ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1252/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/450/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
Головуючого ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0003144 та № 0000173 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2021 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2021 року, обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23 травня 2021 року.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, просить вказану ухвалу скасувати та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, оскільки у суду не має законних підстав вважати, що ОСОБА_8 буде переховуватися від суду. При цьому, суду було надано документально підтверджену інформацію про особу обвинуваченого, яка спростовує вказаний ризик.
Ризик знищити, сховати або створити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, також відсутній, оскільки усі можливі докази по справі стороною обвинувачення вже зібрані, так як обвинувальний акт у справі перебуває на розгляді суду.
Ризик незаконного впливу на потерпілу, свідків, експерта чи спеціаліста у вказаному кримінальному провадженні, також відсутній, оскільки належними доказами не підтверджений. Крім того, ОСОБА_8 ще під час лікування у повному обсязі відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, а також частково відшкодовано моральну шкоду в сумі 53 000 грн, що підтверджується копією розписки. Всі свідки провадження є формальними, тому що не були очевидцями вчинення кримінального правопорушення, а тому вплив з боку обвинуваченого на свідків відсутній.
Також вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується відсутній, враховуючи особу ОСОБА_8 .
Окрім цього зазначає, що під час допиту ОСОБА_8 пояснив, що наніс потерпілій удар в ході боротьби, з необережності, що також підтвердила ОСОБА_9 , у зв`язку із чим, дії ОСОБА_8 у подальшому слід кваліфікувати за ст. 128 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України за ступенем тяжкості відносяться до не тяжких злочинів, аналогічно як і ч. 2 ст. 263 КК України, тому ОСОБА_8 перебуває під вартою, фактично за обвинуваченнями у вчиненні нетяжких злочинів.
Обвинувачений належним чином повідомлявся про місце, дату та час апеляційного розгляду. Клопотань про відкладення розгляду справи чи забезпечення його участі на адресу суду не надходило. Захисник вважав за можливе розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі обвинуваченого.

Заслухавши суддю - доповідача, адвоката, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч. 1 п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились.

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, триває судовий розгляд.
Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, апеляційним судом не перевіряється, оскільки встановлення його вини відноситься до компетенції суду першої інстанції, тому доводи апеляційної скарги про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 відносно потерпілої ОСОБА_9 за
ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а не за ст. 128 КК України, колегія суддів не оцінює на даній стадії провадження.
Оскаржуваною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки ризики, передбачені ч. 1 п. п. 1, 3 ст. 177 КПК України, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та особливо тяжкого злочину проти життя, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за цей злочин передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Такий злочин носить підвищену суспільну небезпеку, оскільки життя людини є найвищою цінністю і це право є невід`ємним, невідчужуваним, непорушним і захищається державою.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Суд при продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 обґрунтовано врахував відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, законних джерел заробітку не має, а його соціальні зв`язки за місцем проживання не є такими, які б виключали можливість настання зазначених вище ризиків, та обґрунтовано встановив ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на потерпілого та свідків, які ще не допитані та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно висновку № 289 від 04.12.2019 року наданого Комунальним некомерційним підприємством «Обласний наркологічний центр» Херсонської обласної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_8 під час вчинення інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень перебував у стані сп`яніння, внаслідок вживання алкогольних напоїв.
На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може незаконно переховуватися від суду, впливати на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показів, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.
Предметом даного апеляційного розгляду є питання існування правових підстав для продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, зокрема у виді домашнього арешту в нічний період доби, як про те просить в апеляційній скарзі адвокат, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.
Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апелянтом не надано.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3