Номер провадження: 11-кп/813/300/21
Номер справи місцевого суду: 496/5426/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі:

секретарів судового засідання ОСОБА_5 к, ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.05.2020 року, у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000663 від 10.11.2018 року,яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Доманівка Доманівського району Миколаївської області, громадянин України, маючий середню освіту, неодружений, раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за ст. 287 КК України до 3 років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.
На підставі ч. 1, 4 ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України;
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз, у сумі 2860,00 гривень.
Вирішено питання з речовими доказами.

встановив:
Зміст оскаржуваного рішення.
Вироком суду ОСОБА_8 засуджений за те, що 09.11.2018 року, будучи особою відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, керуючи автобусом «БАЗ А079.23» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 , порушив п.1.5 Правил дорожнього руху, який передбачає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Так, на автобусній зупинці «Площа партизанів» в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області водій ОСОБА_8 перед початком руху автобусу «БАЗ А079.23» застосував неправильні методи управління, які виразилися у недбалому ставленні до виконання покладених на нього обов`язків водія, а саме здійснив посадку стоячих пасажирів у салон керованого ним автобусу, який, згідно з технічними характеристиками завода-виготовлювача, не передбачений для перевезення стоячих пасажирів, а тільки сидячих пасажирів у кількості 29 посадочних сидячих місць, через задні двері, які не передбачені для посадки та висадки пасажирів при звичайній експлуатації автобуса, в зв`язку з тим, що являються «аварійними» для екстреної евакуації пасажирів, та почав рух.
Приблизно о 08 год. 00 хв. в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, на заокругленій ділянці проїзної частини, на відстані близько 200 м від зупинки «Площа партизанів», стояча пасажирка ОСОБА_12 не втримала рівновагу та впала на двері «аварійного виходу», а саме на ручку замкового пристрою, який, під натиском ваги її тіла, відчинився, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_12 випала з автобусу «БАЗ А079.23», д.н.з. НОМЕР_1 , та отримала тілесні ушкодження, які, відповідно п. 2.1.1 /а, п. 2.1.2., п.2.1.3/б, в, г, й, л, о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Смерть ОСОБА_12 знаходиться в причинному зв`язку з травмою, утвореною при ДТП, у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, розміжченням головного мозку та крововиливів під його оболонки. Безпосередньою причиною смерті є набряк головного мозку.
Відповідно до висновку експертизи, рульове керування автобуса «БАЗ А079.23», його ходова частина дозволяли на момент ДТП водієві керувати автобусом, без несправностей, які б приводили до раптового для водія відведення автобуса убік, або до раптової втрати керованості транспортним засобом. Робоча гальмівна система автобуса дозволяла на момент ДТП знижувати швидкість автобуса з відомої водієві ефективності, без несправностей, що приводять до раптової для водія відмови, раптового відведення автобуса убік при русі й гальмуванні.
За даними каталогу заводу-виготовлювача і фактичної комплектації автобуса «БАЗ-А079.23», він не призначений для перевезення стоячих пасажирів.
Автобус цієї моделі обладнаний аварійними одностулковими задніми дверима. Дані двері не призначені для посадки і висадки пасажирів при звичайній експлуатації автобуса, є аварійними - для екстреної евакуації пасажирів. Замковий пристрій задньої «запасної» двері автобуса «БАЗ А079.23» до моменту ДТП знаходився у працездатному стані, не мав несправностей, які б могли обумовити самовільне відкривання двері без впливу на ручку.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, посилаючись на те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, однак дав їм неправильну правову оцінку та помилково кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 287 КК України, оскільки визнання особи винною у вчиненні даного кримінального правопорушення можливо тільки з посиланням на порушення відповідних Правил експлуатації колісних транспортних засобів.

Однак, суд у вироку вийшов за межі обвинувачення, та послався на порушення обвинуваченим п.1.5 Правил дорожнього руху, що не дає підстав кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст. 287 КК України, чим порушив право обвинуваченого на захист.

У вироку суду безпідставно встановлено, що водій ОСОБА_8 перевозив в автобусі стоячих пасажирів більше норми, так як, згідно п. 38 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, відправлення автобуса, що здійснює перевезення в режимі маршрутного таксі, відбувається відповідно до затвердженого розкладу руху, незалежно від кількості пасажирів у салоні.

Суд не взяв до уваги п.п.158-160 Правил та обов`язків пасажирів, аналіз яких допоміг би встановити істину по справі, та не надав оцінку поведінці пасажирки ОСОБА_12 , яка після того, як зайшла до автобусу, не пройшла до середини салону та не трималася за поручні в салоні, що свідчить про невиконання потерпілою своїх обов`язків.

Суд не врахував, що відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу та висновку судової автомеханічної експертизи, ходова та гальмівна частини знаходилися у справному стані, замковий пристрій задньої запасної двері автобуса до моменту ДТП знаходився у справному стані, не мав несправностей, які б могли обумовити самовільне відкриття двері без впливу на ручку, тобто потерпіла ОСОБА_12 , яка не втримала рівновагу, впала на двері, зокрема на ручку замкового пристрою, який під натиском ваги її тіла відчинився, внаслідок чого остання випала з автобусу, таким чином не встановив причинний зв`язок між подією ДТП та її наслідками.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, як грубе порушення правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух, вчинене особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило потерпілому смерть, встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та правильно оціненими судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Висновки у вироку суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Так, факт вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, внаслідок якого загинула ОСОБА_12 ,підтверджується показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також письмовими доказами, які були досліджені безпосередньо у судовому засіданні суду першої інстанції, у встановленому законом порядку.
Зокрема, в суді першої інстанції обвинувачений пояснив, що йому відомо про заборону перевозити стоячих пасажирів, а також здійснювати їх посадку та висадку через задні аварійні двері. Однак, 09.11.2018 року на зупинці «Катакомби» було дуже багато пасажирів, вони зайшли до автобуса, в якому сиділи та стояли. ОСОБА_12 остання заходила до салону автобуса через задні аварійні двері. При здійснені маневру поворот задні двері транспортного засобу відчинились та ОСОБА_12 , яка стояла, випала із салону автобуса.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також під час апеляційного розгляду фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення.
Пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 об`єктивно підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_16 , в обов`язки якого, як старшого диспетчеру ТОВ «Турист», входило проведення інструктажу при прийомі водіїв на роботу, а також інструктажу водіїв перед виїздом на маршрут, прог те, що водій ОСОБА_8 , який керував автобусом БАЗ А079.23, в якому було 30 сидячих місць, був проінструктований про заборону перевозити стоячих пасажирів, а також здійснювати їх посадку та висадку через задні аварійні двері.
Факт того, що ОСОБА_12 випала із задньої двері автобуса НОМЕР_1 , під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується повідомленням про ДТП від 09.11.2018 року ЄО № 6273, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.11.2018 року та доданою до нього фото таблицею та схемою місця пригоди, довідкою КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» від 09.11.2018 року, актом огляду та затримання транспортного засобу № 4475 від 09.11.2018 року та шляховим листом № 033081 серія 2-86 ПА, виданим на водія ОСОБА_8 .
Висновком № 18-5005-5008 від 30 листопада 2018 року судової автомеханічної експертизи технічного стану систем керування та ходової частини автобуса БАЗ А079.23 , технічного стану замкового пристрою його задньої («запасної») двері вбачається, що рульове керування автобуса БАЗ-А079.23, його ходова частина дозволяли на момент ДТП водієві керувати автобусом, без несправностей, які б приводили до раптового для водія відведення автобуса убік, або до раптової втрати керованості транспортним засобом. Робоча гальмівна система автобуса дозволяла на момент ДТП знижувати швидкість автобуса з відомою водієві ефективністю, без несправностей, що приводять до раптової для водія відмови, раптового відведення автобуса убік при русі й гальмуванні. Замковий пристрій задньої «запасної» двері автобуса БАЗ-А079.23 до моменту ДТП знаходився у працездатному стані, не мав несправностей, які б могли обумовити самовільне відкривання двері без впливу на ручку. Автобус цієї моделі обладнаний аварійними одностулковими задніми дверима. Дані двері не призначені для посадки і висадки пасажирів при звичайній експлуатації автобуса, є аварійними - для екстреної евакуації пасажирів. За даними каталогу заводу-виготовлювача і фактичної комплектації автобуса БАЗ-А079.23, він не призначений для перевезення стоячих пасажирів (а.с. 134-137).
З копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00580-1016-18 від 13.08.2018 року вбачається, що автобус «БАЗ А079.23» д.н.з. НОМЕР_1 перебував в технічно справному стані (а.с. 106).
У висновку експерта № 73 (727) від 07.12.2018 року встановлено, що смерть ОСОБА_12 знаходиться в причинному зв`язку з травмою, утвореною при дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 140-145).
Таким чином, з показань обвинуваченого, який не заперечував обставин, встановлених у вироку суду на підставі зазначених доказів, допустимість та достовірність яких в апеляційній скарзі не оспорюється, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, як грубе порушення правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух, вчинене особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило потерпілому смерть, через порушення п.1.5 Правил дорожнього руху, який передбачає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, знайшла підтвердження.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 в обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, посилаючись на те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, однак дав їм неправильну правову оцінку.
Разом з тим, приписами ст. 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження, а не виносить вирок.
При цьому, в апеляційній скарзі не зазначені конкретні обставини, передбачені статтею 284 КПК України, зокрема відсутність події кримінального правопорушення, відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, тощо, які апелянт вважає наявними для виправдання ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з огляду на доводи апеляційної скарги щодо ненадання у вироку суду оцінки поведінці пасажирки ОСОБА_12 щодо дотримання п.п.158-160 Правил та обов`язків пасажирів, тощо.
Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до приписів ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які зазначені в апеляційній скарзі.
В свою чергу, в апеляційній скарзі не міститься конкретних посилань на обставини, передбачені ст. 411 КПК України, для визнання висновків суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а лише стверджується, що суд першої інстанції дав неправильну правову оцінку доказам, на підставі яких в судових рішеннях встановлюються фактичні обставини кримінального правопорушення.
Разом з тим, сторона захисту не заявляла клопотання про дослідження доказів при судовому розгляді апеляційного провадження, в зв`язку з чим, відповідно до приписів кримінального процесуального закону, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити докази з власної ініціативи, а також позбавлений можливості без безпосереднього дослідження доказів у передбачений законом спосіб надати їм іншу оцінку.
Крім того, апеляційний суд погоджується з оцінкою, наданою вищезазначеним доказам у оскаржуваному судовому рішенні, як таким, що в повному обсязі підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, так як доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінку п.п.158-160 Правил та обов`язків пасажирів та поведінці пасажирки ОСОБА_12 , яка після того, як зайшла до автобусу, не пройшла до середини салону та не трималася за поручні в салоні, що свідчить про невиконання потерпілою своїх обов`язків, є неспроможними.

Так, висновком судової автомеханічної експертизи № 18-5005-5008 від 30 листопада 2018 року встановлено, що автобус моделі БАЗ А079.23 обладнаний аварійними одностулковими задніми дверима, які не призначені для посадки і висадки пасажирів при звичайній експлуатації автобуса, є аварійними - для екстреної евакуації пасажирів. За даними каталогу заводу-виготовлювача і фактичної комплектації автобуса БАЗ-А079.23 він не призначений для перевезення стоячих пасажирів.
Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував, що був обізнаний про зазначені обставини, про заборону перевозити стоячих пасажирів та здійснювати їх посадку і висадку через аварійні задні двері. Він бачив, як через ці двері до салону автобусу, в якому не було сидячих міст, останньою заходила ОСОБА_12 , яка залишилася стояти біля задніх дверей, так як їй нікуди було пройти, на повороті ОСОБА_12 впала на двері «аварійного виходу», яка відчинилася, потерпіла ОСОБА_12 випала з автобусу та загинула, тобто ОСОБА_8 фактично визнав обставини складу кримінального правопорушення.
Саме обвинувачений ОСОБА_8 , який керував автобусом БАЗ А079.23, був проінструктований на підприємстві перед виїздом на маршрут щодо дотримання відповідних правил та заборон, повинен був сам дотримуватися вимог п.1.5 Правил дорожнього руху, який передбачає, що, в даному випадку, дії учасника дорожнього руху, тобто водія, не повинні загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, та не допускати перевезення стоячих пасажирів в салоні автобусу та користування ними задніми аварійними дверима, в тому числі пасажиркою ОСОБА_12 .
Посилання сторони захисту на те, що всі маршрутні таксі завжди порушують зазначені заборони, перевозять стоячих пасажирів та використовують задні аварійні двері не можуть бути прийняті до уваги, так як вони не мають жодного правового значення при встановленні наявності складу інкримінованого кримінального правопорушення в діях ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні.
Також не усуває від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення посилання в апеляційній скарзі на те, що водій ОСОБА_8 перевозив в автобусі стоячих пасажирів більше норми з урахуванням п. 38 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, який передбачає відправлення автобуса, що здійснює перевезення в режимі маршрутного таксі, відповідно до затвердженого розкладу руху, незалежно від кількості пасажирів у салоні, так як водій не повинен порушувати заборону та перевозити стоячих пасажирів незважаючи на розклад руху автобусу.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено причинний зв`язок між подією та наслідком, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки у вироку суду належним чином вмотивований висновок про те, що смерть ОСОБА_12 знаходиться в прямому причинному зв`язку з винними діями водія ОСОБА_8 , який не дотримався вимог п.1.5 Правил дорожнього руху та правил експлуатації транспорту, перевищив кількість пасажирів та перевозив стоячих пасажирів у салоні, внаслідок чого потерпіла, яка, не сиділа, як передбачено для перевезення пасажирів в даному автобусі, а стояла останньою біля задніх аварійних дверей, в зв`язку з чим випала із салону автобусу, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала її смерть.
Таким чином, апеляційний суд не встановив невідповідності висновків у вироку суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які посилалася в апеляційній скарзі сторона захисту, як на підставу для застосування ст. 409 КПК України та скасування судового рішення.
Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на другу підставу для скасування судового рішення, а саме на нібито неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме на помилкову кваліфікацію у вироку суду дій обвинуваченого за ст. 287 КК України, оскільки диспозиція зазначеної норми закону передбачає таку кваліфікуючу ознаку об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення, як інше грубе порушення правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух, що, в даному випадку, інкримінується ОСОБА_8 , який при керуванні транспортним засобом є особою, відповідальною за експлуатацію транспортних засобів, оскільки ці дії смерть потерпілої ОСОБА_12 ..
Також голослівними на надуманими є посилання в апеляційній скарзі на те, що суд у вироку вийшов за межі обвинувачення при посиланні на порушення обвинуваченим п.1.5 Правил дорожнього руху, так як в обвинувальному акті ОСОБА_8 інкримінувалося саме таке обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 287 КК України.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дослідив докази, надані сторонами провадження, в повному обсязі, надав їм належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з наданням належної правової кваліфікації його діям.
Порушення права обвинуваченого на захист під час судового розгляду кримінального провадження не вбачається, так як права та інтереси останнього захищав адвокат. Визнання у вироку суду особи винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не може розцінюватися, як порушення її права на захист, так як судове рішення ухвалене з дотримання приписів кримінального процесуального закону та у передбачений законом спосіб.
При таких обставинах, відповідно до приписів ст. 409 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, підстав, передбачених кримінальним та кримінальним процесуальним законом для скасування вироку суду не встановлено.

Керуючись вимогами ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.05.2020 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ст. 287 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, та, на підставі ч. 1, 4 ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Повний текст ухвали буде оголошено 08.02.2021 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4