ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 616/639/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1310/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 02 2021 року Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 09 12 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області, громадянина України, українця, безпартійного, військовозобов`язаного, освіта базова загальна середня, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21 08 2020 року за ст.395 КК України до 3 місяців арешту,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21 08 2020 року і за сукупністю вироків остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 місяців арешту.

Змінено обраний ОСОБА_7 запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою в ДУ «Харківська слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Визначено, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з часу фактичного затримання за вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21 08 2020 року, а саме з 04 11 2020 року.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Як вбачається з вищевказаного вироку, 10 09 2020 року на протязі дня ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 , перебуваючи в гостях у свого знайомого ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , де в кімнаті кухні житлового будинку спільно вживали спиртні напої. Близько 20:00 год. того ж дня від надмірно випитого спиртного ОСОБА_10 пішов спати до кімнати зали, а ОСОБА_9 з ОСОБА_7 пішли спати до кімнати спальні вказаного будинку. В цей час ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що у ОСОБА_9 в правій кишені штанів маються грошові кошти, діючи умисно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 2 000,00 грн., а саме власноручно витягнув дані грошові кошти з правої кишені штанів ОСОБА_9 та поклав їх до кишені своєї кофти, в подальшому покинув територію даного домоволодіння, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч.2 ст.185 КК України як таємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно (а.с.66-71).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок м`якості.

Просив ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України просив до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Великобурлуцького районного суду харківської області від 21 08 2020 року у виді 3 місяців арешту і, з урахуванням положень ч.1 ст.72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання, шляхом часткового складання, у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що враховуючи характеризуючі особу обвинуваченого відомості, покарання, не пов`язане з тривалою ізоляцією від суспільства, не може стати на заваді вчинення ОСОБА_7 нових злочинів (а.с.80-82).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор просила задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник вважали рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Від потерпілого надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.51).

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Надаючи оцінку апеляційним вимогам прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів вважає їх непереконливими, з огляду на наступне.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегією суддів встановлено, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував обставини вчинення злочину, ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують його покарання.

Злочин, скоєний ОСОБА_7 , згідно класифікації, наведеної у ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції встановлено, що він є громадянином України, неодружений, має постійне місце проживання та реєстрації, перебуває з 2009 року на «Д» обліку у лікаря психіатра з діагнозом: легка розумова відсталість та знаходиться на обліку у лікаря нарколога з 2016 року з приводу синдрому алкогольної залежності, за місцем проживання скарг на нього не надходило, раніше судимий, останній раз за вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21 08 2020 року за ст.395 до 3 місяців арешту.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом визнано скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи усі вищезазначені обставини, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 4 місяців арешту.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор, як на одну з підстав призначення обвинуваченому більш суворого покарання, посилається на те, що часткове відшкодування потерпілому збитків, завданих протиправними діями ОСОБА_7 відбулось фактично незалежно від його волі та дій останнього, шляхом повернення викраденого майна потерпілому працівниками поліції (а.с.81).

Як вбачається з встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, обвинувачений викрав у потерпілого грошові кошти в сумі 2000 грн (а.с.5).

З пояснень обвинуваченого, наданих у судовому засіданні слідує, що частину викрадених грошових коштів він витратив на власні потреби, а частину повернув потерпілому (а.с.68).

Згідно з резолютивною частиною оскаржуваного вироку, серед речових доказів були лише кошти, в сумі 910,00 грн., які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_9 та залишені після ухвалення вироку у його розпорядженні.

Разом з тим, в обвинувальному акті зазначено, що матеріальні збитки в сумі 2000 грн. під час досудового розслідування відшкодовані повністю (а.с.6).

Проаналізувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченим були відшкодовані і ті кошти, які напередодні були витрачені на власні потреби, а не лише ті, що повернуті потерпілому працівниками поліції в сумі 910 грн., а тому доводи прокурора в цій частині є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Попередні судимості обвинуваченого ОСОБА_7 та інші характеризуючі його особу відомості, на які посилається прокурор, були досліджені та враховані судом першої інстанції при призначені обвинуваченому покарання. З огляду на такі відомості щодо обвинуваченого суд дійшов обґрунтованого висновку, що саме відбування покарання у виді арешту, в умовах ізоляції від суспільства, буде необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Приймаючи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначене ОСОБА_11 покарання у виді 4 місяців арешту, є співмірним скоєному ним протиправному діянню, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Натомість, запропоноване прокурором покарання, з урахуванням відомостей щодо особи обвинуваченого, характеру його дій, обставин скоєння злочину, тяжкості скоєного, розміру завданої шкоди, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, позиції потерпілого, якому повернуті у повному обсязі викрадені кошти та претензій морального чи матеріального характеру до обвинуваченого він не має, - є надмірно суворим та таким, що суперечить принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання.

Нових обставин, які підлягають врахуванню при призначенні покарання обвинуваченому за ч.2 ст.185 КК України, під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, з урахуванням обставин справи та апеляційних доводів прокурора, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання за вказаний злочин, ніж призначено судом першої інстанції.

З огляду на те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку не встановлено, то відповідно підстав для скасування вироку суду щодо останнього та постановлення вироку апеляційним судом, - колегією суддів не вбачається.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 09 12 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4