Справа №592/7238/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/120/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/7238/19 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)04 серпня 1993 рокуКовпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 81, ст. 42, ст. 45 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

2) 29 березня 2001 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 143, ч. 1 ст. 229-6, ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна;

3) 12 грудня 2002 рокуСадгорським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

4) 13 вересня 2004 рокуКовпаківським районним судом м. Суми за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;

5) 30 вересня 2005 рокуКовпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна;

6) 18 грудня 2007 рокуКрюківським районним судом м. Кременчук за ст. 391, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць;

7) 01 березня 2010 рокуКовпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

8) 20 вересня 2013 рокуКовпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці;

9) 28 січня 2014 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186,ч. 2 ст. 186 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці;

10) 13 лютого 2019 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та пом?якшити призначене судом першої інстанції покарання, через застосування статті 69 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред?явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Ухвалено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, не обирати.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 23 квітня 2020 року.

Зараховано у строк відбування покарання за даним вироком відбуте ОСОБА_7 покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2019 року, у період з 29 січня 2019 року по 22 квітня 2020 року за правилами, передбаченими у статті 72 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов?язані із проведенням експертизи на суму 785 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд не врахував належним чином що він проживав із жінкою та малолітнім сином, офіційно працював, матеріальної шкоди потерпілій стороні не заподіяв.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 06 січня 2019 року, в період часу з 07.56 год. до 07.58 год., перебуваючи біля території Сумського ДНЗ №26 «Ласкавушка», що розташований за адресою: м. Суми, вул. І. Дерев`янка, 3, діючи повторно, переліз через паркан на територію ДНЗ №26 «Ласкавушка» та таємно здійснив крадіжку металевої тачки для перевезення, вартістю 1573 грн, після чого покинув територію ДНЗ №26 «Ласкавушка».

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, пояснення прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній сказі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 поданій ним в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфіковані правильно.

Що стосується доводів обвинуваченого з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 50 і 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Як зазначено у правовій позиції в постанові ВСУ від 04 квітня 2011 року у справі № 5-1кс11, норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання і згідно якої суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ті положення, що передбачені ч. 1 ст. 69 КК України, згідно яких, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З кримінального провадження убачається, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який тяжким злочином, предмет злочинного посягання, наслідки злочину, особу винного, позицію сина потерпілого.

При визначенні виду і розміру кримінального покарання суд першої інстанції дотримався також і європейських стандартів кримінального судочинства, а саме принципів «nullapoenasinelege» (ніякого покарання без закону), закріпленого у ч. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, згідно якого «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», і «пропорційності», коли призначене особі покарання не повинно бути непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Таким чином, зважаючи на характеризуючи дані на обвинуваченого, колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання саме у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст. 65 і 69 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, інформації про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушень, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і не буде занадто суворим, як про це зазначає обвинувачений, оскільки покарання останньому призначалося остаточне, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного судом обґрунтовано не було застосовано положення ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу не врахування судом, що обвинувачений проживав із жінкою та малолітнім сином, офіційно працював, матеріальної шкоди потерпілій стороні не заподіяв, то вказані обставини не можуть впливати як на ступінь суспільної небезпечності вчинених діянь так і на наслідки від таких діянь. За своєю суттю це є даними, що характеризують особу обвинуваченого, а тому колегія суддів також не вбачає зазначені дані про особу ОСОБА_7 такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення тому підстав для застосування при призначенні покарання ст. 69 КК України в колегії суддів при апеляційному розгляді , немає.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, підстави, для пом`якшення покарання відсутні, а тому апеляційні вимоги необхідно залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4