ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1259/21 Справа № 188/765/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
потерпілих (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 000429 за апеляційною скаргою прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Ізюмське, Борівського району, Харківської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком2 роки, з покладенням відповідних обов`язків.
Цивільні позови ОСОБА_11 в сумі 4963,89 гривень та ОСОБА_12 в сумі 43350,96 гривень залишені без розгляду.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він 25.08.2019 року приблизно о 23.00 годині, узявши із собою заздалегідь кувалду та металеву фомку прийшов до домоволодіння ОСОБА_11 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де переконавшись у тому, що господарі сплять і за його злочинними діями ніхто не спостерігає, проник на територію домоволодіння ОСОБА_11 за вищевказаною адресою.
Після цього ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні наміри, направлені на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливими намірами, за допомогою кувалди та металевої фомки, вибив отвір у стіні гаража і таким чином незаконно проник до середини вказаного приміщення.
Після чого ОСОБА_9 , діючи зі злочинним наміром, направленим на таємне викрадення майна ОСОБА_11 з гаража останньої викрав товарно-матеріальні цінності, що належать ОСОБА_11 , а саме: - грошові кошти в сумі 3800 гривень; - навігатор марки «Pioneer» 7 дюймів 712 НD вартістю 1163,86 грн.; - мисливський ніж у чохлі, який для власників не становить матеріальної цінності.
Після чого ОСОБА_9 викрадене майно виніс з приміщення гаража та разом з викраденим зник з місця пригоди, таким чином розпорядився викраденим на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 4963,86 гривень.
Таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене ОСОБА_9 , кваліфікується за ч.3 ст.185 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_9 , в період часу з 07.01.2020 року по 10.01.2020 року близько 22.00 години, маючи умисел на таємне повторне викрадення чужого майна, прийшов до недобудованої будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташованої по АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна зі складського приміщення магазину, ОСОБА_9 підійшов до указаного приміщення, за допомогою металевої фомки, яку приніс заздалегідь відігнув решітки на вікні та розбив віконне скло, і таким чином, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, проник до середини складського приміщення де викрав товарно-матеріальні цінності, що належать ОСОБА_13 , а саме: - будівельний степлер марки «Master Tool» 41-0904, вартістю 241,08 грн., - перфоратор марки «Интерскол» вартістю 1548,36 грн., - рулетку марки «Inter Tool» вартістю 69,59 грн., - рівень марки «Торех-800 мм», вартістю 254,16 грн.
Після чого ОСОБА_9 викрадене майно виніс з приміщення та разом з викраденим зник з місця пригоди, таким чином розпорядився викраденим на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 2113,19 гривень.
Таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене ОСОБА_9 , повторно кваліфікується за ч.3 ст.185 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_9 , в один із днів у період часу з 01.03.2020 по 15.03.2020 року, працюючи разом із ОСОБА_12 водіями КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР, дізнався про те, що ОСОБА_12 за місцем проживання зберігає велику суму грошей та що в ніч з 17.03.2020 року на 18.03.2020 року останній буде відсутній вдома і у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна з будинку ОСОБА_12 .
Після цього ОСОБА_9 , 17.03.2020 року приблизно о 22.00 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна з будинку ОСОБА_12 , прийшов до вказаного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Скориставшись тим, що вдома нікого не було та за його злочинними діями ніхто не спостерігає перелізши через огороджує домоволодіння, проник на територію домоволодіння ОСОБА_12 та за допомогою металевої фомки, яку взяв з собою за для вчинення злочину, відтиснув пластикове вікно, що веде до приміщення вказаного будинку, через вікно, незаконно проник до середини будинку ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_9 , діючи зі злочинним наміром, направленим на таємне викрадення майна ОСОБА_12 з будинку останнього, керуючись корисливими намірами, умисно, таємно повторно викрав майно, що належать ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , а саме: - ноутбук марки «ASUS» X 540S, вартістю 4 440,00 гривень, - мобільний телефон марки «НТС», вартістю 433,33 гривень, - глюкометр марки «Accu Chek Active», вартістю 343,00 гривень, - грошові кошти в сумі 500 гривень, - кулон, виготовлений із золота у вигляді «Хрестика», 585 проби, вагою 3,92 г, вартістю 5289,40 гривень, - каблучка, виготовлена із золота, 585 проби, вагою 4,84 г, вартістю 6530,78 гривень, - каблучка, виготовлена із золота, 585 проби, вагою 4,84 г, вартістю 6530,78 гривень, - зв`язку ключів, яка майнової цінності для потерпілих не становить.
Після чого ОСОБА_9 викрадене майно виніс з будинку через вікно, у яке він проник до середини та разом з викраденим зник з місця пригоди, таким чином розпорядився викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_9 , спричинив потерпілому ОСОБА_12 та ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 24 067,29 гривень.
Таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, поєднане з проникненням в житло, вчинене ОСОБА_9 , повторно кваліфікується за ч.3 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор не погодився з даним рішенням суду. Просить скасувати вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської областівід 18 лютого 2021 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що суд не врахував всіх доводів прокурора щодо суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим злочинів, всіх даних про особу обвинуваченого, який є хоча і не судимим, проте скоїв ряд тяжких злочинів, з місця проживання характеризується посередньо. Також зазначає, що у судовому засіданні обвинувачений спочатку свою вину не визнавав, викликали за клопотанням захисту двох свідків, які мали забезпечити йому алібі, однак в останній момент ОСОБА_9 свою вину визнав, а щодо показів свідків захисту вказав, що вони помилились.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 були подані заперечення, в яких останній виражає свою незгоду з поданою апеляцією, просить залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення даної апеляції, просили вирок суду залишити без змін.
Потерпіла вважала вирок суду законним та обґрунтованим.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, кваліфікація його дій та фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Конституційний суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути співмірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, офіційно не працює, завдана злочином шкода повністю відшкодована всім потерпілим, потерпілі цивільні позови не підтримали в судовому засіданні та вказали у письмових заявах, що претензій до обвинуваченого не мають, а потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_8 просили призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Тож, в даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах ч.3 ст. 185 КК України, без ізоляції від суспільства, із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком 2 роки.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особу ОСОБА_9 та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, а саме у вигляді 3 років позбавлення волі з реальним його відбуттям колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4