Справа № 643/8101/21 з/п
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року м.Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про самовідвід судді у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 303 КК України,
встановив:
У провадженні судді Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0001170 від 25.09.2020 року, справа № 643/8101/21 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 303 КК України.
Головуючий суддя ОСОБА_8 заявив самовідвід, який мотивував тим, що ухвалою Московського районного суд м. Харкова від 07.06.2021 року у даній справі було задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 про виділення матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 303 КК України, в окреме провадження, у зв`язку із надходженням до суду угоди про визнання винуватості від 01.06.2021 року, як була укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9 . Виділені матеріали кримінального провадження разом з обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування на підставі угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9 надійшли у провадження судді ОСОБА_8 за номером № 643/10203/21 від 07.06.2021 року на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.
15.07.2021 року Московський районний суд у складі судді ОСОБА_8 у справі
№ 643/10203/21 за результатами виділених матеріалів в окреме провадження на підставі угоди ухвалив вирок, яким затвердив угоду про визнання винуватості від 01.06.2021 року, яка була укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9 , визнав винним ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 303 КК України, які були вчиненні ОСОБА_9 у складі організованої групи разом з іншими обвинуваченим, які фігурують як обвинувачені у справі № 643/8101/21, яка також перебуває у провадженні судді ОСОБА_8 , а відтак вважає, що ним висловлено правову позицію в попередній справі та можуть виникнути сумніви у стороннього спостерігача щодо упередженості судді ОСОБА_8 під час судового розгляду справи
№ 643/8101/21, що є підставою для його самовідводу.
В судове засідання на розгляд питання про самовідвід судді учасники процесу, які належним чином повідомленні про місце і час розгляду справи, не з`явились, заяв та клопотань про причини неявки або про перенесення слухання справи не надали, а відтак суд вважає за можливе заяву розглянути у їх відсутності, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про відвід.
Прокурор надав заяву про розгляд питання про самовідвід без його участі, заперечує проти задоволення заяви з підстав необґрунтованості. Зазначив, що під час затвердження угоди у виділеному провадженні стосовно ОСОБА_9 , суд не досліджував докази, не встановлював інших осіб та обставин вчинення ними кримінального правопорушення, оскільки це не передбачено положеннями КПК. У виділеному провадженні у розпорядженні суду була лише угода, яка за фактичними обставинами відповідає обвинувальному акту, що не може сформувати у головуючого упереджене ставлення. Угода не носить преюдиційний характер та не є сформованою позицією суду.
Мотиви суду
Розглядаючи заяву про самовідвід судді ОСОБА_8 , суд виходить із такого.
Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.
З метою дотримання цієї гарантії, суддя наділений правом заявити самовідвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК).
Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід/самовідвід судді передбачений ст. 75, 76 КПК України.
Так, зокрема, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч.1 ст.75 КПК).
Критерії, за якими можна визначити чи є суд, що розглядає справу, об`єктивним та неупередженим, розроблені усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, у рішенні ЄСПЛ «Олександр Волков проти України», зазначається, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (п. 104 Рішення).
Також, у справі «Білуха проти України» ЄСПЛ прийшов до висновку, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Проаналізувавши зазначені у заяві обставини з урахуванням вищенаведених критеріїв, суд має визначити чи є наведені факти такими, які можуть викликати сумнів щодо неупередженості судді.
Заявлений самовідвід фактично зводяться до того, що суддя ОСОБА_8 ухвалювали вирок у справі № 643/10203/21 за обвинуваченням ОСОБА_9 , що є пов`язаною зі справою за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Зі змісту даного вироку вбачається, що з метою недопущення порушення презумпції невинуватості осіб, які не є учасниками цього кримінального провадження, суд у вироку виключив дані, які б давали можливість так чи інакше ідентифікувати осіб, про яких йде мова у ньому, окрім даних про обвинуваченого ОСОБА_9 . Згадуючи про факти причетності до кримінального правопорушення третіх осіб, суд уникав надання інформації в більшому обсязі, ніж це необхідно для вирішення питання про юридичну відповідальність ОСОБА_9 .
Окрім того, суд також не висловлював у вироку думку про винуватість таких осіб у вчиненні злочину та не робив аналізу чи жодних припущень з цього приводу.
Таким чином, під час ухвалення вказаного вироку суд забезпечив достатні гарантії для забезпечення презумпції невинуватості таких осіб.
Також, суд не здійснював оцінку та посилань на будь - які докази, які у подальшому можуть стати предметом оцінки у даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Фактично, справу щодо ОСОБА_9 було розглянуто судом за спрощеною процедурою, передбаченою ст. 474 КПК і факти щодо обставин кримінального правопорушення були встановлені судом на підставі укладеної угоди про визнання винуватості, а не дослідження в суді доказів.
З огляду на положення ст. 90, 94 КПК, жодні обставини, встановлені у вироку суду від
15.07. 2021 року, не матимуть преюдиціального значення під час розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і жоден доказ не матиме для суду наперед встановленої сили. У даній справі суд має провести розгляд обвинувачень щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , спираючись виключно на докази, досліджені у цьому процесі.
У рішенні у справі «Навальний та Офіцеров проти Росії» (Navalnyy and Ofitserov v. Russia) від 23 лютого 2016 року Європейський суд з прав людини встановив, що умовою судового розгляду справ виділеного провадження є те, що фактам, встановленим у справі, у якій особа не брала участі, не притаманні властивості принципу res judicata (п. 105), тобто вони не мають преюдиційного значення для кримінальних проваджень, які здійснюються щодо інших співучасників.
Отже, сам факт того, що суддя ОСОБА_8 приймав участь в розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 не може свідчити про обґрунтованість побоювань щодо неупередженості суддів у даній справі.
Питання, подібні за своїм змістом до тих, які є предметом заявленого самовідводу у даній справі, неодноразово ставали предметом розгляду ЄСПЛ.
Так, у рішенні у справі Поппе проти Нідерландів ЄСПЛ проаналізував доводи заявника, який вказував про те, що стосовно нього не було проведено справедливого судового розгляду, оскільки у кримінальному провадженні проти нього два судді Регіонального суду не були неупередженими, так як раніше вони розглядали справи стосовно співучасників заявника та у судових рішеннях, що стосуються тих кого обвинувачували, викладали обставини щодо того, як заявник був причетний до розглядуваних цим судом кримінальних злочинів.
За результатами розгляду цих доводів заявника ЄСПЛ не встановив упередженості суддів. При цьому суд зазначив, що робота кримінальних судів, як правило, часто включає суддів, які головують у різних судових процесах, в яких обвинувачується чимало осіб. Тому робота кримінальних судів була б неможливою, якщо тільки цим фактом можна було б поставити під сумнів неупередженість судді.
На думку ЄСПЛ сам факт того, що суддя вже здійснював судовий розгляд в окремих кримінальних провадженнях не є достатнім, щоб викликати сумніви в неупередженості цього судді в подальшому.
До подібних висновків ЄСПЛ дійшов і у справі Шварценберг проти Німеччини.
Окрім того, у схожій ситуації, у справі Міміношвілі проти Росії ЄСПЛ також дійшов висновку, що суд першої інстанції був неупереджений. Проаналізувавши вирок у справі брата заявника ЄСПЛ підкреслив, що ім`я заявника ніколи не згадувалося в обвинувальному аспекті: внутрішньодержавний суд не згадував заявника як «злочинця» або співучасника. Суд у справі брата заявника не встановив, чи був винен заявник, і була відсутня кваліфікація вчинених ним дій. ЄСПЛ також врахував, що суддя, яка розглядала справу, була професійною суддею і в якості такої вона апріорі була більш підготовлена до того, щоб дистанціюватися від свого попереднього досвіду у справі М, ніж, наприклад, народний або присяжний засідатель.
Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, положення процесуального законодавства та практику ЄСПЛ, суд доходить висновку, що наведені підстави для самовідводу суддів є такими, що не створюють обґрунтованих сумнів у неупередженості.
Такі доводи не є обґрунтованою підставою для самовідводу судді ОСОБА_8 , оскільки розгляд справи та ухвалення судом рішення є формою реалізації судової влади і не може розглядатися як обставина, що свідчить про упередженість суду.
Інших обставин, які б об`єктивно вказували на упередженість судді ОСОБА_8 , або унеможливлювали його участь у кримінальному провадженні не було зазначено в заяві.
З огляду на це, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви, внаслідок чого така заява задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 75, 76, 80, 81 КПК , суд
п о с т а н о в и в:
У задоволенні заяви про самовідвід судді ОСОБА_8 у кримінальному провадженні
№ 0001170 від 25.09.2020 року, справа № 643/8101/21 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 303 КК України- відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1