Номер провадження: 11-кп/813/1094/21
Номер справи місцевого суду: 509/3844/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.02.2021, якою в межах кримінального провадження №0000970 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Селище, Лебединського р-ну, Сумської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого. Не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, до затримання тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, в останнє:

-03.11.2014 Миронівським районним судом Київської області за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 частково приєднано невідбуту частину покарання та остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, який відбув покарання 15.08.2018,

- обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.04.2021,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції було продовжено ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження №0000970 до 02.04.2021.

Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину відносно неповнолітніх та малолітніх осіб, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, тобто наявні ризики того, що він буде переховуватися від суду, продовжувати злочинну діяльність.
Продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу судом не вбачається.

Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та ухвала постановлена з порушенням норм КПК України з таких підстав:

- суд не врахував, що вже допитані всі потерпілі, а тому не існує ризику впливу на них;

- судом порушено принципи розумності строку розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України;

- суд розглянув клопотання прокурора без участі захисника, якого було повідомлено про час розгляду провадження лише за декілька годин до судового засідання.

Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_6 просила скасувати ухвалу суду першої інстанції від 01.02.2021 на постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 з-під варти. Апеляційну скаргу захисник просила розглядати за участі обвинуваченого.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_6 просив задовольнити вимоги апеляційної скарги та просила здійснювати розгляд провадження за відсутності обвинуваченого.
Прокурор ОСОБА_8 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась, однак надіслала заяву, в якій посилаючись на положення ст. 422-1 КПК України просила розглядати апеляційну скаргу за її відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
Зважаючи на те, що від обвинуваченого до суду апеляційної інстанції не надійшло клопотання про його обов`язкову участь у судовому засіданні, апеляційний суд не вбачає необхідності для виклику останнього в судове засідання, колегія суддів вважає, що судовий розгляд апеляційної скарги захисника можливо провести за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Овідіопольському районному суді Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000970 від 06 червня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.
Під час судового засідання з розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою суду від 01.02.2020 продовжено дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 строком до 02.04.2021.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
З матеріалів провадження вбачається, що прокурором ОСОБА_9 складене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках судового розгляду кримінального провадження №0000970 від 06.07.2019.
Зі змісту клопотання прокурором обґрунтовані підстави продовження найсуворішого запобіжного заходу з посиланням на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таку своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що вина ОСОБА_7 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину відносно малолітніх та неповнолітніх, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, немає міцних соціальних зв`язків, відсутність зареєстрованого місця проживання на території Одеської області, а також фактичного місця проживання, що також може схиляти останнього до вчинення ним нових злочинів; може незаконно впливати на малолітніх потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, враховуючи недостатню сформованість психоемоційного стану потерпілих, одному з яких навіть не рекомендовано приймати участь у судово-слідчих діях.
Як вбачається із клопотання прокурора, воно обґрунтоване та детально мотивоване з посиланням на підстави, які вказують на необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу.
При цьому, захисник у своїй скарзі зазначає, що потерпілі у кримінальному провадженні вже допитані, однак відповідно до клопотання прокурора, одному потерпілому взагалі не рекомендовано приймати участь у судових діях. Однак, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Зважаючи на що, у суду можуть виникнути необхідність у допиті вище вказаного потерпілого у судовому засіданні.
Окрім того, прокурором зазначено, а захисником не спростовано, що свідки по кримінальному провадженню не допитані, що також може свідчити про наявність ризику вплину на них.
При цьому, під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 суд врахував обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, відомості про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним, а також наявність обвинувального акту за скоєння кримінальних правопорушень, та того факту, що існують ризики заявлені прокурором, які з огляду на вище викладене на думку суду першої інстанції не знизились і не відпали, дійшов до переконання про неможливість застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.
При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами суду першої інстанції, вважає, що доводи прокурора в суді першої інстанції знайшли своє підтвердження щодо продовження існування заявлених ризиків.
Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості проведення судового засідання за відсутності захисника не є підставою, яка може вплинути на прийняте судове рішення по суті розгляду клопотання. Окрім того, злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України не передбачає обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні. Більш того, право захисника на надання правової допомоги обвинуваченому забезпечене йому шляхом поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 01.02.2021.

Апеляційний суд, з огляду на матеріали провадження, які були надані судом першої інстанції, клопотання прокурора, а також обставини, досліджені в апеляційному суді, враховує обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, кількість та вік потерпілих, наслідки для зазначених осіб, що мали негативний вплив на нормальний психосоціальний та сексуальний розвиток потерпілих, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання винним (у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також впливу на потерпілих та свідків.
Зважаючи на що, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б могли бути взяті до уваги за основу безперечного свідчення того, що у разі звільнення з під варти та застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не будуть існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час неможливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без змін.
При цьому, колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційної скарги щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебуває під вартою.
Так, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд ще не завершений.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.02.2021, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.04.2021 залишити без задоволення.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.02.2021, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.04.2021 залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4