У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0003618 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 березня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Очаків, Миколаївської області, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представник потерпілих адвокат ОСОБА_10

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати. Призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого провадження.

Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, вирок суду без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілих просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, вирок суду без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 400000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 5750,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілого. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 400000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 5750,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілого. В частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 9420 гривень 52 копійки. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає оскаржуваний вирок суду незаконним, таким, що підлягає скасуванню, оскільки, на його думку, він ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зауважує, що судом не було роз`яснено обвинуваченому наслідки розгляду справи в порядку ст. 349 КПК України, а ключовим для визнання винуватості ОСОБА_6 судом стало його визнання своєї вини та визнання доказів, зібраних органом досудового розслідування. Пояснює, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд, встановивши факт визнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та обговоривши питання щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, не ухвалював проведення розгляду у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, як наслідок зазначеного, розгляд справи по суті мав би відбуватися з вивченням і аналізом в повному обсязі всіх доказів по справі і долучених матеріалів без обмежень. Натомість, як видно з матеріалів справи та технічного запису судових засідань, розгляд справи проводився не в повному обсязі чим суттєво порушені охоронювані законом права ОСОБА_6 , передбачені ст.7 КПК України.

Вказує, що неналежне виконання своїх обов`язків попереднім захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_11 в наданні неефективної правової допомоги, призвело до спрощеного розгляду провадження, що не було добровільною волею ОСОБА_6 . За тих же обставин, вважає, що дослідження деяких доказів проходило з порушенням права на захист обвинуваченого.

Зауважує, що судом не вивчалась та не аналізувалась досудова доповідь органу пробації, відповідно до якої уповноважений орган вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі.

Узагальнені доводи заперечень на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор звертає увагу не те, що при вирішення питання щодо порядку та обсягу досліджених доказів питання щодо їх дослідження у скороченому обсязі відповідно до ч.3 ст.349 КПК України ніким із сторін не ініціювалось, судом такого рішення не приймалось, а визначений судом порядок як раз свідчить про визнання за доцільне дослідження доказів у повному обсязі.

Вважає, що загалом всі доводи захисника зводяться до критики якості виконання обов`язків захисту попереднім захисником. Зазначає, що фактів, які б підтверджували неналежну оцінку доказів судом, а також доводів спростування доказів сторони обвинувачення в апеляційній скарзі не наведено. Вказує, що суд визнаючи ОСОБА_6 винним, зазначив у вироку докази, на підставі яких він дійшов цього висновку, та їх перелік не обмежується лише показами обвинуваченого.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілих вказує, що суд виявив, встановив і вказав в мотивувальній частині вироку порушення правил дорожнього руху, які мали місце під час конкретної дорожньо-транспортної пригоди, встановив з матеріалів та свідчень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що обвинувачений після наїзду на пішохода не зменшуючи руху автомобіля зник з місця події чим порушив п.п.2.10 ПДР. Вважає не зрозумілим позицію захисника щодо того, що судом не в повній мірі було роз`яснено приписи ст.349 КПК України та що захисник ОСОБА_11 схиляв обвинуваченого до повного визнання вини. Пояснює, що обвинувачений на наступний день після скоєння ДТП самостійно прийшов до відділу поліції з метою визнання вини та каяття відносно скоєного ДТП.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 27 вересня 2019 року приблизно о 00:30 год. (нічний час доби) в м.Миколаєві, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Mazda 626 1.8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій, асфальтованій проїжджій частині пр. Богоявленського, зі сторони вул. Старофортечної у напрямку вул. Космонавтів. Рухаючись у вказаному напрямку, порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.3 та 18.1 ПДР України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_14 , яка рухалась по проїзній частині проспекту Богоявленського в межах нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 - 5.35.2 розділу 33 ПДР України та дорожньою розміткою 1.14.2 розділу 34 ПДР України, справа на ліво відносно напрямку його руху, крім того своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості свого автомобіля, аж до повної його зупинки, у зв`язку із виникненням перешкоди для руху у вигляді пішохода, якого об`єктивно спроможний був виявити та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_14 на нерегульованому пішохідному переході. В результаті наїзду пішохід ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи №2385 від 08.11.2019 встановлено, що смерть ОСОБА_14 настала в результаті тупої поєднаної травми тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми, численних переломів ребр по різним анатомічним лініям з пошкодженням пристінкової плеври, розриву крижово-здухвинного зчленування, розриву зв`язкового апарату лівого колінного суглобу та пошкодження внутрішніх органів, що супроводжувалось внутрішньоплевральною та внутрішньочеревною кровотечою (800 мл темної рідної крові). Вищевказаними своїми діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора, потерпілих та їх представника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального проступку обвинуваченими.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2. ст.286 КК України є вірною.

Крім того, захисник у своїй апеляційній скарзі не наводить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенню, а лише посилається на порушення, на його думку, судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при розгляді даного кримінального провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі захисника та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі апелянт посилається на істотне порушення вимог процесуального закону, а саме те, що судом не роз`яснено обвинуваченому зміст ст.349 КПК України щодо наслідків скороченого обсягу дослідження доказів та розгляду справи у спрощеному провадженні. Проте, як вбачається з матеріалів судового провадження, при вирішення питання щодо порядку та обсягу дослідження доказів питання щодо їх дослідження у скороченому порядку відповідно до ст.349 КПК України ніким із сторін не ініціювалось, судом першої інстанції такого рішення не приймалось. Навпаки визначений судом порядок, а саме допит обвинуваченого, потерпілих, свідків, дослідження письмових доказів, свідчать про визнання за доцільне дослідження доказів у повному обсязі.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та суду показав, що у вересні 2019 року, точну дату не пам`ятає, у ночі він рухався на автомобілі з Корабельного району до м. Миколаєва. В районі заводу «Зоря» сталося ДТП та він налякався, після чого поїхав до гаражу де прийшов до пам`яті, та побачив пом`яте крило, скільки часу пробув не пам`ятає. Потім поїхав додому та сказав батькам, що сталось та поїхали з батьками до Корабельного відділу поліції, потім знайшли адвоката та разом з ним поїхали до Інгульського відділу поліції. В автомобілі в момент ДТП був сам. Освітлення не було. Рухався зі швидкістю біля 80 км на годину, по якій полосі не пам`ятає, було ввімкнено ближнє світло. Пішохода не бачив, почув тільки удар. Не зупинявся тому що був наляканий. Про пішохода дізнався у відділі поліції. Думав що на когось наїхав, але не зрозумів, що відбулося. Спілкувався з потерпілими наступного дня та вибачився перед ними. Матеріальну шкоду відшкодував.

Потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 27.09.2019 року десь біля о пів на першу годину ночі зателефонували співробітники поліції після чого відвезли на місце ДТП де побачили свою доньку. Свідком ДТП не був. Шкоду матеріальну відшкодували у розмірі 111000 грн. Моральна не відшкодована. Дочка на місці ДТП була вже мертвою, сталось це на пішохідному переході, її тіло викинуло від удару на протилежну сторону. Стан його здоров`я погіршився після загибелі дочки.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що вночі був дзвінок, потім чоловік прибіг сказав, що дочки вже немає, побігли разом на місце ДТП, але донька була вже мертвою. На місці трагедії був свідок таксист. Матеріальна шкода виплачена в повному обсязі, моральна взагалі не сплачена. Обвинувачений з батьками приходив на похорон, пробачення не просив. Дочка у них була єдина, після загибелі погіршився стан здоров`я, постійно на лікарняному.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що бачив, як автомобіль збив пішохода. Потерпіла пересікала зустрічну смугу по пішохідному переході, але до кінця не дійшла. Автомобіль не зупинився після ДТП, було темно, яка марка автомобілю не бачив. Водій з автомобілю не виходив. Коли підійшов до потерпілої, то вона була вже мертва. Із ним проводили слідчі дії, складався протокол слідчого експерименту і він у ньому розписувався. Водійський стаж 14 років, працює вночі тривалий час. Вважає, що кілометрів 80-90 на годину рухався автомобіль обвинуваченого. Жінку свідок побачив, коли вона перетинала трамвайні шляхи, її було видно добре, пішохідний перехід був освітлений. На момент ДТП прожектори світились зі сторони заводу «Зоря», на стовпах освітлення не було. Прожекторів було багато. На цій ділянці дороги він рухається кожний день, знак пішохідний перехід є, про інші не пам`ятає. на ліхтарях вмикається світло біля 23 годин. Були ще дві машини позаду автомобіля обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що повертаючись додому на таксі сиділа поруч з водієм, коли побачила світло фар зустрічного транспорту, який швидко рухався, та почула удар. Таксі зупинилось і коли вони вийшли з автомобіля, то побачили тіло збитого пішохода, а автомобіль, який допустив зіткнення, поїхав далі не зупиняючись.

Твердження захисника, що в основу вироку суд поклав визнання ОСОБА_6 своєї вини, апеляційний суд вважає надуманими. Оскільки суд дослідив всі докази у справі, допитав обвинуваченого, потерпілих, свідків, дослідив письмові докази. Дійшовши висновку про доведеність вини обвинуваченого, суд першої інстанції зазначив у вироку докази, на підставі яких він дійшов цього висновку, їх аналіз не обмежується тільки показами обвинуваченого, судом були допитані потерпілі, свідки, досліджені докази, яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Всі наведені у вироку докази - показання свідків, потерпілих та письмові докази є такими, що узгоджуються між собою, доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Таким чином, доводи сторони захисту про неповне дослідження судом першої інстанції всіх обставин справи та порушення права на захист обвинуваченого є неспроможними.

На зауваження захисника про те, що судом не вивчалась та не аналізувалась досудова доповідь органу пробації, апеляційній суд зазначає, що досудова доповідь органу пробації має рекомендаційний характер та не є обов`язковою підставою для визначення міри покарання і не є доказом на підтвердження винуватості обвинуваченого в інкримінуємому йому злочині.

Фактично, всі доводи апелянта зводяться до критики якості виконання обов`язків захисту попереднім захисником. Між тим, будь який даних про те, що захисник ОСОБА_11 , який захищав інтереси обвинуваченого, як під час проведення досудового розслідування, так і в суді першої інстанції, не належним чином виконував свої обов`язки матеріали кримінального провадження не містять. Як вбачається з технічного запису та журналу судового засідання, захисник приймав участь у всіх судових засіданнях, відповідно до своїх обов`язків приймав участь в дослідженні доказів, задавав питання обвинуваченому та свідкам, які були допитані в судовому засіданні, виказував свою позицію щодо досліджених судом письмових доказів, заявляв в судовому засіданні клопотання в інтересах обвинуваченого. Тому підстав вважати, що позиція захисника в судовому засіданні була пасивною та суперечила інтересам обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням, особи обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання. Обставиною, що пом`якшує покарання судом визнано щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди потерпілим. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Врахувавши фактичні обставини кримінального правопорушення, тяжкі наслідки, що настали від дій обвинуваченого, а саме загибель людини, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд повно та об`єктивно дослідив обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними, за такого підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 березня 2021 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді