ВИРОК
Іменем України

29.06.2021 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого -судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

провівши у відкритому судовому засіданні розгляд об`єднаних кримінальних провадженнь, внесених до ЄРДР за № 0000820 від 24.04.2020 року за ч.2 ст.190 КК України та за № 0000520 від 11.03.2020 року за ч.2 ст.389 КК України відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Самбір, українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого, востаннє вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.11.2019 року за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт
у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених за ч.2 ст.190 та ч.2 ст.389 КК України
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.11.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. 21 січня 2020 року даний вирок суду набрав законної сили та надійшов на виконання у Франківський РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області. Однак, засуджений ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи необхідність відбування покарання, призначеного судом та маючи реальну можливість його відбути, всупереч інтересам правосуддя в частині забезпечення виконання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, будучи ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання та попередженим про передбачену законодавством кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, ухилявся від відбування вказаного покарання. Зокрема, ОСОБА_4 , відповідно до підписки від 03.02.2020 року було роз`яснено порядок та умови відбування покарання у вигляді громадських робіт згідно ст.40 КВК України, зміст ч.2 ст.389 КК України. Для відбування покарання у вигляді громадських робіт, останнього 03.02.2020 року направлено в ЛКП «Вулецьке», що розташоване за адресою:м.Львів, вул.Братів Тимошенків, 2А, про що видано наказ №14-к від 04.02.2020 року. Згідно даного наказу ОСОБА_4 був зобов`язаний виконувати суспільно-корисні роботи на території ЛКП «Вулецьке» по вул. Г.Чупринки, вул.Повстанська та вул.Перемиська. Для відбування покарання засуджений повинен був з`явитись в ЛКП «Вулецьке» 04.02.2020 року та згідно встановленого графіку працювати по 4 години щодня у робочі дні. Проте, ОСОБА_4 , в порушення умов відбування покарання, умисно, без поважних причин, в період з 05.02.2020 по 28.02.2020 на громадські роботи з ЛКП «Вулецьке» не з`являвся, до уповноваженого органу з питань пробації для отримання повторного направлення для виконання покарання не прибував, чим допустив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та порушив обов`язки, покладені на нього вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.11.2019, не відпрацювавши без поважних причин загалом 197 годин громадських робіт.
Крім того, 24.04.2020 року близько 16:00 год., перебуваючи у дворі будинку, що за адресою АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння мобільним телефоном марки ХІАОМІ Redmi Go, повторно, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальних збитків та бажаючи їх настання, шляхом обману та зловживаючи довірою, звернувся до ОСОБА_5 , з яким попередньо познайомився і розпивав алкогольні напої, із проханням надати мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. ОСОБА_5 , довіряючи ОСОБА_4 , погодився та надав мобільний телефон марки ХІАОМІ Redmi Go для здійснення телефонного дзвінка. Заволодівши вище вказаним мобільним телефоном ОСОБА_4 , покинув місце скоєння кримінального правопорушення, не повернувши його власнику, чим заподіяв ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1400 гривень.
Відтак зазначеними діями ОСОБА_4 ухилився від відбуття покарання у вигляді громадських робіт, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України. А також, заволодів чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), що вчинене повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.
Потерпілий в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання. На підставі ст.55 КПК України та відповідно до ч.1 ст.325 КПК суд ухвалює рішення про проведення судового розгляду без потерпілого.
У судовому засіданні обвинувачений свою винуватість в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.190 та ч.2 ст.389 КК України, визнав повністю та пояснення надав аналогічні, викладеним в обвинувальних актах. Пояснив суду, що дійсно у зазначений період ухилився від відбуття покарання у вигляді громадських робіт. Вказав, що викрадений мобільний телефон на даний час є у нього, бажає його повернути потерпілому, однак останній уникає з ним зустрічей.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється та наданими в судовому засіданні поясненнями.

З врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані: за ч.2 ст.389 КК України, оскільки останній ухилився від відбуття покарання у вигляді громадських робіт та за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки заволодів чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), що вчинене повторно.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог статтей 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 67 КК України - відсутні.

Відтак призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує, що обвинувачений вчинив злочини, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, а також особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а тому суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій статтей у виді позбавлення волі та арешту із застосуванням ст.70 КПК України. Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують обвинуваченому покарання, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку із застосуванням статтей 75, 76 КК України.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст.190 та ч.2 ст.389 КК України та призначити покарання:

за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання бульш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з дотриманням вимог статтей 349, 394 КПК України.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1