Справа №463/2823/21
Провадження №1-кс/463/1897/21
У Х В А Л А

17 березня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 26 лютого 2021 року про відмову у визнанні потерпілою в кримінальному провадженні за № 0000796 від 13 липня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Просить скасувати вказану постанову.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що в даному кримінальному провадженні вважає себе потерпілою так як внаслідок вчинення кримінального правопорушення їй спричинено шкоду. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст. 55 КПК України. Факти, викладені у постанові слідчого не відповідають дійсним обставинам справи, постанова не є вмотивованою та не містить жодної підстави вважати її особою, якій не завдано шкоди.

В судове засідання скаржник не з`явилася, 17 березня 2021 року подала заяву, відповідно до якої скаргу підтримує та її розгляд просить проводити у її відсутності.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомив.

За таких обставин, у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності скаржника та представника органу досудового розслідування, прийняти процесуальне рішення у відповідності до вимог ст. 307 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

З матеріалів скарги вбачається, що постановою від 26 лютого 2021 року слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні № 0000796 від 13 липня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Пункт 2 ч. 5 ст. 110 КПК України визначає, що мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Таким чином, слідчий виносячи оскаржувану постанову повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення скаржнику шкоди.

В оскаржуваній постанові слідчий вказує, що в ході досудового розслідування кримінального провадження не здобуто об`єктивних доказів щодо завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам ОСОБА_3 , а в заяві останньої обґрунтування завданої шкоди, які б підтверджувались документально відсутні.

З оскаржуваної постанови не можливо встановити чи вживав слідчий заходів у відповідності до положень п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України для встановлення розміру шкоди немайнового характеру, а також чи вживав слідчий будь-яких процесуальних дій щодо допиту скаржника з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення та заподіяння їй будь-якої шкоди. Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого, однак чинна норма ст. 55 КПК України не наділяє слідчого правом, а не обов`язком, визнання особи потерпілою. Слідчий у відповідності до положень ч. 5 ст. 55 КПК України тільки за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що особі не заподіяно шкоду може відмовити у визнанні особи потерпілою. Однак оскаржувана постанова не містить будь-яких відомостей, які б свідчили на підставі яких конкретно очевидних та достатніх підстав слідчий прийшов до висновку про не заподіяння скаржнику шкоди, в тому числі моральної.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги відсутність на день розгляду скарги даних про закриття кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого від 26 лютого 2021 року слід скасувати як передчасну та зобов`язати його повторно розглянути питання залучення ОСОБА_3 потерпілою у зазначеному кримінальному провадженню.

Керуючись вимогами ст.ст. 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 26 лютого 2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні № 0000796 від 13 липня 2020 року.

Зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 , або іншого слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, повторно розглянути питання визнання ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні № 0000796 від 13 липня 2020 року.

Ухвали набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1