Провадження № 1-кс/554/8955/2021
УХВАЛА
іменем України
09 червня 2021 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 04 квітня 2021 року по кримінальному провадженню №0001358 про відмову у задоволенні клопотань про проведення слідчих, розшукових дій та про відмову у задоволенні заяв про визнання потерпілим, поданих по кримінальним провадженням №№002388, 0001273, які об`єднано в кримінальне провадження №0001358,-

В С Т А Н О В И В :

01 червня 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_4 на рішення слідчого, в порядку ст.303 КПК України (датована 26 травня 2021 року), в якій він просить скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 04 квітня 2021 року по кримінальному провадженню №0001358 від 08.07.2015 року за ч.1 ст.364, ч.ч.1,2 ст.365, ч.ч.1, 2 ст.366, ч.2 ст.372, ч.ч.1,2 ст.374, ч.2 ст.384 КК України про відмову у задоволенні клопотань ОСОБА_4 про проведення слідчих, розшукових дій та про відмову у задоволенні заяв ОСОБА_4 про визнання потерпілим, поданих по кримінальним провадженням №№002388, 0001273, які об`єднано в кримінальне провадження №0001358.

Одночасно зі скаргою заявлено клопотання, у якому просить поновити строк для подачі скарги до слідчого судді на постанову слідчого від 04 квітня 2021 року, оскільки він є засудженим до довічного позбавлення волі, на даний час перебуває у ДУ «Полтавська УВП (№23)», копію оскаржуваної постанови слідчого отримав 19 квітня 2021 року, після чого скористався своїм правом на правничу допомогу та звернувся із заявою про призначення йому адвоката для складення документів процесуального характеру. Лише 14 травня 2021 року вказану заяву ОСОБА_4 було розглянуто та призначено адвоката, якому видано відповідне доручення. 24 травня 2021 року між адвокатом та засудженим відбулось конфіденційне побачення, після чого заявник отримав необхідні документи та звернувся до суду зі скаргою, а тому вважає вказані причини пропуску строку поважними.

В обґрунтування скарги ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001358, внесеного до ЄРДР 08 липня 2015 року за ознаками ч.1 ст.364, ч.ч.1, 2 ст.365, ч.ч.1,2 ст.366, ч.2 ст.372, ч.ч.1,2 ст.374, ч.2 ст.384 КК України. Дане кримінальне провадження об`єднано з іншими кримінальними провадженнями під єдиним №0001358.

Разом із тим, зазначає, що звертався до ТУ ДБР, розташованого в м.Полтаві, в межах кримінальних проваджень №№002388, 0001273із заявами та клопотаннями про визнання потерпілим та проведення слідчих, розшукових дій.

04 квітня 2021 року слідчий ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0001358 від 08 липня 2015 року винесла постанову, якою відмовила заявнику в задоволенні вищезазначених заяв та клопотань ОСОБА_4 .

Із вказаним рішенням заявник не погодився, вважає, що постанова слідчого від 04.04.2021 року є немотивованою, винесеною формально, слідчим не досліджено обставин, зазначених в заяві про визнання потерпілим, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. При винесенні оскаржуваної постанови щодо відмови у визнанні потерпілим слідчий не врахував те, що відповідно до ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. На думку заявника, перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично. Цей момент може збігатися з початком кримінального провадження або мати місце після його початку. При цьому посилається на наявність ухвали слідчого судді від 17.12.2020 року, якою було скасовано постанову прокурора від 11.08.2020 року про відмову у визнанні потерпілим. З урахуванням цього, ОСОБА_4 вважає, що набув прав та обов`язків потерпілого у кримінальному провадженні №0001358, до якого об`єднано інші кримінальні провадження. Також згідно поданих заяв вважає, що належним чином обґрунтував завдану йому матеріальну та моральну шкоду кримінальним правопорушенням, а саме, що на підставі вчинених злочинів його було засуджено до довічного позбавлення волі. Щодо відмови у задоволенні клопотань про проведення слідчих, розшукових дій, стверджує, що слідчим у постанові не обгрунтовано, чому саме відсутня необхідність у проведенні слідчих дій, зазначених у клопотанні, натомість лише вказує на порушення принципу процесуальної самостійності слідчого та передчасність вимоги, однак не мотивує, чому проведення слідчих дій, зазначених у клопотаннях, не мають значення для досудового розсілудвання. Крім того, із постанови слідує, що слідчий взагалі не розглядав подані клопотання, оскільки ОСОБА_4 є заявником у кримінальному провадженні, а тому не наділений правом для подачі відповідних клопотань. Таким чином, вважає, що оскаржувана постанова є немотивованою, неконкретизованою і такою, що підлягає скасуванню. З цих підстав просить задовольнити вимоги поданої скарги.

Заявник ОСОБА_4 у судове засідання, призначене в режимі відеоконференції, не з`явився, надав до суду заяву про розгляд без його участі, але за участі представника, скаргу підтримує, просить задовольнити.

За таких обставин, враховуючи волевиявлення заявника та встановлені процесуальні строки розгляду скарги, слідчий суддя вважає можливим проводити розгляд скарги без участі заявника, оскільки представництво інтересів ОСОБА_4 у судовому засіданні здійснюється його адвокатом.

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала в повному обсязі, просила скаргу задовольнити.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Зокрема, відповідно до п.п.5, 7 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, а також рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Установлено і це вбачається із представлених суду документів, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, на даний час перебуває кримінальне провадження №0001358 від 08 липня 2015 року.

ОСОБА_4 звертався до ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, в рамках кримінальних проваджень №002388, №0001273із заявами про визнання потерпілим та клопотаннями в порядку ст.220 КПК України про проведення слідчих (розшукових) дій, серед яких, допит потерпілого, свідків, витребування матеріалів кримінальної справи №04580007, призначення почеркознавчої експертизи.

04 квітня 2021 року за результатами розгляду постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001358 від 08 липня 2015 року; відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_4 про проведення допитів свідків та проведення інших слідчих (розшукових) та процесуальних дій у кримінальних провадженнях №002388 та №0001273, об`єднаних у кримінальному провадженні під №0001358 (а.с.9-10).

Копію вказаної постанови направлено заявнику через Державну установу «Полтавська установа виконання покарань (№23)» та отримано останнім 19 квітня 2021 року, чого не було спростовано під час розгляду даної скарги (а.с.11).

Дана постанова слідчого мотивована, зокрема тим, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, разом із тим, кримінальні провадження №002388 та №0001273 прокурором було об`єднано із кримінальним провадженням №0001358. Вивченням матеріалів вказаного кримінального провадження встановлено, що вищевказані клопотання заявника не підлягають задоволенню. При цьому слідчий посилається на положення ч.1 ст.55 КПК України та зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про факт завдання шкоди ОСОБА_4 діями службових осіб правоохоронних органів, так як не встановлено беззаперечний факт вчинення останніми кримінального правопорушення. Що стосується клопотань про проведення у кримінальному провадженні слідчих та інших процесуальних дій, слідчий, керуючись ст.ст.84, 91, 95, 223 та ч.5 ст.40 КПК України зазначає, що вимога заявника суперечить принципу процесуальної самостійності слідчого, при цьому ч.1 ст.220 КПК України передбачено розгляд клопотань про виконання будь-яких процесуальних дій лише визначеного кола суб`єктів, тоді як згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 є заявником про вчинення кримінального правопорушення, а тому правами, пов`язаними із поданням відповідних клопотань, не наділений.

Ураховуючи наведені заявником обставини, враховуючи його незгоду із рішенням слідчого про відмову у задоволенні заяв і клопотань, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, заявником ОСОБА_4 до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявами про визнання потерпілим йому дійсно завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як це передбачено ч.1 ст.55 КПК України.

Заявником не зазначено, в чому полягає спричинена йому шкода, а також не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому шкоди, імовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань тощо, в розумінні положень ч.1 ст.55 КПК України. Такі відомості відсутні й на момент розгляду скарги.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальні правопорушення, які внесені до ЄРДР за відповідними заявами, заявником не наведено конкретних фактів та достатніх даних щодо заподіяння йому шкоди нібито кримінальними правопорушеннями, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак, відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені ОСОБА_4 щодо залучення його до кримінального провадження як потерпілого, то останній на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні.

Тому слідчий суддя вважає, що слідчий на даному етапі досудового розслідування правомірно прийняв рішення на підставі ч.5 ст.55 КПК України, через відсутність очевидних та достатніх даних щодо завдання шкоди особі.

Отже, набуття особою статусу потерпілого за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода заявника із процесуальними рішеннями та діями правоохоронних органів у його кримінальній справі не свідчить про набуття статусу потерпілого в ініційованих ним кримінальних провадженнях, що пов`язані із процедурою розслідування діянь, за які його засуджено, і вирок набрав законної сили.

В даному контексті, варто враховувати, що вироком апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року ОСОБА_4 визнано винним за п.п.4.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.2 ст.15 п.п.1,9 ч.2 ст.115 КК України. Ухвалою Верховного суду України від 27 жовтня 2005 року вирок апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року залишено без змін. Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 березня 2019 року касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах засудженого задоволено частково, зокрема, з мотивувальної частини вироку виключено посилання як на доказ на протокол явки з повинною ОСОБА_4 від 09.05.2004 року. В іншій частині вирок залишено без змін.

Разом із тим, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001358 не завершене, наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє заявника можливості реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.

Наведене також свідчить, що заявником передчасно ініційовано питання про визнання потерпілим в розумінні вимог КПК України, оскільки на даний час, за вказаних обставин та здобутих матеріалів, виключена можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння будь-якої шкоди особі у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи ОСОБА_4 у скарзі та його представника у судовому засіданні щодо допущення слідчим порушень вимог ст.55 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги не містять. Твердження заявника протягом розгляду скарги жодними доказами не підтверджені, тоді як наявність численних заяв та клопотань не є таким підтвердженням, як помилково вважає заявник, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо протиправності рішення слідчого в цій частині.

Щодо аргументів заявника та його представника в частині незгоди з відмовою у задоволенні клопотань про проведення слідчих та процесуальних дій слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Проте на час розгляду даної скарги з`ясовано, що достатні підстави вважати ОСОБА_4 таким, що віднесений до переліку суб`єктів, які відповідно до вимог процесуального закону наділені правом звернення до слідчого із клопотаннями в порядку ст.220 КПК України, відсутні. Натомість, згідно з матеріалами кримінального провадження №0001358 наразі він має процесуальний статус заявника.

Так, до скарги особою, яка її подала, - ОСОБА_4 , не надано будь-яких відомостей про те, що він має статус потерпілого, і в матеріалах скарги такі докази відсутні. Більше того, оскаржуваною постановою слідчого у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у даному кримінальному провадженні було відмовлено.

Також ОСОБА_4 не представлено до суду будь-яких об`єктивних даних та їх підтвердження, що у кримінальному провадженні №0001358 стосовно нього здійснюються будь-які процесуальні дії, визначені КПК України, а відтак відсутні також підстави вважати, що у розумінні пункту 16-1 ч.1 ст.3 КПК України він є іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Отже, заявник ОСОБА_4 взагалі не належить до суб`єктів, визначених статтею 220 КПК України, а відтак у слідчого не виникає обов`язку щодо розгляду його клопотань у даному кримінальному провадженні відповідно до приписів цієї норми. А тому доводи ОСОБА_4 щодо його незгоди з процесуальним статусом заявника у кримінальному провадженні, а також посилання на можливе порушення слідчим вимог ст.220 КПК України є безпідставними та неспроможними.

Натомість, з наявних матеріалів скарги, об`єктивно вбачається, що станом на час розгляду статус особи, яка подала скаргу у даному кримінальному провадженні, є заявник.

Згідно зі статтею 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Тобто, перелік прав заявника чітко регламентований КПК України та не кореспондується з вимогами порушеними у цій скарзі особою, яка її подала.

За змістом ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно, із дотриманням положень ст.110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, та слідчим прийнято рішення про відмову у залученні як потерпілого, навівши достатньо вагомі підстави та мотиви для такого рішення з посиланням на положення КПК України.

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, його прийняттю передувало проведення аналізу обставин провадження, які мають значення для правильного вирішення вимог заявлених клопотань, а викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова слідчого в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України, позаяк належних і допустимих доказів протилежного суду не представлено.

Таким чином, на момент розгляду скарги встановлено та підтверджується наявними матеріалами, що зазначені в скарзі клопотання ОСОБА_4 після їх отримання слідчим вирішені у передбачений законом спосіб, про що прийнято обґрунтоване рішення щодо відмови у задоволенні вимог заявника у зв`язку з їх безпідставністю, із роз`ясненням його процесуального статусу заявника у кримінальному провадженні. За результатами такого розгляду заявника повідомлено, направлено вказану вище постанову, що узгоджується з наведеними вище нормами закону.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вважає, що вказаним процесуальним рішенням слідчого щодо відмови у задоволенні заяв та клопотань не порушено гарантій заявника щодо рівності прав, як учасника кримінального провадження, та на реалізацію своїх процесуальних прав на розгляд таких звернень.

Разом із тим, у подальшому заявник, як учасник кримінального провадження, наділений відповідним обсягом процесуальних прав, не позбавлений можливості реалізувати їх у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Отже, доводи скарги щодо допущення слідчим порушень вимог ст.ст.110, 220 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги та провадження не містять, твердження заявника протягом розгляду скарги достатніми доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо скасування рішення слідчого.

Крім того, як у матеріалах скарги, так під час розгляду скарги заявником скарги не доведено, що постанова слідчого від 04 квітня 2021 року є необґрунтованою та незаконною.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та докази з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні вимог поданої скарги потрібно відмовити у повному обсязі.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк на оскарження.

Беручи до уваги доводи, зазначені ОСОБА_4 в скарзі, зокрема, щодо обставин вручення йому постанови слідчого, реалізації права на отримання правової допомоги для складання скарги, які не були спростовані, ураховуючи, що він є засудженим за вироком суду та перебуває в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», тому заявник не може бути позбавлений права на судовий захист, і в даному випадку, останній, звертаючись засобами поштового зв`язку зі скаргою 26 травня 2021 року, пропустив строк на оскарження з поважних причин, а відтак слідчий суддя вважає можливим задовольнити клопотання та поновити йому пропущений строк звернення до суду зі скаргою.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 22, 24, 55, 110, 117, 303-309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити та поновити пропущений строк для звернення до суду зі скаргою.

В задоволенні вимог скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 04 квітня 2021 року по кримінальному провадженню №0001358 про відмову у задоволенні клопотань про проведення слідчих, розшукових дій та про відмову у задоволенні заяв про визнання потерпілим, поданих по кримінальним провадженням №№002388, 0001273, які об`єднано в кримінальне провадження №0001358, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1