Провадження № 11-сс/824/3282/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2021 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Як вбачається з ухвали слідчого судді, до Печерського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити дії,

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва12 червня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати Генерального прокурора внести відповідні відомості на підставі заяви ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення від 26.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та визнати його потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки у судовому засіданні у суді першої інстанції присутній не був, а копію вищезазначеної ухвали отримав тільки 04 травня 2021 року, тому термін оскарження пропущено з поважних причин.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, з неповним дослідженням доказів і встановленням фактичних обставинам справи, висновки не підтверджуються доказами, з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Конституції України та вимогам КПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, в ухвалі не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Стверджує, що у його заяві про вчинення кримінального правопорушення вказано об`єктивні дані, які дійсно свідчать про ознаки злочину та надано докази, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Також зазначає, що в КПК України відсутні норми, які надають право не вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Апелянт стверджує, що на підставі ст.214 КПК України дана заява підлягає реєстрації шляхом внесення даних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, ОСОБА_5 просить провести розгляд апеляційної скарги без його участі.

Вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, колегія суддів зазначає, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_5 не пропустив, оскільки оскаржувана ухвала постановлена без участі останнього, а тому, відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.395 КПК України, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Твердження ОСОБА_5 про дату отримання ним копії оскаржуваної ухвали 04 травня 2021 року матеріалами провадження не спростовуються. Апеляційна скарга подана ОСОБА_5 06 травня 2021 року, тобто в межах визначеного законом строку. А тому, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 12 червня 2020 року не є пропущеним.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 про незаконність та необгрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 звернувся до Генерального прокурора із заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 26 травня 2020 року.

Однак, відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора внесені не були.

У зв`язку з вищенаведеним, ОСОБА_5 звернувся до Печерського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити дії.

Відмовляючи у задоволенні вказаної скарги слідчий суддя послався на те, що виходячи зі змісту ст.ст.214, 303 КПК України, відсутні підстави стверджувати про вчинення бездіяльності щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, зі змісту заяви ОСОБА_5 вбачається фактично намагання останнього у позапроцесуальний спосіб оскаржити законність рішення судді.

На думку колегії суддів висновок слідчого судді є законним та обґрунтованим.

Так, положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Пунктом 4 ч.5 ст.214 КПК України передбачено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

На підставі п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиний реєстр досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як вбачається з матеріалів провадження, в заяві про вчинення кримінального правопорушення від 26.05.2020 ОСОБА_5 стверджує про скоєння суддею Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 366, 375 КК України. Заява обґрунтована тим, що зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересів служби при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_5 порушуючи вимоги щодо неупередженого розгляду позовів, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації постановив завідомо неправосудну ухвалу від 12 травня 2017 року по справі №454/2779/16 в результаті чого мав намір незаконного позбавити ОСОБА_5 доступу до правосуддя та нанести останньому шкоду в сумі 606 грн. 32 коп.

Однак, на переконання колегії суддів, у вказаній заяві про вчинення кримінального правопорушення не наведено обставин, які би указували на наявність ознак таких кримінальних правопорушень, а лише викладено дані, які стосуються судового рішення і діяльності суддів щодо розгляду конкретної справи.

Відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12 липня 2011 року, в якому, поміж іншого, зазначено, що оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і слідчими органами.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 від 2008 року до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 від 2002 року вказаної Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може виключно кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до кримінальної відповідальності. Адже відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року №7-р/2020 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 КПК України, що в свою чергу виключає кримінальне переслідування і внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою в частині складу цього правопорушення.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_5 не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого слідчим суддею рішення. Наведене указує на необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2020 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити дії, відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2021 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Судді ________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3