуваченого у м.Києві ОСОБА_3 не проживає з 2013 року. За даною адресою проживає його колишня дружина, з якою стосунки він не підтримував протягом багатьох років та син, з яким він ніби-то підтримував стосунки, та про можливість проживання у цій квартирі свідчить заяви його колишньої дружини та сина.
В той же час, суд критично ставиться до такої заяви, з огляду на те, що дані особи протягом тривалого часу разом не проживали.
Як повідомила прокурор та проти цього не заперечував сам ОСОБА_3 , ані колишня дружина, ані його син ОСОБА_11 , з жовтня 2020 року не робили спроб провідати ОСОБА_3 , який з того часу утримувався в слідчому ізоляторі.
З огляду на рішення суду про поділ майна від 28.01.2013 року, та що свідчить на підтвердження доводів представника потерпілої, між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 існували тривалі суперечки щодо прав на вище вказане житло та що наразі робить сумнівним їх можливе спільне проживання за однією адресою.
Щодо доводів захисника про можливість проживання ОСОБА_3 в м.Миколаєві, то окрім як квартири, де він спільно проживав з потерпілою, іншого місця для проживання він не має.
З урахуванням висунутого обвинувачення, безперечно домашній арешт за вказаною адресою відносно ОСОБА_3 не може бути обраний.
За наведеного, стороною захисту не доведено існування можливості застосування до обвинуваченого такої міри запобіжного заходу як домашній арешт.
З огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та встановлення судом обгрунтованості заявлених прокурором ризиків, інші більш м`які види запобіжних заходів не можуть запобігти заявленим ризикам.
Стосовно доводів захисника про неможливість обвинуваченого перебувати в умовах слідчого ізолятору, то відповідно наданої захисником відповіді з Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України в Миколаївській області (філія ЦИЗ ДКВС України в Миколаївській області), ОСОБА_3 лікування за межами СІЗО не потребує. Може утримуватися в межах даної установи.
Стосовно посилання захисника на необгрунтованість висунутого обвинувачення, посилаючись на те, що ОСОБА_3 , маючи можливість довести, як вказує обвинувачення саме задум на вбивство, до кінця, такий не довів, а викликав карету швидкої допомоги, то дані обставини є предметом вже судового розгляду, які підлягають доведенню відповідно до ст. 91 КПК України, та не можуть встановлюватися в підготовчому судовому засіданні.
За наведеного вище, суд вважає клопотання прокурора обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо тривалості такого запобіжного заходу як тримання під вартою, то суд вважає необхідним визначити такий захід у строк 30 днів, який вважає достатніми для усунення прокурором невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, про які зазначено вище та подальшим можливим, у разі наявності підстав, вирішення питання щодо міри запобіжного заходу.
Стосовно доводів захисника про необхідність визначення застави у разі обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то з урахуванням тяжкості висунутого обвинувачення, зокрема у закінченому замаху на вбивство, з урахуванням п. 1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не вважає підстав для визначення застави.
Керуючись ст.ст.177, 314, ч.3 ст.315, ст. 316 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0001497, повернути прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, про які зазначено в мотивувальній частині даної ухвали.
Обрати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 30 (тридцять) діб, тобто по 27 березня 2021 року включно.
У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання чи домашнього арешту - відмовити за необгрунтованістю.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м.Миколаєва.

Суддя ОСОБА_1