ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/762/21 Справа № 932/3433/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гизилагадж, Масаллінського району, громадянина Азербайджану, офіційно не працевлаштований, зі слів одружений, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 було задоволено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який відраховувати з моменту фактичного затримання з 11:50 год. 25.04.2021 року по 11:50 год. 23.06.2021 року включно. Визначено підозрюваному ОСОБА_6 , заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 400,00 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що підозрюваний ОСОБА_6 є громадянином іншої країни, документально підтвердженого місця проживання на території України не надано, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, мету перебування в Україні не повідомив, що свідчить про високу ймовірність вільного залишення території України та як наслідок переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину. Оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи ніж тримання під вартою будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні та зможуть запобігти даному ризику.
- захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року скасувати. Застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказана ухвала є незаконною, та підлягає скасуванню.
Апелянт вважає, що не зважаючи на очевидну спірність первинної юридичної кваліфікації діяння, сумнівні, з точки зору дотримання норм кримінально-процесуального закону, обставини проведення обшуку та його результатів а також сумнівні, у цьому самому контексті, обставини затримання ОСОБА_6 , слідчий суддя застосував до підозрюваного, хоча і з можливістю альтернативи, найсуворіший запобіжний захід.
На думку апелянта, слідчий суддя не дослідив не спростовані слідчим пояснення ОСОБА_6 про те, що обшук автомобіля, у якому він знаходився не тільки разом із ОСОБА_9 , а ще із двома громадянами азербайджанської національності (разом - четверо), був проведений не знайомими йому чоловіками, без пред`явлення будь-яких документів, проте із моментальним фізичним впливом з боку спецпідрозділу поліції.
Зазначає, що слідчий суддя не взяв до уваги особистість ОСОБА_6 , який офіційно проживає в Україні, раніше не судимий, має родину, яку утримує власним коштом за рахунок неофіційного, але стабільного заробітку на ринку, зареєстрований та постійно проживає у АДРЕСА_1 .
Вказує на те, що ухваливши рішення про взяття ОСОБА_6 на період досудового слідства під варту строком на 60 діб, слідчий суддя переписав клопотання слідчого, у якому той обґрунтував свою позицію сумнівними доказами, які жодним чином не підтверджують вчинення ОСОБА_6 інкримінованого тому злочину.
Таким чином, слідчий суддя, дослідивши обставини затримання ОСОБА_6 , яке було проведено з очевидним і суттєвим порушенням його права на захист, у тому числі щодо моменту фактичного затримання, подовжив ці порушення, прийнявши позицію сторони обвинувачення і не надавши правової оцінки аргументам сторони захисту.
Слідчий суддя не встановив, чи підтверджують докази сторони обвинувачення наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також чи доводять вони обставини, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, чим порушив вимоги пунктів 2, 3 частини 1 ст. 194 КПК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати її у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя встановив, що підозрюваний ОСОБА_6 є громадянином іншої країни, документально підтвердженого місця проживання на території України не надано, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, мету перебування в Україні не повідомив, що свідчить про високу ймовірність вільного залишення території України та як наслідок переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, взяв до уваги і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, і міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було в даному випадку обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У своєму рішенні слідчий суддя також розглядав можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та належним чином аргументував, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а тому доводи апеляційних скарг захисників з цього приводу не заслуговують на увагу.
Доводи ж апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, характеризуючі його підзахисного, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки суд під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу, однак з метою запобігти встановленим ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 26.03.1999 року «Про практику застосування судами застави як запобіжного заходу» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду № 5 від 06.06.2003 року), застава замість тримання під вартою щодо осіб, які обвинувачуються у вчиненні тяжких насильницьких злочинів чи злочинів у складі організованих груп, а також щодо рецидивістів та осіб, які раніше намагались ухилитися від правосуддя, може застосовуватись лише у виняткових випадках.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є цілком правильним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, апеляційну ж скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 у зв`язку з цим слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3