УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 ,

про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Йосипівка, Коростишівського району Житомирської області, українцю, громадянину України, з вищою освітою, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації місця проживання, працюючому на посаді торговельного представника у ТОВ "Агро Енерджі 2019", одруженому, маючому на утриманнні неповнолітню дитину, раніше не судимому,

підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.190, ч.4 ст.190, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.28, ч.1 ст.162 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному 23.10.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0008801,
В С Т А Н О В И В:

25 травня 2021 року старший слідчий СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0008801, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України.
Обґрунтовуючи вказане клопотання слідчий зазначає, що слідчим управлінням ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008801 від 23.10.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 керуючись особистими мотивами, визначивши вчинення злочинів, як основне джерело здобуття коштів для свого існування, з метою особистого збагачення, шляхом вчинення умисних злочинів спрямованих на заволодіння чужим майном шляхом шахрайство, підробленням та використанням підроблених документів, розуміючи, що самостійно вчиняти такі злочини неможливо, та як це потребує довготривалої підготовки, з метою приховання власної протиправної діяльності спільно з ОСОБА_7 організували та очолили стійку організовану групу, яка поділяла їх наміри та задуми, а роль керівників залишили за собою. До складу створеної організованої групи в різний час увійшли ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виділені в окреме кримінальне провадження за 0000146 від 16.01.2021).
Вказані вище особи попередньо, умисно і добровільно, усвідомлюючи злочинні наслідки своїх дій, зорганізувались в стійке злочинне об`єднання для вчинення злочинів, склавши при цьому злочинний план, який був відомий всім учасникам групи, чітким розподілом функцій кожного учасника групи, спрямованих на реалізацію цього плану, підкорюючись ОСОБА_7 та ОСОБА_5 як керівникам організованої групи та свідомо виконуючи їх вказівки.
Вказана організована група характеризувалась попередньою зорганізованістю в спільне об`єднання для вчинення злочинів, стабільністю та згуртованістю, стійкістю та тривалістю злочинної діяльності з 2018 по кінець 2019 року, розробкою планів, ідентичністю способів вчинення злочинів, залученням нових учасників, домовленістю та готовністю до постійного вчинення злочинів, отриманням матеріальних благ від своєї злочинної діяльності на постійні основі.
Для вчинення злочинів, учасниками групи заздалегідь було розроблено план з розподілом ролей, згідно якого предметом злочинної діяльності були квартири за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 .
Разом з тим, розроблений план заволодіння нерухомим майном полягав у наступному: учасниками злочинної групи, в якості об`єктів посягання обирались об`єкти нерухомого майна, відомості про право власності на які не було зареєстровано в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власники яких тривалий час відсутні, або померли, та в яких тривалий час ніхто не проживав. Отримуючи в незаконний спосіб доступ до таких квартир, вказані особи змінювали замки та двері, щоб мати одноосібний доступ до таких помешкань. В процесі підготовки до вчинення злочину підшуковувались особи, з числа неблагополучних осіб, які зловживають алкогольними напоями, безпринципні та байдужі до наслідків вчинення злочинів, здатні чинити протиправні дії проти власності громадян, які за незначну грошову винагороду погоджувались виконати роль власників та перших покупців такого нерухомого майна, з метою його подальшого відчуження добросовісним набувачам, та заволодіння грошовими коштами останніх. ОСОБА_7 безпосередньо, а також у співучасті зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_6 , виготовлялись завідомо підроблені правовстановлюючі документи на право власності на нерухоме майно (свідоцтва про право власності, технічні паспорти, довідки БТІ та ін.). Враховуючи, що об`єктами злочинного посягання були обрані квартири, право власності на які на день вчинення злочину не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_7 розробила план заволодіння нерухомим майном, згідно якого первинна реєстрація такого права відбулась на підставі підробленого свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що датоване початком 2000-х років, нібито видане Дніпровською районною державною адміністрацією в м. Києві на одну з осіб, які надали свою згоду на вчинення такого злочину, виступаючи в ролі першого власника такого майна.
В подальшому, маючи в розпорядженні відповідні документи, передавали їх приватному нотаріусу Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , з метою посвідчення переходу права власності від однієї особи, яка надала згоду на участь у вчиненні злочину, до іншої особи, яка також надала свою згоду на участь у вчиненні злочину. Витрати за вчинення таких дій, що включали в себе витрати на проведення експертної оцінки, реєстрації приватними нотаріусами права власності та укладення договорів купівлі-продажу, організатори злочинної групи розподіляли між собою.
Крім того, в тому випадку, коли право власності на квартиру, що стала об`єктом злочинного посягання було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на день вчинення злочину, проте власники (або спадкоємці) такого майна були відсутні, та в квартирі ніхто не проживав, після фактичного проникнення до таких помешкань, в ході готування до відчуження майна добросовісним набувачам з метою заволодіння їх грошовими коштами, ОСОБА_7 вирішила при виготовленні підроблених документів на право власності на таке майно, до реального номера квартири додавати літеру «А» (незважаючи на те, що така нумерація у відповідних будинках відсутня, та квартири з такими номерами не існують). В подальшому, з метою конспірації своєї злочинної діяльності, під час демонстрації квартир потенційним покупцям, відповідну нумерацію з літерою «А» вказані особи самостійно наносили на двері квартир, а також поштові скриньки, або не повідомляли про вказаний факт добросовісних набувачів взагалі.
Разом з тим, учасники групи домовились, що грошовою винагородою учасників, стануть грошові кошти, які будуть отримані від добросовісних набувачів, та які будуть розподілені пропорційно від ступеню участі у вчиненні злочину.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав викладених в ньому, просив задовольнити.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, а також на відсутність обставин на підтвердження ризиків, визначених статтею 177 КПК України, для продовження діючого запобіжного заходу.
У судовому засіданні підозрюваний підтримав позицію захисника та просив у задоволенні клопотання відмовити.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, захисників та підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчим управлінням ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008801 від 23.10.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України.

21 травня 2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У свою чергу, відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Водночас, при вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання підозрюваного під вартою, слідчий суддя повинен переконатися, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та відсутність обставин, які є підставою для застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Зазначаючи про наявність ризиків та необхідність продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, прокурор зазначає:
- наявність ризику переховування від суду обґрунтовується тим, що злочини, у скоєнні яких підозрюється ОСОБА_5 відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Тому усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів, підозрюваний може переховуватись від суду, з метою уникнути відповідальності за злочини, у вчиненні яких підозрюється.
- наявність ризику впливати на інших підозрюваних, свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовується тим, що усі свідки та підозрювані у судовому засіданні не допитані, а тому підозрюваний ОСОБА_5 , може незаконно впливати на інших підозрюваних та свідків, інших учасників кримінального провадження з метою змінити показання та з метою уникнення кримінальної відповідальності.
- наявність ризику продовжити вчиняти кримінальні правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень з корисних мотивів, тому перебуваючи за межами місця проживання він може продовжувати вчиняти інші подібні кримінальні правопорушення.
Разом із цим, слід зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Однак, наразі прокурор не навів достатніх підстав для існування ризиків впливати на інших підозрюваних, свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, без надання відповідних доказів, відтак підстав вважати вказаний ризик обґрунтованим, слідчий суддя не вбачає, а відтак відсутні підстави враховувати його при продовженні запобіжного заходу.
У той же час, слідчий суддя вважає доводи захисника, такими, що заслуговують на увагу, оскільки необхідність знаходження підозрюваного під вартою не виправдано з точки зору дієвості даного кримінального провадження, враховуючи також, що підозрюваний не зловживає своїми правами та обов`язками.
З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що сама по собі наявність обґрунтованої підозри, пред`явленої ОСОБА_5 та наявність певних ризиків, не виключає можливість застосування до нього на даний час запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Наявність підозри відносно ОСОБА_5 у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень не може бути самостійним критерієм для висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу, оскільки, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У ч. 5 ст. 9 КПК України зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема «Мамедова проти Росії» від 01.06.2006, містять положення відносно того, що посилання на тяжкість обвинувачень як головний чинник при оцінці ймовірності того, що підозрюваний переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії» ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; «Бегчіев проти Молдови» - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа «Ньюмейстер проти Австрії» - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; «Ідалов проти Росії», «Гаріцкі проти Польщі», «Храіді проти Німеччини», «Іліжков проти Болгарії» - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
Так, враховуючи встановлені в судовому засіданні ризики та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який з урахуванням усіх обставин справи, на думку слідчого судді, буде достатнім запобіжним заходом для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про особисте зобов`язання ОСОБА_5 , до 08 червня 2021 року включно, та покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись статтями 2, 7, 8, 177, 178, 179, 181, 193, 194, 196, 197, 202, 206, частиною другою статті 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без задоволення.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , передбаченні ч.5 ст.194 КПК України обов`язки, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за їх першою вимогою;
- не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Визначити термін дії покладених на підозрюваного обов`язків в межах строку досудового розслідування, тобто до 08 червня 2021 року включно.
У разі невиконання обов`язків до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покладається на слідчого, а з моменту надходження справи до суду на прокурора у кримінальному провадженні.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1