Справа № 405/4945/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 25.02.2021 року про арешт майна,

встановив:

слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку площею 103, 4459 га з кадастровим номером :02:000:9015, земельну ділянку площею 28, 8149 га з кадастровим номером :02:000:9016, які перебувають у власності Суботцівської ОТГ Кропивницького району Кіровоградської області, шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження майном та накладення арешту на посіви та врожай сільськогосподарських культур, які знаходяться на земельних ділянках з наступними кадастровими номерами: :02:000:9015 на якій знаходиться сільськогосподарська культура пшениця, :02:000:9016 на якій знаходиться сільськогосподарська культура соя, шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження майном. Крім того, просив визначити порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні № 0000033 від 25.02.2021 шляхом передачі у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19, 21-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління майно, а саме: врожаю культур пшениці який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:9015 та врожаю культур сої який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:9016. Окрім того, заявлено вимогу про проведення розгляду клопотання без повідомлення сторони у володінні якої перебувають зазначенні земельні ділянки та посіви і врожай сільськогосподарських культур, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.
На обгрунтування клопотання зазначив, що у провадженні СУ ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 25.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, за фактом самовільного зайняття земельних ділянок вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
В ході досудового розслідування встановлено, що 21 жовтня 2009 року між Знам`янської РДА та ФОП « ОСОБА_4 » укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:9016 площею 28, 8149 га та 0:02:000:9015 площею 103, 4459 га строком на 10 років.
Строк дії договору оренди закінчився 21 жовтня 2019 року, тобто фактично з моменту закінчення строку дії договору ФОП « ОСОБА_4 » позбавлений права користування вище вказаними земельними ділянками.
Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що ФОП « ОСОБА_4 » (ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1 , дата проведення державної реєстрації 13.08.2004 р. № 2 000014) здійснює свою діяльність із вирощування сільськогосподарських культур на території Знам`янського районну Кіровоградської області.
В ході досудового розслідування проведено огляд місця події земельної ділянки з кадастровим номером 0:02:000:9015 площею 103, 4459 га, що знаходиться на території Суботцівської ОТГ та встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки та засіяння сільськогосподарською культурою пшеницею.
Крім того, в ході досудового розслідування проведено огляд місця події земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9016 площею 28, 8149 га, що знаходиться на території Суботцівської ОТГ та встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки та засіяння сільськогосподарською культурою соєю.
Працівниками ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області 09.07.2021 проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства вказаних земельних ділянок, та відповідно до матеріалів перевірки встановлено, що земельна ділянка загальною площею 28, 8149 га з кадастровим номером :02:000:9016 (форма власності державна власність, Категорія земель землі сільськогосподарського призначення. Цільове призначення земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), розташована за межами с. Трепівка на території Суботцівської сільської ради (Трепівська сільська рада) Кропивницького району Кіровоградської області на момент обстеження засіяна сільськогосподарською культурою (соя) на площі 28, 8051 га та використовується ФОП « ОСОБА_4 » самовільно без правовстановлюючих документів.
Також, працівниками ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області 09.07.2021 проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства вказаних земельних ділянок, та відповідно до матеріалів перевірки встановлено, що земельна ділянка загальною площею 103, 4459 га з кадастровим номером :02:000:9015 (форма власності державна власність, Категорія земель землі сільськогосподарського призначення. Цільове призначення земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), розташована за межами с. Трепівка на території Суботцівської сільської ради (Трепівська сільська рада) Кропивницького району Кіровоградської області на момент обстеження засіяна сільськогосподарською культурою (пшениця) по свій площі та використовується ФОП « ОСОБА_4 » самовільно без правовстановлюючих документів.
Відповідно до розрахунку розміру шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки шкода завдана за самовільне зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9016 площею 28, 8051 га становить 102 949, 43 гривень.
Крім того, відповідно до розрахунку розміру шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки шкода завдана за самовільне зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9015 площею 103, 4459 га становить 369 715, 65 гривень.
Отже, на сьогоднішній день встановлено, що ФОП « ОСОБА_4 » продовжує незаконно користуватись земельними ділянками з кадастровими номерами :02:000:9016 площею 28, 8149 га та 0:02:000:9015 площею 103, 4459 га чим завдав матеріальної шкоди Державі, в особі Суботцівської сільської ради Кіровоградської області в розмірі 472 665, 08 гривень.
Відповідно до Наказу ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області № 32-ОТГ від 09.12.2020 та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 10 грудня 2020 року ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області передало земельні ділянки сільськогосподарського призначення із державної власності, а Суботцівська сільська рада отримала земельні ділянки загальною площею 3301, 2841 га, в тому числі земельні ділянки з кадастровими номерами 0:02:000:9015 та 0:02:000:9016.
Постановою слідчого від 13.07.2021 року вказані земельні ділянки з посівами сільськогосподарських культур пшениці і сої визнанні речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
З посиланням на викладені обставини вказується на наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання.
Слідчий в судовому засіданні просив клопотання задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у клопотанні.
Відповідно до частини першої статті 172 Кримінального процесуального кодексу України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до частини другої цієї статті клопотання може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їхніх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення власника майна, оскільки у разі повідомлення останнього про розгляд даного клопотання є ризик, що майно, на яке планується накласти арешт, може бути непоправно втрачене, та на підставі наявних матеріалів представлених слідчому судді стороною кримінального провадження.
Заслухавши слідчого та дослідивши матеріали клопотання надані стороною кримінального провадження слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Частиною 2 ст. 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.170КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ст. 171 КПК України клопотання про арешт майна повинно бути мотивованим.

Частиною 2статті 170 КПК Українивстановлено арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2ст. 170 КПК України);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до витягу є Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000033 від 25.02.2021 року датою надходження повідомлення про вчинення кримінального правопорушення вбачається 25.02.2021 року за ч.2 ст. 197-1 КК України.

ФОП « ОСОБА_4 » АДРЕСА_1 за попередньою змовою з невстановленими особами, самовільно зайняв 2 земельні ділянки загальною площею 132,2 га на території Суботцівської територіальної громади, чим завдано значної шкоди її законному власнику.

Диспозиція ч. 2 статті 197-1 КК України передбачає, що самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 року), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

В практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, Суд вказує, будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (справа «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року, остаточне рішення від 10 травня 2011 року, п. 39).

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).

Так, зокрема, в рішенні у справі «Новоселецький проти України» (заява №47148/99, рішення від 22 лютого 2005 року, остаточне рішення від 22 травня 2005 року) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (п.101).

На час розгляду клопотання слідчим не надані конкретні докази, які безпосередньо вказували б на ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що в кримінальному провадженні відсутня особа, якій повідомлено про підозру. Вартість сільськогосподарських культур, а так само і точна кількість, які посіяні на зазначених в клопотанні земельних ділянках, слідчим не встановлена, а також не визначено стан розвитку та стадія зрілості посівів, шляхи збереження і збору врожаю. Вказана обставина позбавляє можливості слідчого суддю при винесенні судового рішення взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності та врахування усіх наслідків арешту майна, як того вимагає ст.173 КПК України.

Крім того, слідчий в своєму клопотанні не визначив точний перелік майна, індивідуальні ознаки, його вартість, що не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України, та позбавляє можливості визначити порядок виконання ухвали, проведення конкретних дій, направлених на збереження цілісності і вартості даного майна.

При цьому слідчий суддя враховує, що цивільний позов в даному провадженні відсутній, а санкція вказаної статті кримінального кодексу не передбачає спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи.

Крім того, клопотання слідчого не містить чітких підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити саме арешт вказаного майна. Зазначаючи як підставу накладення арешту, слідчий в клопотанні не вказав, які конкретно відомості містить вказане майно, на яке необхідно накласти арешт, для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-2 КК України, має значення зазначене майно, та не вказано, яким чином та які саме предмети можуть являтися предметом злочинних дій. У клопотанні також відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Слідчим також не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 статті 170 КПК України щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК України.

Також з тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та численних посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Окрім того, долучена до клопотання постанова слідчого про визнання майна речовим доказом від 13.07.2021 року є необгрунтованою, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно зазначене у клопотанні слідчого, відповідає критеріям ч.1 ст. 98 КПК України, отже є формальною.

При цьому слідчий суддя відзначає, що клопотання слідчого в контексті мотивування необхідності накладення арешту на зазначене майно є безпідставним та за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження необхідними доказами та документами.

В судовому засіданні слідчий повідомив, що за позовом ФОП ОСОБА_4 . Господарським судом порушено провадження та накладено арешт на вищевказані земельні ділянки. Питання про обмеження права користування вказаними земельними ділянками судом не вирішувалось.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування, оскільки слідчим не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що грунтується на припущеннях.

Крім того, посилання слідчого у поданому клопотанні, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до втрати, зникнення, знищення чи перетворення речового доказу не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження, оскільки земельна ділянка, як об`єкт правопорушення залишається на місці і є не змінною.

У клопотанні не наведено доводів стосовно настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Частина 1 ст.173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Так, з урахуванням положень ст. 2,7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

В ході розгляду клопотання слідчого про накладення арешту у кримінальному провадженні не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Вищезазначене узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі Смирнов проти Росії було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до вимог ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

В даному випадку слідчим не доведено жодного із цих пунктів та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту, в чому полягає неможливість вчинення будь-яких інших дій по відношенню до майна, на яке просить накласти арешт, і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.

Враховуючи викладене, в задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 170- 173, 175, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

постановив :

у задоволенні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 25.02.2021 року про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_5 Тьор