Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2487/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваної ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 25 березня 2021 року,
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 17 години 30 хвилин 24 травня 2021 року.
Покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не покидати власне помешкання за адресою: АДРЕСА_1 протягом часу дії даної ухвали; прибувати до слідчого, прокурора в провадженні якого буде перебувати кримінальна справа за першим викликом на визначений ним час та до суду за кожною вимогою; уникати від спілкування з потерпілими, свідками та іншими підозрюваними по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання, (при наявності) свій закордонний паспорт, або інший документ, який дає право на виїзд за межі території України.
Строк дії ухвали слідчого судді визначено до 24 травня 2021 року.
В апеляційній скарзі захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 . В обґрунтування своїх вимог посилається на відсутність заявлених слідчим процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не підтвердження їх належними та допустимими доказами та на необґрунтованість підозри висунутої його підзахисній. Вказує, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 не може ґрунтуватися на припущеннях слідства, а сумнів суду, який вжив термін в оскаржуваному рішенні «можлива причетність», однозначно має тлумачитися на користь ОСОБА_8 та мати наслідком відмови у застосуванні запобіжного заходу. Посилається також на неповноту судового розгляду у зв`язку із безпідставною відмовою слідчим суддею у допиті потерпілого. Звертає увагу і на те, що ОСОБА_8 хворіє на хронічну залізодефіцитну анемію середнього ступеню важкості та потребує стаціонарного лікування (без штучного введення заліза в організм настає кисневе голодання за подальшою зупинкою серця). Крім того, зазначає, що ОСОБА_8 є професійним бухгалтером, яка обслуговує ряд підприємств, а тому перебування її в режимі цілодобового домашнього арешту абсолютно точно позначиться як на її засобах існування, такі і спричинить різку зміну соціальних зв`язків.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваної ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000402 від 01 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Згідно клопотання старшого слідчого поліції, досудовим розслідуванням встановлено, 01.03.2012 ОСОБА_9 спільно зі своїм братом ОСОБА_10 заснували ТОВ «ЧНР», , розташоване за адресою: Житомирська область, смт. Народичі, вул. Свято-Миколаївська, 278. Керівником та підписантом вказаного підприємства з моменту заснування і дотепер є ОСОБА_9 .
Приблизно у лютому 2020 року, у зв`язку з сімейними обставинами та встановленням на території області карантинних заходів, ОСОБА_9 виїхав до Республіки Туреччина, де змушений був перебувати тривалий час.
У квітні того ж року на території товариства відбулася пожежа, під час якої полум`ям, серед іншого, було знищено частину майна сусіднього підприємства.
Після цього, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, у період з квітня 2020 року по 13.07.2020, у головного бухгалтера ТОВ «ЧНР» ОСОБА_8 , яка була обізнаною про проблемні питання здійснення господарської діяльності ТОВ «ЧНР», виник злочинний умисел, направлений на заволодіння майном цього товариства шляхом обману.
На початку липня 2020 року ОСОБА_9 повернувся до України та зустрівся з ОСОБА_8 , яка повідомила йому про реєстрацію кримінального провадження за вказаним вище фактом, його ймовірне притягнення до кримінальної відповідальності як керівника підприємства та необхідність відшкодування завданих пожежею збитків.
У ході однієї із наступних зустрічей ОСОБА_8 запропонувала ОСОБА_11 перереєструвати майно ТОВ «ЧНР» на новостворене підприємство для продовження безперешкодної господарської діяльності, власником якого має стати довірена йому особа, не пов`язана із ним родинними зв`язками.
Будучи введеним в оману щодо причин пожежі, довіряючи ОСОБА_8 , бажаючи зберегти майно підприємства з метою продовження господарської діяльності, ОСОБА_9 погодився на пропозицію ОСОБА_8 . При цьому останні узгодили, що нове підприємство буде засноване трьома особами, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який, згідно домовленості, повинен був стати керівником підприємства.
З метою реалізації злочинного умислу, 13.07.2020 у денний час доби, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні ЦНАП Житомирської міської ради за адресою: м.Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, переслідуючи мету незаконного збагачення, здійснила державну реєстрацію ТОВ «ВОВ ВУД» (), визначивши себе керівником та єдиним засновником товариства в порушення вказаних вище домовленостей з ОСОБА_14 .
Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_8 електронною поштою 14.07.2020 надіслала ОСОБА_11 проекти довіреностей, необхідних для здійснення правочинів та реєстраційних дій.
16.07.2020 ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , вважаючи, що ТОВ «ВОВ ВУД», згідно попередніх домовленостей, засноване ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , довіряючи останній, перебуваючи в Республіці Туреччина, виготовили та затвердили довіреності на ОСОБА_12 для представлення їх інтересів та здійснення реєстраційних дій відносно майна ТОВ «ЧНР».
Після цього, 17.07.2020 у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_12 , маючи лише скан-копії вказаних вище довіреностей, перебуваючи у приміщенні РСЦ ГСЦ МВС в Житомирській області за адресою: м. Житомир, вул. Покровська, 96, разом із ОСОБА_8 , за вказівкою останньої, у порушення досягнутих із ОСОБА_14 домовленостей, перереєстрував право власності на транспортні засоби з ТОВ «ЧНР» на ТОВ «ВОВ ВУД», а саме підтвердив укладання договорів купівлі продажу вантажних автомобілів «Урал 432001», 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , «DAF FT XF 105.410», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 , легкових автомобілів «Opel Combo-С», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , VIN- НОМЕР_6 , «Ford Focus», 2013 року випуску, vin НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_8 , причіпу «ГКБ 8328», 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 , VIN НОМЕР_10 та напівпричіпу «SCHWARZMUL LER», 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_11 , VIN НОМЕР_12 , загальна вартість яких становить 899 166,61 грн.
Продовжуючи злочинні дії, 31.07.2020, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_12 , перебуваючи разом з ОСОБА_8 у приміщенні офісу приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_2 , за вказівкою останньої, у порушення досягнутих із ОСОБА_14 домовленостей, уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна ТОВ «ЧНР» у вигляді нежитлових будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ТОВ «ВОВ ВУД».
Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у придбанні права на майно шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
В рамках даного кримінального провадження, 18.03.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України (а.124-125 т.1).
При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_8 причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).
Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.
На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: витягами з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.12-19 т.1); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_17 (а.20-28 т.1); довіреностями від 16.07.2020 року (а.29-32, т.1); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_18 (а.33-34 т.1); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 (а.35-41 т.1); протоколом допиту свідка ОСОБА_19 (а.42-46 т.1); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 (а.35-41 т.1); протоколом допиту свідка ОСОБА_20 (а.47-52 т.1); матеріалами проведених негласних слідчих (розшукових) дій (а.53-103 т.1); інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.106-108 т.1); реєстраційними картками на транспортні засоби (а.109-123 т.1); висновками автотоварознавчих експертиз (а.127-171 т.1).
Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваної, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 могла вчинити злочин, передбачений ч.4 ст. 190 КК України.
З приводу апеляційних тверджень захисника щодо необґрунтованості підозри, неповноти судового розгляду у зв`язку з відмовою у допиті потерпілого, колегія суддів зазначає, що доводи сторони захисту в цій частині у певній мірі виходять за межі повноважень слідчого судді при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. На даному етапі колегія суддів має встановити доведеність того, що підозрювана могла вчинити кримінальне правопорушення і є підстави для здійснення подальшого досудового розслідування. При цьому, належну оцінку доказам, встановлення фактичних обставин справи має дати суд при можливому розгляді справи по суті, а отже апеляційний суд вважає, що захист у своїй апеляційній скарзі ставить більш високі вимоги та критерії оцінювання доказів, які, на його думку, мають бути наведені стороною обвинувачення на підтвердження пред`явленої підозри.
Таким чином, посилання захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри та відсутність у матеріалах провадження доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами судового провадження.
Розглядаючи апеляційну скаргу захисника, апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд також враховує практику ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.
Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею у достатній мірі враховані ризики щодо можливості ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі, які можуть мати істотне значення встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.
Апеляційний суд звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому колегія суддів погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрювану переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Апеляційний суд не погоджується з доводами захисника ОСОБА_7 про те, що ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду спростовується тим, що ОСОБА_8 , 25.03.2021 року прибула до слідчого ОСОБА_21 для проведення визначеної ним слідчої дії допиті свідка та за власною ініціативою надала пояснення з приводу повідомленої їй підозри, оскільки короткострокова належна процесуальна поведінка в рамках даного кримінального провадження та з врахуванням початкової стадії досудового розслідування не спростовує наявність вказаного ризику.
Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваної ОСОБА_8 , від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, відповідно до обставин, встановлених в судовому засіданні слідчим суддею та колегією суддів при розгляді апеляційної скарги, з урахуванням пояснень прокурора в ході апеляційного розгляду, відповідно до яких ОСОБА_8 , як колишній головний бухгалтер ТОВ «ЧНР» заволоділа всіма документами, що зберігались на вказаному підприємстві, на теперішній час неможливо встановити місце перебування частини господарських документів та печатки ТОВ «ЧНР», технічних паспортів на верстати та обладнання ТОВ «ЧНР», апеляційний суд вважає, що на даній стадії досудового розслідування існує висока вірогідність ризику знищення, приховання або спотворення підозрюваною будь-яких з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Колегія суддів зауважує, що специфіка розслідування інкримінованого кримінального правопорушення, обумовлюється необхідністю здійснення аналізу первинної бухгалтерської та господарської документації, паперових носіїв інформації, печаток. А тому враховуючи, що не всі речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження №0000402, були віднайдені та вилучені органом досудового розслідування, та, враховуючи початкову стадію притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, доводи захисника ОСОБА_7 про безпідставність вказаного ризику не заслуговують на увагу.
Також апеляційний суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність ризику впливу на свідків та потерпілого. Апеляційний суд оцінює наявність вказаного ризику, виходячи з особливостей цього кримінального провадження та особистої ситуації підозрюваної ОСОБА_8 , та враховує що в ході досудового розслідування задокументовано факт впливу на потерпілого шляхом вимагання коштів за повернення майна ТОВ «ЧНР». При цьому, колегія суддів бере до уваги характер взаємовідносин між підозрюваною, свідками і потерпілим у кримінальному провадженні, сталість їх стосунків, враховує, що більшість свідків та потерпілий у кримінальному провадженні добре знайомі між собою, перебували в трудових відносинах із підозрюваною, у зв`язку з чим мали робочі, дружні або приятельські стосунки, що свідчить в свою чергу про те, що ОСОБА_8 може здійснювати незаконний вплив на них шляхом зміни показань або надання викривлених показань, формування вигідної для неї правової позиції.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, також колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме те, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
В той же час, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції на доведення наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення прокурор посилався тільки на те, що підозрювана продовжувала вчиняти протиправні дії, зокрема фізично захопила територію та майно ТОВ «ЧНР», надала вказівки не пускати власника майна ТОВ «ЧНР», вживала заходів щодо продажу майна усього майнового комплексу ТОВ «ЧНР», вимагала від потерпілого коштів за повернення незаконно привласненого майна ТОВ «Чинар». В даному випадку, апеляційний суд вважає, що прокурором не продемонстровано конкретних фактів, які переконали, що відповідний ризик існує, а обґрунтування прокурора в цій частині охоплюються діями, які їй інкримінуються у межах висунутої підозри в даному провадженні, а не вказують на ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04), а тому апеляційний суд вважає недоведеним наявність вказаного ризику.
«Тримання під вартою» відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» та «проти» звільнення (рішення у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86, від 14 жовтня 2010 року»).
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.
Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
На переконання апеляційного суду, слідчим суддею зроблено цілком правильні висновки, що з огляду на об`єктивні існуючі обставини справи, характеру протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних, які характеризують особу останньої, яка раніше не судима, має постійне місце проживання та позитивно характеризується за місцем роботи, її спосіб життя, сімейний стан, соціальні зв`язки, цілодобовий домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий, прокурор та забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.
Стороною захисту не надано жодного доказу щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскарженого судового рішення та необхідності відмови у застосуванні до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 хворіє на хронічну залізодефіцитну анемію середнього ступеня важкості та працює бухгалтером, яка обслуговує ряд підприємств, з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та встановлених ст.177 КПК України ризиків, недостатньо для доведення як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на неї процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.
Крім того, на переконання апеляційного суду, застосування цілодобового домашнього арешту не позбавляє можливості проходження необхідного лікування у разі потреби.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків визначених ст.194 КПК України, оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують достатність такого виду забезпечення кримінального провадження, який на цьому етапі кримінального провадження є найбільш дієвим для підозрюваної ОСОБА_8 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі захисника, не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 25.03.2021, якою застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 17 години 30 хвилин 24 травня 2021 року, з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, з строком дії до 24 травня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :