Справа № 303/4002/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.01.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 та його захисниці адвокатки
ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/491/20 за апеляційною скаргою прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2019 року повернуто прокуророві обвинувальний акт щодо підозрюваного в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнопіль Славутського району Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, судимого 18.05.2013 за ч. 2 ст. 364-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням на два роки права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями.

Згідно з обвинувальним актом від 09.10.2018 ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що, обіймаючи посаду директора ТОВ «Цетан-Плюс», 04.08.2009 в адміністративному приміщенні ВАТ «Мукачівський Агропромтранс» по вул. Садовій, 105 «а» в с. Кендерешів Мукачівського району, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужими грошима, шляхом зловживання своїм службовим становищем отримав від директора ВАТ «Мукачівський Агропромтранс» ОСОБА_10 139 000 грн. як попередню оплату за дизельне пальне, підробив накладну № 42 від 04.08.2009 про відпуск ВАТ «Мукачівський Агропромтранс» дизельного пального в кількості 29 574 л, та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 42 від 04.08.2009 про прийняття від ОСОБА_10 139 000 грн., які привласнив і витратив на власні потреби. У подальшому ОСОБА_6 впродовж серпня-вересня 2009 року склав завідомо неправдиві прибуткові касові ордери про прийняття від ВАТ «Мукачівський Агропромтранс» коштів, як попередню оплату за відпуск дизельного пального : № 3 від 04.08.2009 на 10 109 грн. 71 коп.; № 4 від 10.08.2009 на 8 345 грн. 90 коп.; № 5 від 10.08.2009 на 5 000 грн.; № 6 від 10.08.2009 на 9 300 грн.; № 6/1 від 25.08.2009 на 17 392 грн. 08 коп.; № 6/2 від 26.08.2009 на 2 837 грн. 83 коп.; № 7 від 31.08.2009 на 33 361 грн. 80 коп.; № 8 від 31.08.2009 на 601 грн. 32 коп.; № 9 від 22.09.2009 на 50 000 грн. 80 коп.; № 10 від 22.09.2009 на 2 000 грн., і касові ордери в касовій книзі ТОВ «Цетан Плюс» за 2009 рік, в якій відобразив прихід 138 948 грн. 64 коп., що їх нібито витрачено на виплату заробітної плати робітникам та на господарські потреби підприємства.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 умисними діями, зловживаючи своїм посадовим становищем заволодів грошима на загальну суму 139 000 грн., вніс завідомо неправдиві відомості до накладної № 42 від 04.08.2009 про відпуск ВАТ «Мукачівський Агропромтранс» дизельного пального в кількості 29 574 л та до квитанції до прибуткового касового ордеру № 42 від 04.08.2009 про прийняття від ОСОБА_10 коштів у сумі 139 000 грн., «чим самим завдав ВАТ «Мукачівський агропромтранс» матеріальних збитків на вищевказану суму у великих розмірах».

Ці дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст. 191 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах та за ч. 1 ст. 366 КК України, як видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Суд першої інстанції встановив, що виклад в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає установленими, суперечать висунутому ОСОБА_6 обвинуваченню : фактичні обставини викладені як привласнення грошей шляхом зловживання службовим становищем, а обвинувачення сформульоване як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчинене у великих розмірах. Суд вважає, що така невідповідність обмежує право ОСОБА_6 на захист та права потерпілого і унеможливлює призначення в кримінальному провадженні судового розгляду. Тому обвинувальний акт повернуто прокуророві для усунення вищевказаних недоліків.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що мотиви повернення йому обвинувального акту є надуманими; що суд не звернув уваги на те, що «встановлений факт заволодіння грошовими коштами правильно кваліфіковано як заволодіння грошовими коштами»; «не маючи права розглядати кримінальне провадження по суті та досліджувати докази, суд фактично вдався до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме: висловив сумніви щодо правильності та повноти кваліфікації органами досудового слідства інкримінованих ОСОБА_6 діянь за ч. 4 ст. 191 КК України». Вважає, що суд «вийшов за межі ст. 314 КПК України, чим фактично надав прокурору вказівки щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення і чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, принципи диспозитивності та змагальності сторін». Ще одним порушенням вимог закону прокурор вважає те, що рішення про повернення йому обвинувального акту суд прийняв з власної ініціативи, за відсутності клопотань з боку інших учасників кримінального провадження. Окрім того, прокурор вказує на те, що «повернення обвинувального акту по формальним підставам потягло за собою порушення розумних строків судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, адвокатки ОСОБА_7 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, зокрема, викладені в обвинувальному акті встановлені фактичні обставини кримінального провадження та формулювання обвинувачення, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутністю представників потерпілої сторони - «ВАТ «Мукачівський Агропромтранс», неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги, що: вказані особи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день, а також даних про поважність причин їх неявки, від них надходило; прокурорка та захисниця не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі підозрюваного та представників потерпілої сторони.
Апеляційний суд вважає, що, приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , суд діяв відповідно до положень ст. ст. 291, 314 КПК України та передбачених п. п. 1, 2, 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, зміст яких розкрито в ст. ст. 8, 9, 20 КПК України.
Так, згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Вищенаведене свідчить про те, що в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.
Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Дослідивши та проаналізувавши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла переконання, що висновок суду першої інстанції про те, що виклад в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає установленими, суперечать висунутому ОСОБА_6 обвинуваченню: фактичні обставини викладені як привласнення грошей шляхом зловживання службовим становищем, а обвинувачення сформульоване як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчинене у великих розмірах, - є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Указані порушення, які допущені слідчим при складанні обвинувального акта, прокурором - при його затвердженні, на думку апеляційного суду є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів підозрюваного, зокрема, порушують його право знати у чому його обвинувачують, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що така невідповідність у обвинувальному акті обмежує право ОСОБА_6 на захист та права потерпілого і унеможливлює призначення в кримінальному провадженні судового розгляду, у зв`язку з чим, ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта колегія суддів вважає законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою.
Беручи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 сформульовано обвинувачення, зазначено фактичні обставини щодо часу та місця вчинення кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що мотиви повернення обвинувального акту є надуманими, - апеляційний суд з огляду на наведене вище, відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищенаведеним.

На підставі наведеного вище, посилання прокурора на те, що суд не звернув уваги на те, що встановлений факт заволодіння грошовими коштами правильно кваліфіковано як заволодіння грошовими коштами ; не маючи права розглядати кримінальне провадження по суті та досліджувати докази, суд фактично вдався до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме висловив сумніви щодо правильності та повноти кваліфікації органами досудового слідства інкримінованих ОСОБА_6 діянь за ч. 4 ст. 191 КК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам КПК України й підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків.

Із цих підстав, як такі, що не знайшли свого підтвердження та будь-яким чином не впливають на висновки суду першої інстанції, апеляційний суд не приймає до уваги й доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі ст. 314 КПК України, фактично надавши прокурору вказівки щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, принципи диспозитивності та змагальності сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення про повернення прокурору обвинувального акту суд прийняв з власної ініціативи, за відсутності клопотань з боку інших учасників кримінального провадження, апеляційний суд визнає такими, що також не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність повернення прокурору обвинувального акту, і в свою чергу, не свідчать про незаконність оскаржуваної ухвали.

Разом із тим, апеляційний суд також вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Указані порушення прокурором вимог КПК України при встановленні фактичних обставин справи, складанні та затвердженні обвинувального акта, апеляційний суд вважає такими, що призводять до порушення права особи на захист, яке унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду, а тому, доводи апеляційної скарги про те, що повернення обвинувального акту по формальним підставам потягло за собою порушення розумних строків судового розгляду, - апеляційний суд визнає такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України й не свідчать про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення, в апеляційній скарзі не вказується, і на такі сторона обвинувачення не посилалася й під час розгляду апеляційної скарги.
За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів, окрім вищенаведеного, бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників судового розгляду апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що стороною обвинувачення не надано таких доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2019, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 повернуто прокуророві, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: