ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження 11кп/818/155/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі :

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 9 квітня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 ст. 185 КК України закрив.

Звільнив ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 185 України на підставі ст. 48 КК України.

Своє рішення суд мотивував тим, що що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив 29 жовтня 2011 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України у неповнолітньому віці, за попередньою змовою у групі з іншою особою.

У скоєному він щиро покаявся, вину визнав повністю. Протягом усього часу досудового слідства та судового розгляду він давав послідовні визнавальні покази щодо вчинення ним за попередньою змовою групою осіб вказаного кримінального правопорушення, детально пояснював щодо обставин вчинення злочину разом з іншою особою, активно сприяв розкриттю злочину.

ОСОБА_12 на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. До кримінальної відповідальності притягується вперше. Злочин вчинив у неповнолітньому віці.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_12 (т.1 а.с.223) останній проживає разом із матір`ю, має належні умови проживання, мати приділяє увагу його вихованню, піклується про сина. ОСОБА_12 веде нормальний спосіб життя, до відповідальності не притягувався.

ОСОБА_12 в період навчання в Люботинському професійному ліцеї залізничного транспорту з 1 вересня 2010 року характеризувався з позитивного боку, як дисциплінований та встигаючий учень. У протиправних діях замічений не був.

Після вчинення вказаного злочину пройшло більше 7 років. За цей час ОСОБА_12 закінчив професійний ліцей залізничного транспорту, після чого закінчив інженерно-педагогічний технікум. Він був призваний до ланів Збройних Сил України, пройшов строкову службу з червня 2016 року.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про те, що на час розгляду справи судом ОСОБА_12 перестав бути суспільно небезпечною особою, оскільки усунені обставини, що сприяли вчиненню ним злочинів, та усунена можливість вчинення ним злочину у майбутньому.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Вказує, що суд не досліджував докази у справі і не встановлював винуватість чи невинуватість обвинуваченого ОСОБА_10 , проте послався в ухвалі на докази сторони обвинувачення.

Крім того зазначає, що у вчиненні крадіжки обвинувачується двоє осіб, проте оскаржуваною ухвалою суд вирішив долю лише одного обвинуваченого, при цьому висновки які в ній вказані будуть впливати на внутрішнє переконання судді щодо обвинуваченого ОСОБА_10 .

В своїх апеляційних скаргах, обвинувачений ОСОБА_10 та його законний представник ОСОБА_13 , які є тотожними за змістом та доводами, просять оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.

Вказують, що оскаржувана ухвала незаконна та невмотивована, ухвалена з порушеннями прав обвинуваченого ОСОБА_10 .

Суддя, яка приймала участь у розгляді справи ОСОБА_14 не мала повноважень на розгляд справ щодо неповнолітніх, у зв`язку з чим заявлялися заяви про відвід, у задоволенні яких було відмовлено.

Зазначають, що під час підготовчого чудового засідання, суддя не дала можливості заявити клопотання про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Наголошують, що значна кількість доказів у справі є недопустимими, оскільки при проведення слідчих дій та експертиз були допущені порушення, слідчий ОСОБА_15 не мав необхідних повноважень, бо є сумнів у наявності вищої освіти останнього.

Також зазначають, що висновки, які зазначені в ухвалі, будуть вливати в подальшому на розгляд справи стосовно ОСОБА_10 .

Законний представник ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_10 надіслали суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду їх апеляційних скарг на іншу дату. Посилаються на карантинні обмеження у зв`язку із коронавірусом.

Колегія суддів не вважає причини вказані у клопотаннях такими, що є безумовними підставами для відкладення справи.

Судовий розгляд апеляційних скарг судом апеляційної інстанції під головуванням судді ОСОБА_2 неодноразово відкладався, сторони повідомлялися належним чином.

В судовому засіданні забезпечено всі заходи стосовно запобіганню поширення короновірусу.

Проте в жодне з п`яти судових засідань обвинувачений та його законний представник не з`явилися, повідомлялися шляхом направлення судових повісток та телефонограм.

При цьому перед кожним судовим засіданням до суду апеляційної інстанції надходили клопотання про відкладення справи на іншу дату у зв`язку із введеним карантином.

Колегія суддів зазначає, що обвинуваченому було забезпечено право на захист, шляхом призначення захисника, поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали та забезпечено сторонам можливість приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з судом першої інстанції, де територіально проживає ОСОБА_10 та його законний представник.

Натомість в жодне судове засідання ОСОБА_10 та його законний представник не з`явились.

Обвинувачений ОСОБА_16 та законний представник ОСОБА_17 не заперечували проти розгляду апеляційних скарг за їх відсутності.

Як свідчить стала практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі забезпечується можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави відсутні правові чи практичні перешкоди для реалізації цього права.

Водночас, право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. ( справа«Golder проти Сполученого Королівства» )

В даному випадку стороні захисту було забезпечено в повному обсязі право на оскарження судового рішення та відповідно право на доступ до правосуддя судовий розгляд 4 рази відкладалося на іншу дату, сторони повідомлялися про час та місце судового розгляд належним чином.

При цьому поважність причини неявки в судове засідання 9 квітня 2021 року колегія суддів не вважає поважними, оскільки апеляційний розгляд призначено в режимі відеоконференції з місцевим судом, де територіально проживають апелянти.

В судах загальної юрисдикції створені всі умови для учасників судового розгляду в період пандемії, забезпечується прибирання та дезінфекція, діє масковий режим, а тому карантинні заходи не можуть бути самостійною причиною для відкладення справи.

Будь яких інших відомостей, про відсутність можливості приймати участь у судовому розгляд апелянти не наводять.

Крім того колегія суддів зазначає, що оскаржуваною ухвалою саме ОСОБА_12 було звільнено від кримінальної відповідальності і затягування перегляду вказаної ухвали може порушити розумні строки та відповідно порушити права обвинуваченого ОСОБА_12 .

За таких обставин, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, колегія суддів вважала за можливе проводити судовий розгляд за відсутності сторін кримінального провадження, які були повідомлені про місце та час судового розгляду належним чином та вкотре не прибули у судове засідання, в якому розглядається саме апеляційна скарга сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та захисника ОСОБА_7 які частково підтримали апеляційні скарги, вважали за можливе виключити прізвище ОСОБА_10 з вироку, в іншій частині заперечували проти задоволення скарг, думку захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною

Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 48 КК можливе у разі, коли особа вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості.

Для застосування ст. 48 КК України особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 185 України на підставі ст. 48 КК України, оскільки після вчинення злочину пройшло більше 7 років. За цей час ОСОБА_12 закінчив професійний ліцей залізничного транспорту, після чого закінчив інженерно-педагогічний технікум. Він був призваний до лав Збройних Сил України, пройшов строкову службу з червня 2016 року.

Вказані обставини свідчать про те, що на час розгляду справи судом ОСОБА_12 перестав бути суспільно небезпечною особою, оскільки усунені обставини, що сприяли вчиненню ним злочинів, та усунена можливість вчинення ним злочину у майбутньому.

Крім того, ОСОБА_12 у скоєному він щиро покаявся, вину визнав повністю. Протягом усього часу досудового слідства та судового розгляду він давав послідовні визнавальні покази щодо вчинення ним за попередньою змовою групою осіб вказаного кримінального правопорушення, детально пояснював щодо обставин вчинення злочину разом з іншою особою, активно сприяв розкриттю злочину.

Таким чином в цій частині колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, який дослідив докази безпосередньо в судовому засіданні, прийшов до висновку, що діяння, яке поставлено ОСОБА_12 за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину, дослідив дані про особу обвинуваченого та прийшов до слушного висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційних скарг сторони захисту, зокрема скарги ОСОБА_9 , колегія суддів вважає їх слушними в частині необгрунтованого зазначення прізвища обвинуваченого ОСОБА_10 у мотивувальній частині вироку.

Так дійсно з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд зазначив прізвище ОСОБА_10 (Т.5. арк.164)

При цьому обставини кримінального провадження, судом встановлювались лише у відношенні ОСОБА_12 .

Далі по тексту ухвали, суд першої інстанції зазначає лише обставини, що стосуються ОСОБА_12 та особа ОСОБА_10 не згадується.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на прізвище ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку.

У національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК. Згідно із цими правовими нормами особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Чинний КПК не звільняє сторону обвинувачення від доказування відповідних обставин у кримінальному провадженні щодо однієї особи в разі наявності судового рішення стосовно іншої особи.

Після виключення посилання суду на особу ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, оскаржувана ухвала жодних преюдиціальних фактів не містить та не порушує права ОСОБА_10 , оскільки після перегляду оскаржуваної ухвали суд першої інтсанції продовжить судовий розгляд, щодо обвинувачення ОСОБА_10 та прийме відповідне рішення за результатами судового розгляду у нарадчій кімнаті.

При цьому суд має надати повторну оцінку доказам, з приводу їх належності саме у відношенні обвинуваченого ОСОБА_10 .

Що стосується прохання обвинуваченого ОСОБА_10 та його законного представника ОСОБА_13 щодо необхідності скасування ухвали та ухвалення виправдувального вироку, колегія суддів вважає такі вимоги необгрунтованими та такими що не відповідають положенням КПК України.

По перше вирок стосовно ОСОБА_10 не ухвалювався, предметом перегляду суду апеляційної інстанції є ухвала, постановлена щодо ОСОБА_12 .

По друге, суд апеляційної інстанції взагалі позбавлений можливості ухвалювати такі рішення, з огляду на процесуальні повноваження, передбачені нормами КПК України.

Доводи апелянтів щодо незаконного складу суду, який здійснював кримінальне провадження, також не знайшли свого підтвердження та відкидаються колегією суддів, як необгрунтовані.

Апелянти посилаються на те що заявляли відвід складу суду, проте суд відмовив у задоволенні такого відводу по суті.

Будь яких інших доказів, які б підтвердили відсутність повноважень у судді здійснювати кримінальне провадження, автори апеляційних скарг суду апеляціійної інстанції не надали.

З огляду на викладе, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваної ухвали та виключення з її мотивувальної частини посилання на прізвище ОСОБА_10 .

Керуючись ст. ст. 286, 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково

Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 9 квітня 2019 року змінити, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на прізвище ОСОБА_10 .

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий -

Судді: