Справа № 168/280/20 Провадження №11-кп/802/172/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 259 КК України. Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року, яким -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Дубечне Старовижівського району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня-технічна, фізичної особи - підприємця, раніше судимий вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 28.02.2012 за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 05.08.2014 згідно постанови Балаклійського районного суду Харківської області від 28.07.2014 на підставі ЗУ «Про амністію в 2014 році»,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.259 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, заборонити відвідувати заклади громадського харчування та заклади, у яких провадиться діяльність у сфері розваг з 21:00год. до 08:00год.
Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він 06 квітня 2020 року о 18:20год. перебуваючи на території подвір`я поруч із багатоквартирним п`ятиповерховим будинком, що розташований по АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин, після сварки з батьком ОСОБА_9 , з хуліганських спонукань та прямим умислом, спрямованим на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, з метою грубого порушення громадської безпеки, достовірно знаючи про те, що у багатоквартирному будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 , не містяться вибухові речовини, усвідомлюючи, що його завідомо неправдиве повідомлення порушить громадську безпеку та дезорганізує діяльність відділу поліції, діючи умисно, здійснив дзвінок з мобільного телефону марки «Nokia» моделі «1110і» , ІМЕІ № НОМЕР_1 , із сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 за номером екстреного виклику поліції «102» ГУНП у Волинській області та завідомо неправдиво повідомив оператору про те, що в АДРЕСА_2 і відбудеться вибух, тим самим зробив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи іншими тяжкими наслідками.
У поданій апеляції прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання із застосуванням ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України, оскільки, суд не в повній мірі врахував наявність непогашеної судимості, обтяжуючу обставину - рецидив злочинів. Судом істотно порушено вимоги кримінально процесуального закону при вирішенні питання про речові докази, оскільки, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК, суд повинен був конфіскувати мобільний телефон в дохід держави. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, в мотивувальній частині вироку визначити обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів та конфіскувати речовий доказ в дохід держави.

В доповненні до апеляційної скарги перший заступник керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_10 , підтримує подану апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні. Вважає, за необхідне вступну частину вироку доповнити вказівкою щодо незнятої та не погашеної судимості ОСОБА_7 відповідно до вироку Старовижівського районного суду Волинської області від 28.02.2012. Крім того, аналізуючи положення ст. 76 КПК України, які є імперативними, вважає безпідставним покладений на ОСОБА_7 обов`язок - заборонити відвідувати заклади громадського харчування та заклади, у яких провадиться діяльність у сфері розваг з 21:00 хв. до 08:00год. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, прокурора, який скаргу підтримав в повному об`ємі, міркування обвинуваченого, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано доведена, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст.259 КК України є правильною і також не оскаржується.

Що ж стосується тверджень прокурора про безпідставність звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання, то вони є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

При призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції, не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, не врахував тяжкість скоєного злочину та особу винного.

Як вбачається з вироку, судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та те, що шкоди кримінальним правопорушенням завдано не було.

Проте, ОСОБА_7 раніше судимий, а саме, 28.02.2012 за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за умисні злочини, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку.
Тому, суд першої інстанції безпідставно не зазначив обтяжуючу покарання ОСОБА_7 обставину по справі - рецидив злочинів.

З огляду на наявність пом`якшуючих обставини, суд вважає за необхідне призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.259 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Разом з тим, суд першої інстанції не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого умовного засудження, оскільки, останній раніше судимий, знову вчинив умисний тяжкий злочин.

За таких обставин, вирок суду в частині звільнення від відбуття покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині призначеного покарання та звільнення від його відбуття скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і постановити новий вирок.

На думку суду, саме покарання, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим ОСОБА_7 , так і іншими особами.

Крім того, доводи апеляційної скарги прокурора, щодо вирішення питання про речовий доказ, як знаряддя вчинення злочину, є слушними, а тому, мобільний телефон «Nokia», моделі 1110i, сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 слід конфіскувати в дохід держави.
У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речовий доказ - мобільний телефон «Nokia», моделі 1110i, сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 - конфіскувати в дохід держави.
В решті вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді