Справа № 594/160/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м.Борщів
Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт матеріалів кримінального провадження, внесеного 10 грудня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

01 лютого 2021 року до Борщівського районного суду Тернопільської області від начальника Борщівського відділу Чортківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 надійшов обвинувальний акт матеріалів кримінального провадження, внесеного 10 грудня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237, щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , при цьому, зазначивши, що саме суд в ході судового розгляду повинен встановлювати всі обставини вчинення кримінального правопорушення, про які не зазначено в обвинувальному акті, а в даному випадку щодо детального способу вчинення крадіжки обвинуваченим.

Потерпілий ОСОБА_4 щодо призначення справи до судового розгляду не заперечив, при цьому вказав, що під час досудового розслідування надав працівникам поліції інформацію щодо графіку роботи обвинуваченого, який є чітко визначеним, і що останній вчиняв крадіжки муки з приміщення пекарні у час, коли в такому не перебували інші особи, і в неробочий час. Крім того, обвинувачений, міг перебувати у приміщенні пекарні у неробочий час виключно з виробничих потреб, пов`язаних з процедурою закваски. У таких випадках користувався одним із входів, до дверей якого мав ключі. Крадіжки муки з пекарні обвинуваченим здійснювались неодноразово у час, коли він там перебував з виробничих потерб, і у час, коли перебувати у пекарні права не мав.

Обвинувачений ОСОБА_5 щодо призначення справи до судового розгляду не заперечив.

За таких обставин, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду, за відсутності інших заяв та клопотань, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Диспозиція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає злочин, який полягає у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно або за попередньою змовою групою осіб.
Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. А згідно з підпунктами «a» та «b» п.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що межі гарантій, передбачених підпунктом «a» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення у справі «Жупнік проти України»).

Згідно з п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

При цьому, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Проте, орган досудового розслідування не в повній мірі конкретизував дії обвинуваченого ОСОБА_5 щодо формулювання суті інкримінованого останньому злочину.
Так, обвинувальний акт, в порушення п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України, містить формулювання обвинувачення, яке є неконкретним, не містить обставин, що відповідно до ст. 91 цього ж Кодексу підлягають доказуванню, зокрема, в частині зазначеня місця та способу вчинення злочинного діяння.
Місце вчинення епізодів злочинної діяльності обвинуваченого не вказано. Натомість щоразу вказано на те, де у обвинуваченого виник умисел на вчинення крадіжки.
Інкримінуючи ОСОБА_5 таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, всього 9 епізодів, сторона обвинувачення стверджує, що таке ОСОБА_5 щоразу здійснював дослівно «шляхом вільного доступу, так як мав ключі від вхідних дверей приміщення пекарні, з приміщеня пекарні таємно викрав…». При цьому, спосіб вчинення ОСОБА_5 злочину не викладено в чому саме полягав вільний доступ обвинуваченого до приміщення пекарні, яким, чином здійснив крадіжку з приміщення пекарні, як туди потрапив, та в яку пору, чи мав право у час вчинення крадіжки перебувати в приміщенні пекарні, оскільки часом вчинення злочину щоразу зазначається «у вечірній після робочий час». Що в свою чергу викликає запитання щодо оцінки в цій частині дій обвинуваченого чи підлягають такі його дії оцінці, як шляхом вільного доступу, чи як проникнення в приміщення.
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом ( із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; обманим шляхом; з використанням підроблених документів тощо). Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.
Така неконкретність на думку суду є перешкодою для реалізації обвинуваченою особою передбаченого ст. 42 КПК Україниправа знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення її обвинувачують. Та в подальшому роз`яснення судом суті пред`явленого обвинувачення, дослідження доказів щодо конкретних обставин кримінального правопорушення.

Відповідно до норм чинного кримінального процесуального законодавства обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом. Неконкретність такого обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Виходячи з наведеного вище, керуючись ст. 185 КК України, ст.ст. 91, 291, 314 КПК України, суд

у х в а л и в :

Обвинувальний акт матеріалів досудового розслідування, внесеного 10 грудня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом 7 діб з моменту проголошення.

Головуюча: