ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/502/19 Номер провадження 11-кп/814/404/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
захисників адвокатів ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000254 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , подані в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 22.12.2020, -
ВСТАНОВИЛА:
22.12.2020 Крюківським районним судом м. Кременчук обвинуваченим:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Комсомольськ, громадянину України, не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:
- 15.06.2004 Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ст.ст. 15, 70,76, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України строком на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 2 роки;
- 24.11.2010 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 286 КК України строком на 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 рік;
- 14.11.2013 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 70, ст. 86, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України строком на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 рік;
- 19.11.2014 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України строком на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;
- 21.04.2015 Апеляційним судом Полтавської області за ст. 70, ч. 2 ст. 186 КК України строком на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Приморське, Новоазовського р-ну, Донецької обл., громадянину України, не працюючому, осіб на утриманні не маючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимому:
-06.06.2012 Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполь за ч. 1 ст. 185 КК України, кримінальне провадження припинено за ст. 9 КПК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю с. Новоградівка Донецька обл., громадянину України, не працюючому, на утриманні осіб не маючому, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимому:
- 06.07.1992 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 206КК України строком на 2 роки позбавлення волі;
- 01.02.1994 Крюківським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст.142 КК України строком на 5 років позбавлення волі;
- 28.09.2000 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 196-1КК України строком на 1 рік позбавлення волі умовно на 1 рік, штраф 200 грн.;
- 21.05.2007 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.1 ст. 185 КК України. На підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 рік;
- 17.09.2007 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.1 ст. 309 , ч.1 ст. 70, ч.3 ст. 70, ч.1 72 КК України строком на 1 рік 3 місяці позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 рік;
- 23.06.2008 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 70 КК України строком на 5 років позбавлення волі;
- 24.07.2009 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 186 КК України строком на 5 років 1 місяць позбавлення волі;
- 21.06.2011 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 190КК України строком на 5 років 1 місяць позбавлення волі;
- 18.10.2014 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України строком на 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- 06.09.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст. 185 КК України строком на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 3 роки, -
продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 22 грудня 2020 року до 19 лютого 2021 року до 24 години.
Приймаючи таке судове рішення місцевий суд врахував: наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачені можуть вливати на свідків та потерпілих, вчинити інші кримінальні правопорушення; обгрунтованість підозри; суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, особи обвинувачених, неможливість застосування менш м`яких запобіжних заходів.
Водночас суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав для визначення застави при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосування насильства, виходячи з вимог ч.4 ст.183 КПК України.
В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , просять скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 22.12.2020 та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем його проживання.
Свої вимоги захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_12 мотивують тим, що місцевим судом не враховано те, що: прокурором всупереч вимогам КПК України не було вручено ані стороні захисту, ані суду письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою; обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вже рік та десять місяців знаходяться під вартою, що є значним строком.
Водночас апелянти зазначають щодо необґрунтованості ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: переховування обвинувачених від суду, оскільки останні мають постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, ОСОБА_7 - одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, батьків пенсійного віку, які потребують догляду, ОСОБА_9 проживає однією сім`єю з громадянкою ОСОБА_13 ; впливу на свідків та потерпілих, так як наразі у кримінальному провадженні допитані майже всі свідки та потерпілі, інші свідки та потерпілі в судове засідання не з`являються на протязі майже двох років, стороною обвинувачення не виконується процесуальний обов`язок щодо забезпечення явки даних учасників, жодної скарги від потрепілого та свідка щодо тиску на них не надходило; вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту унеможливить існування даного ризику.
На думку захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю цілком забезпечить повний контроль з боку органу досудового розслідування за обвинуваченими на надасть змогу повністю запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, оскільки стороні обвинувачення буде відомо місцезнаходження обвинувачених та останні будуть під постійним візуальним контролем.
Крім того, захисник ОСОБА_10 зазначає, що за час перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою погіршився його стан здоров`я, а останній в СІЗО не може якісно пройти медичний огляд.
Захисник ОСОБА_12 також відзначає те, що місцевим судом не враховано стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , який 3.07.2016 отримав травму у вигляді відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми та забою мозку, ОСОБА_9 знаходився на лікуванні з 3.07.2016 по 18.07.2016, з 13.11.2018 по 4.12.2018, а подальше перебування ОСОБА_9 у СІЗО не забезпечить йому надання якісного медичного лікування.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 22.12.2020 та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем його проживання та визначити додатковий обов`язок утриматися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні.
Свої вимоги захисник ОСОБА_11 мотивує тим, що місцевим судом не враховано те, що: для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою наявність відповідного письмового клопотання прокурора є обов`язковою; стороною обвинувачення не підтверджено доказами та не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України;всі свідки та потерпілі вже допитані, й крім того, можливо визначити додатковий обов`язок обвинуваченому утриматися від спілкування зі свідками та потерпілим у справі; застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту виключить ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду; впливати на свідків та потерпілих, знищити речові докази та вчинити інше кримінальне правопорушення; ОСОБА_8 страждає на хронічні захворювання гепатит В та С, внаслідок чого потребує спеціального лікування та дієтичного харчування.
Крім того, захисник ОСОБА_11 зазначає про тиск на потерпілих та свідків з боку працівників поліції.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги з підстав в них наведених, прокурора, який посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду, заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисників, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч.5 ст.394 КПК України зазначені вище ухвали суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.
Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Зважаючи на те, що сторони кримінального провадження заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, розгляд апеляційних скарг захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 22.12.2020 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України проводиться за участі сторін кримінального провадження.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити ухвалу без змін;
2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.4 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно, поєднаній з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненій організованою групою, ч.2 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно, поєднаній з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненій організрованою групою, ч.2 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб, ч.1 ст.263 КК України, а саме у зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ст.27, ч.4 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно, поєднаній з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненій організованою групою, ч.2 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), вчиненій повторно.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 22.12.2020, місцевий суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченим, всупереч твердженням захисників, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при продовженні строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.
Під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачені можуть: впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, так як в ході розслідування даного кримінального провадження встановлено свідків вчинених обвинуваченими злочинів, які своїми показаннями викривають злочину діяльність обвинувачених та ще не допитано в судовому засіданні потерпілих; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачені раніше неодноразово судимі, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинах проти власності, поєднаних з насильством, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років, офіційно не працюють.
У свою чергу, під час апеляційного перегляду встановлено, що місцевим судом ще не допитано вісім свідків, двох потерпілих та продовжується дослідження письмових доказів, що додатково свідчить про реальний, а не формальний характер ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що злочини вчинено обвинуваченими в співучасті із розподіленням ролей з іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Обставини, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, заявлені ризики станом на день розгляду клопотання не зменшились.
Таким чином, доводи апелянтів про необґрунтованість наявності ризиків, передбачених п.п. 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, є неспроможними.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Колегія суддів вважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав обвинувачених перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Водночас колегія суддів констатує, що необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційних скаргах не оспорюється.
Доводи захисників обвинувачених про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися. Так, інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, виходячи з конкретних обставин справи, не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених, оскільки в будь-якому випадку передбачає перебування обвинувачених на волі.
Щодо доводів апеляційних скарг захисників про відсутність ризику переховування обвинувачених від суду, то колегія суддів вважає дані доводи безпідставними, зважаючи на те, що місцевим судом в оскаржуваній ухвалі не констатовано наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а встановлено наявність інших ризиків, а саме того, що обвинувачені можуть впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення.
Доводи захисників про відсутність письмового клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених не є підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали місцевого суду, оскільки дані доводи спростовуються положеннями ч.3 ст.331 КПК України, які наведено у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали місцевого суду.
Щодо доводів захисників про те, що обвинувачений ОСОБА_7 одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, батьків пенсійного віку, які потребують догляду, ОСОБА_9 проживає однією сім`єю з громадянкою ОСОБА_13 , за час перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою погіршився його стан здоров`я, то дані доводі не знаходять свого відображення у матеріалах провадження, оскільки стороною захисту не додано до апеляційної скарги доказів, які б підтверджували дані обставини.
Додана захисниками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на підтвердження незадовільного стану здоров`я обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 медична документація за 2014, 2016, 2018 та 2019 роки (медичні довідки, акти обстежень, виписка з медичної карти та відповіді на запити) не підтверджує неможливість утримання обвинувачених під вартою та станом на день розгляду питання про продовження строку тримання під вартою - 1 лютого 2021 року вочевидь не може відображати актуальну інформацію про стан здоров`я обвинувачених.
Колегією суддів враховуються письмові характеристики обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , надані їх захисниками, однак за встановлених вище обставин, самі по собі не свідчать про неправильність висновків місцевого суду щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, та, як наслідок на законність на обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції не впливають.
Щодо тверджень захисника ОСОБА_11 про те, що тримання під вартою не можна виправдати тільки тяжкістю злочину, то колегія суддів зазначає, що місцевий суд врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримованих їм злочинів, не як самостійну підставу для подальшого тримання під вартою обвинувачених, а в сукупності з іншими обставинами, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, що відповідає вимогам КПК України та практиці Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів враховує проміжок часу, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, однак кримінальне провадження ще не закінчено у зв`язку з необхідністю дослідження іншої частини доказів, та наразі утримання обвинувачених під вартою є вимушеною та необхідною мірою, яка запобігає ризикам, передбаченим п.п. 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, забезпечує суспільний інтерес та необхідну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Водночас місцевим судом при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, з посиланням на положення ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначено розмір застави у даному кримінальному провадженні, зважаючи на те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинів, вчинених із застосуванням насильства.
Апеляційний суд, вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, зважаючи на встановлені судом обставини не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який.
Зважаючи на викладені вище обставини та відповідні їм правовідносини, апеляційні скарги захисників обвинувачених - є необґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 376,404, 407 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , подані в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 22.12.2020 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4