Провадження № 1-кс/947/9753/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі клопотання слідчого СВ відділу поліції №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000390 від 31.05.2021 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 30.05.2021 року, приблизно о 17:00 год. 00 хв. неповнолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 перебували біля приміщення бойлерної, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час, повз вищевказаних осіб, проходив ОСОБА_5 та ОСОБА_12 .

Надалі, ОСОБА_5 підійшов до неповнолітних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та безпричинно почав погрожувати даним громадянам фізичною розправою, водночас витягуючи з кишені наявної при собі сумки, ніж.

Після цього, неповнолітні громадяни ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розуміючи, що ОСОБА_5 представляє реальну загрозу для їх життя та здоров`я, тобто спричинити їм тілесні ушкодження, почали бігти в зворотньому від останнього напрямку. Так, пробігши приблизно 10 метрів, неповнолітній ОСОБА_8 , виявив, що з його кишені на землю випав належний йому мобільний телефон марки «КсіоміРедміНоут 8 Про», зеленого кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , вартістю 5 599 гривень. В цей час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на заволодіння зазначеного майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 , знаходячись за вищевказаною адресою, підбіг та відкрито заволодів мобільним телефоном марки «КсіоміРедміНоут 8 Про», що належить ОСОБА_8 . В свою чергу, неповнолітній ОСОБА_8 почав вимагати від ОСОБА_5 повернути належний йому мобільний телефон, однак, останній законну вимогу потерпілого проігнорував, і утримуючи у себе викрадене майно, дістав з кишені, наявний при ньому ніж, погрожуючи його застосуванням, почав рух у бік неповнолітнього потерпілого. Сприймаючи реально загрозу застосування насильства та небезпеку для свого життя та здоров`я, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення втік.

Після цього, ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 5 599 гривень.

Слідчий звертається з клопотанням, в якому зазначає, що під час досудового розслідування органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_5 на даний час підозрюється у вчиненні корисливого злочину у сфері злочинів проти власності за ч.1 ст.187 КК України, яке відносяться до категорії тяжких відповідно до ст.12 КК України, та за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Також, беручи до уваги те що, у підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки, дає підстави вважати, що перебуваючи на свободі він зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності за вказаний злочин. Крім того, сукупність наявних в матеріалах кримінального провадження доказів свідчить про те, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, інших джерел доходу не має, що дає підстави вважати що і в подальшому підозрюваний продовжить вчиняти корисливі злочини.

Також слідчий зазначає, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_5 зможе незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував, щодо обрання такого суворого запобіжного заходу та просив обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Крім того, захисник повідомив, що підозрюваний визнає свою вину, має намір відшкодувати завдану шкоду, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та зазначив , що він не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та визнає свою вину.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочин був вчинений, та вчинення злочину щодо неповнолітньої особи, особу підозрюваного, беручи до уваги, що підозрюваний перебував у розшуку, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявність ризику передбаченого п.1, ч.1 ст.177 КПК України, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В частині існування ризику впливу підозрюваного на потерпілих та свідків в рамках кримінального провадження, слідчий суддя враховує те, що підозрюваному відомі особи малолітніх потерпілих та свідків, та на яких він може здійснювати вплив, схиляючи їх до надання неправдивих показань, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику ймовірного впливу підозрюваним на потерпілих та свідків.
Разом з тим, жодними належними доказами не доведено існування ризиків передбачених п.2, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, слідчий суддя вважає не доведеним існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, так як підозрюваний раніше не судимий та притягається до кримінальної відповідальності вперше.
Крім того, органом досудового розслідування не доведено, яким чином підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом знищення, спотворення або приховування будь-яких із речей чи документів, що мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Так, враховуючи, що кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства відносно малолітніх осіб, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000390 від 31.05.2021 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали становить 30 діб та обчислюється з моменту затримання особи 20.07.2021 року та припиняє свою дію 18.08.2021 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1