Справа № 683/944/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2021 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радківці Старокостянтинівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_8 20січня 2020 року близько 20 год. 19 хв., в порушення вимог п.2.9(а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (надалі - ПДР), керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись у темну пору доби по вул. Меджибіжська зі сторони аеродрому військової частини НОМЕР_2 в напрямку АДРЕСА_2 в межах м. Старокостянтинів Хмельницької області, в порушення вимог п.2.3 (б, д) був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував на її зміну, діючи легковажно і самовпевнено створив небезпеку для руху та загрозу життю і здоров`ю його учасникам, в порушення вимог п.10.1, 12.1, 12.2, 12.3, 13.1 ПДР не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, втратив здатність постійно та безпечно контролювати рух транспортного засобу, не переконався у безпечності власних дій під час зміни напрямку руху, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не врахував ширини проїзної частини та габаритів вантажного автомобіля «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 , який стояв на узбіччі по правому краю проїзної частини в попутному напрямку, якого водій ОСОБА_8 об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та будучи не позбавленим можливості запобігти зіткненню із нерухомим вантажним автомобілем «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 , в умовах відсутності причин, які могли б вплинути на керованість легкового автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , виїхав на праве узбіччя дороги, яке не призначене для руху транспортних засобів, де допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним легкового автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , у задню ліву частину вантажного автомобіля «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми:

лінійного перелому склепіння черепа, який йде по середині лобної кістки, переходить на лівий сагітальний шов, на основу черепа по задньому краю лівої передньої черепної ямки, де закінчується, багатоуламкових переломів в обох передніх черепних ямках, субарахноїдального крововиливу по переважаючій поверхні обох півкуль головного мозку з точкою прикладання повного відкритого перелому нижньої щелепи в ділянці 2-го зуба зліва, вдавленого багатоуламкового перелому правої решітчастої, величної кісток, лінійного перелому верхньої щелепи справа в ділянці 5-го зуба, забійної рани в ділянці підборіддя зліва та посередині, крововиливу під м`які тканини голови в лобній ділянці посередині, крововиливу в ділянці правої щоки, крововиливу в правій навколоочній ділянці; прямого перелому щитовидного хряща з частковим відривом лівого крила, прямого перелому підязикової кістки в ділянці кута зліва, з точками прикладання забійної рани по передній поверхні шиї посередині, садна по передній поверхні шиї зліва; закритої травми грудної клітки, непрямого перелому 2-го ребра зліва по середньо-ключичній лінії, забою органів межистіння, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_10 , яка настала безпосередньо на місці події 20 січня 2020 року.

Причиною вищевказаної ДТП стало порушення водієм ОСОБА_8 п.2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.2, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, якими передбачено:

- п.2.3 (б,д) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п.2.9 (а) - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п.12.2 у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

- п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п.13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу , що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Вищевказані порушення Правил дорожнього руху, допущені водієм ОСОБА_8 , знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_10 .

Встановлені судом обставини підтверджуються наступними, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, доказами.

Зокрема, показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та показав, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди він був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 за контрактом та перебував на посаді водія-лаборанта лабораторії пукту збору та обробки інформації центру обробки розвідувальної інформації в/ч НОМЕР_2 . 20 січня 2020 року він цілий день перебував на службі у в/ч НОМЕР_2 , а по закінченню роботи біля 20 години на власному автомобілі «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , покинув місце служби. На зупинці він підібрав ОСОБА_10 , який сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля, та разом із ним рухався в сторону м. Старокостянтинів. Під час руху в автомобілі почались проблеми зі світлом і він, включивши аварійні вогні, почав з`їжджати

на праве узбіччя. Десь приблизно за да метри він побачив на узбіччі лісовоз, почав гальмувати, однак відбулось зіткнення. Після зіткнення пам`ятає, що його вирізали з автомобіля, після чого помістили до карети швидкої, де він втратив свідомість. Не заперечує, що 20 січня 2020 року він разом із ОСОБА_10 вживали алкоголь. Також стверджує, що він не знає хто саме та коли відбирав у нього зразки крові для проведення експертизи на стан алкогольного сп`яніння, оскільки його ніхто не повідомляв про здійснення такого відбору.

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні показала, що очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, у якій загинув її чоловік, вона не була, а дізналась про подію біля 22 години від ОСОБА_11 , який є родичем чоловіка. Коли вона приїхала на місце події, то ОСОБА_8 вже не було, а її чоловік ОСОБА_10 лежав на землі без будь-яких ознак життя. Підтвердила, що в рахунок відшкодування моральної шкоди ОСОБА_8 сплатив на її користь та на користь малолітньої доньки ОСОБА_12 243324 грн. та 300000 грн. відповідно, в зв`язку із чим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у цій частині просить залишити без розгляду. Просить також призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із позбавленням волі, посилаючись на те, що ОСОБА_8 був товаришем її чоловіка, після його смерті допомагає їй та доньці, а тому просить не позбавляти його волі, щоб він мав можливість і надалі їм допомагати.
Крім того, вина ОСОБА_8 у вичинені інкримінованого йому злочину підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що 20 січня 2020 року після 20 години він рухався на автомобілі марки «ЗІЛ 131», д.н.з. НОМЕР_4 , по вул. Меджибіжська в м. Старокостянтинів, та віз дрова. Позаду нього їхав ще один аналогічний автомобіль марки «ЗІЛ 131» під керуванням водія ОСОБА_14 . Вказує, що у його автомобілі сталась поломка, в зв`язку із чим він увімкнув правий показчик повороту та зупинився на узбіччі, вийшов з автомобіля та пішов відкривати капот. Автомобіль під керуванням ОСОБА_14 також зупинився позаду нього на узбіччі, ОСОБА_14 вийшов з автомобіля і через хвилину він почув удар та побачив як автомобіль ВАЗ білого кольору передньої правою частиною в`їхав у задню частину лісовоза. Стверджує, що на їх з ОСОБА_14 автомобілях горіли габаритні вогні, а світло на автомобілі ВАЗ було відсутнє. Звуків, характерних для гальмування, він не чув, не було також на місці події і слідів гальмування. В автомобілі ВАЗ було двоє людей у військовій формі, водій був зажатий між сидінням та кермом, а пасажир весь у крові без ознак життя. Вказує, що при спілкуванні із водієм автомобіля ВАЗ, останній просив у нього цигарку та стверджував, що він не був за кермом, хоча сам сидів зажатий на місці водія. Зазначає, що під час спілкування із водієм автомобіля ВАЗ по зовнішніх ознаках було видно, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Показання свідка ОСОБА_13 повністю підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 . Зокрема, свідок показав, що 20 січня 2020 року біля 20 години він рухався на автомобілі марки «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 , по вул. Меджибіжська в м. Старокостянтинів. Попереду нього рухався аналогічний автомобіль під керуванням ОСОБА_13 , який через поломку вимушено зупинився на узбіччі. Для надання допомоги ОСОБА_13 він також зупинився на узбіччі позаду його автомобіля, хоча бачив знак, який забороняв таку зупинку. Після зупинки на його автомобілі горіли усі габаритні вогні. Через хвилину після зупинки свого автомобіля він почув удар та побачив, як автомобіль ВАЗ білого кольору в`їхав у задню ліву частину його автомобіля. Він одразу ж підійшов до автомобіля ВАЗ та побачив, що водія зажало між сидінням і кермом, а пасажир був без ознак життя. Він викликав швидку та поліцію. Свідок стверджував, що після того, як водія ВАЗ дістали з автомобіля, по ньому було видно, що він п`яний, оскільки у нього були червоні очі та порушена координація рухів, а також, коли водій ще перебував в автомобілі, то при спілкуванні з ним із автомобіля було чути запах алкоголю.

Свідок ОСОБА_16 показав, що він є співробітником ДСНС та 20 січня 2020 року біля 20 години виїжджав на місце дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля марки «ВАЗ 2105», який передньою частиною в`їхав у задню частину автомобіля марки «ЗІЛ», який був загружений дровами та стояв на узбіччі. Вказував, що він безпосередньо діставав з автомобіля ВАЗ водія та пасажира. При цьому, стверджував, що в салоні автомобіля ВАЗ був присутній запах алкоголю, також він чув запах алкоголю як від пасажира, так і безпосередньо від водія ОСОБА_8 , яких по одному витягував із автомобіля.

Допитний судом свідок ОСОБА_15 , який перебуває на посаді начальника центру обробки розвідувальної інформації в/ч НОМЕР_2 , та на момент події був керівником ОСОБА_8 , показав, що за фактом даної пригоди у в/ч НОМЕР_2 проводилось службове розслідування, яким було встановлено, що 20 січня 2020 року біля 19 години військовослужбовці ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у кочегарці в/ч НОМЕР_2 вживали алкогольні напої, після чого ОСОБА_8 о 19 годині 50 хвилин вийшов через КПП, сів в автомобіль, виїхав з території в/ч НОМЕР_2 , по дорозі підібрав ОСОБА_10 , а о 20 годині 20 хвилин за їх участі відбулася дорожньо-трангспортна пригода. За результатами службового розслідування ОСОБА_8 за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а також до дисциплінарної відповідальності було притягнуто його та посадових осіб в/ч НОМЕР_2 .

Місце зіткнення, розташування транспортних засобів після зіткнення, а також дорожня обстановка зафіксовані у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20 січня 2020 року, схемі та фотоілюстраціях до цього протоколу. Так, за даними цього протоколу зіткнення автомобілів відбулося на автодорозі Н-03 по вул. Меджибіжська в м. Старокостянтинів Хмельницької області. Погодні умови темна пора доби, дорожнє покриття асфальтобетон, стан покриття сухе, місце пригоди знаходиться в зоні дії дорожніх знаків 1.13 «слизька дорога 1,5 км», 3.34 «зупинку заборонено», ділянка дороги не освітлена. На місці події на узбіччі розташований автомобіль марки «ЗІЛ 131», д.н.з. НОМЕР_4 , за яким на відстані 4,7 м розташований автомобіль марки «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 , на лівій частині якого наявні потертості лако-фарбового покриття білого кольору довжиною 60 см. На відстані 1 м від вказаного транспортного засобу знаходиться автомобіль марки «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , передня частина, якого деформована, та розташована в напрямку краю лівої задньої частини автомобіля марки «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 . Сліди шин та сліди гальмування відсутні. Під автомобілем марки «ВАЗ 2105» зафіксовано розлиту рідину протяжністю 1,5 м, яка частково знаходиться під задньою лівою частиною автомобіля марки «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 . Також під задніми колесами вказаного автомобіля наявний осип грунту, а на проїжджій частині дороги наявний осип скла протяжністю 24,3 м, шириною 5,3 м. На узбіччі на відстані 3,5 м від автомобіля марки «ВАЗ 2105» знаходиться труп ОСОБА_10 , одягнений у військову форму, на обличчі та на голові якого наявні плями речовини бурого кольору (Т.1 а.с.196-218).

Під час проведення огляду автомобіля марки «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , законність якого підтверджена ухвалою сдічого судді Хмельницького міськрайонного суду від 21 січня 2020 року, було виявлено та вилучено із керма автомобіля чохол чорного кольору, ключі від автомобіля, які знаходились в замку запалювання, зв`язку ключів, які знаходились на підлозі зі сторони водія, а також зроблено змиви з керма казаного автомобіля, що підтверджується відповідним протоколом огляду від 20 січня 2020 року (Т.1 а.с.219-220).

Відповідно до даних протоколів огляду транспортних засобів з фототаблицями від 28 січня 2020 року, на автомобілі марки «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 , виявлено: над лівим заднім колесом автомобіля на металевій підніжці розміром 30 см х 10 см осип дрібного прозорого скла, під вказаною підніжкою розташована фара, на якій відсутнє захисне скло; на задній нижній частині кузова автомобіля наявна потертість у вигляді залишку лако-фарбового покриття білого кольору довжиною 60 см, на лівій боковій частині довжиною 25 см. На автомобілі марки «ВАЗ 2105» білого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , виявлено деформацію передньої частини, даху та частково задніх крил, а саме, відсутність правої передньої фари, деформацію у вигляді погнутості передньої частини автомобіля у бік салону, пошкодження правої частини даху у виді увігнутості та здертого лакофарбового покриття, деформацію передньої панелі (Т.1 а.с.230-236).

Згідно висновку комплексної судової інженерно-транспортної транспортно-трасологічної експертизи та експертизи обставин та механізму ДТП №10.4/10.1-0131:20 від 15 квітня 2020 року зіткнення між автомобілями «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 , та «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , могло відбутись у межах прилеглого до смуги руху по напрямку до центру м. Старокостянтинів узбіччя.

В заданій дорожній обстановці при заданих вихідних даних водій автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.1.10, 10.1, 12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху, а водій автомобіля «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 відповідно до вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та вимог п.9.9 (а), 9.10 (б), 9.11, 15.14 Правил дорожнього руху.

Окрім цього, згідно зазначеного висновку в заданій дорожній обстановці при заданих вихідних даних, в умовах відсутності причин, які б могли впливати на керованість автомобіля марки «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , незалежно від дій водія ОСОБА_8 , останній, як оператор транспортного засобу, виконуючи вимоги п.1.10, 10.1, 12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, не був позбавлений можливості запобігти зіткненню із нерухомим автомобілем марки «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 (Т.2 а.с.81-86).

Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи №10.2-0144:20 від 13 квітня 2020 року візуальних ознак, які б свідчили про непрацездатність робочої гальмової системи автомобіля марки «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , до моменту ДТП експертом не виявлено. До ДТП мала місце несправність рульового керування, що полягала у встановленні на автомобіль рульового колеса з меншим діаметром обода, й могла бути виявлена водієм як під час візуального огляду так і під час керування автомобілем. Разом з тим, за наявності даної несправності рульове керування залишається у працездатному стані, однак при маневруванні потребує прикладання більших, а ніж зазвичай, зусиль до керма (Т.2 а.с.74-78).

Факт перебування в момент дорожньо-транспортної пригоди обвинуваченого ОСОБА_8 на місці водія в автомобілі марки «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , а потерпілого ОСОБА_10 в якості пасажира у вказаному автомобілі, підтверджується переглянутими в судовому засіданні відеозаписами з нагрудних камер поліцейських ГРПП Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області та з нагрудних камер працівників ДСНС, які перебували 20 січня 2020 року на місці події, а також протоколами огляду DVD-R дисків, на яких містяться відеофайли із вказаними записами, з фототаблицями від 22 січня 2020 року та 23 лютого 2020 року відповідно (Т.2 а.с.88-91, а.с.147, а.с.93-95, а.с.146).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №256 від 27 березня 2020 року за даними відомостей медичної картки стаціонарного хворого №150/27 військового шпиталю ОСОБА_8 у період з 20.01.2020 року по 22.01.2020 року лікувався в госпіталі з приводу тупої поєднаної травми голови, грудної клітки та лівої верхньої кінцівки з тілесними ушкодженнями у вигляді струсу головного мозку, закритих переломів 6, 7 го ребра справа з незначним зміщенням уламків, численних поверхневих саден шкіри обличчя та лівої кисті, забійно-рваної рани м`яких тканин носа. Характер зазначеної вище поєднаної травми не виключає можливості її отримання ОСОБА_8 під час дорожньо-транспорної пригоди 20 січня 2020 року (Т.2 а.с.55-57).

Факт заподіяння смерті ОСОБА_10 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20 січня 2020 року, підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи №6 від 13 лютого 2020 року, згідно якого смерть ОСОБА_10 настала від внутрішньо-черепної травми, яка виразилась переломом основи та склепіння черепа, субарахноїдальним крововиливом.
Згідно з даними цього ж висновку, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження: внутрішньочерепна травма: лінійний перелом склепіння черепа, який йде по середині лобної кістки, переходить на лівий сагітальний шов, на основу черепа по задньому краю лівої передньої черепної ямки, де закінчується, багатоуламкові переломи в обох передніх черепних ямках, субарахноїдальний крововилив по переважаючій поверхні обох півкуль головного мозку, з точкою прикладання повний відкритий перелом нижньої щелепи в ділянці 2-го зуба зліва, вдавлений багатоуламковий перелом правої решітчастої, величної кісток, лінійний перелом верхньої щелепи справа в ділянці 5-го зуба, забійні рани в ділянці підборіддя зліва та посередині, крововилив під м`які тканини голови в лобній ділянці посередині, крововилив в ділянці правої щоки, крововилив в правій навколоочній ділянці; прямий перелом щитовидного хряща з частковим відривом лівого крила, прямий перелом підязикової кістки в ділянці кута зліва, з точками прикладання забійна рана по передній поверхні шиї посередині, садно по передній поверхні шиї зліва; закрита травма грудної клітки, непрямий перелом 2-го ребра зліва по середньо-ключичній лінії, забій органів межистіння, які виникли незадовго до моменту настання смерті, знаходяться в прямому причинному зв`язку із її настанням і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Вказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії ударів тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі

частини салону легкового автомобіля, виступаючі частини вантажного автомобіля, їм побідні предмети, що могло мати місце 20 січня 2020 року при дорожньо-транспортній пригоді зіткненні легкового автомобіля з вантажним автомобілем, де ОСОБА_10 міг знаходитись в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні легкового автомобіля (Т.2 а.с.47-49).

Під час судово-медичної експертизи зразка крові з трупа ОСОБА_10 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в крові в кількості 3,3 проміле, що підтверджується висновком судово-медичної токсикологічної експертизи №167 від 27 січня 2020 року (Т.2 а.с.50).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 21 січня 2020 року ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті м. Старокостянтинів Хмельницької області (Т.2 а.с.143).
Крім того, встановлені судом обставини підтверджуються також: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 20 січня 2020 року о 22 годині 25 хвилин за №0000023 (Т.1 а.с.187); викопіюванням ділянки автомобільної дороги Н-03 Житомир-Чернівці обхід міста Строкостянтинів км 1+900 в місці скоєння ДТП за участі автомобілів «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , та «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_3 (Т.2 а.с.69); інформацією з Хмельницького обласного центру з гідрометеорології від 03 лютого 2020 року про погодні умови, які спостерігались 20 січня 2020 року в м. Старокостянтинів Хмельницької області (Т.2 а.с.71); даними з Єдиного державного реєстру транспортних засобів єдиної інформаційної системи МВС від 25 лютого 2020 року, згідно яких власником автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , є ОСОБА_17 (Т.2 а.с.224); повідомленням відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Хмельницькій області від 09 квітня 2020 року, згідно якого ОСОБА_17 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.2 а.с.225).

Факт перебування ОСОБА_8 під час дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком судово-медичної токсикологічної експертизи №185 від 27 січня 2020 року, за даними якої під час судово-медичної експертизи зразка крові ОСОБА_8 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в крові в кількості 2,76 проміле (Т.2 а.с.94).

Посилання сторони захисту на недопустимість, як доказу, вищезазначеного висновку судово-медичної токсикологічної експертизи №185 від 27 січня 2020 року через порушення визначеного ст.245 КПК України процесуального порядку отримання біологічних зразків крові ОСОБА_8 , які в подальшому стали об`єктом експертного дослідження, не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Зі змісту постанови слідчого про призначення судово-токсикологічної експертизи від 22 січня 2020 року та супровідного листа на ім`я начальника Хмельницького обласного бюро СМЕ від 23 січня 2020 року вбачається, що на дослідження експерту було направлено зразки крові, які відібрано у ОСОБА_8 20 січня 2020 року працівниками військового шпиталю НОМЕР_6 , куди він був доставлений того ж дня в зв`язку із отриманими травмами, та які в подальшому було витребувано слідчим на підставі запиту у зв`язку із розслідуванням вказаного кримінального провадження (Т.2 а.с.216-219).

Зі змісту дослідної частини судово-медичної токсикологічної експертизи №185 від 27 січня 2020 року вбачається, що на експертизу надано паперовий конверт з відбитком « ОСОБА_18 . Лікар» та написом «Направлення №5 20.01.2020 р. 21.35 ОСОБА_8 , старший солдат в/ч НОМЕР_2 , підписи лікаря та медичної сестри», у якому були наявні два скляних флакони ємкістю по 10 мл із вмістом крові по 5 мл із написами на кожному флаконі «20.01.2020 р. ОСОБА_8 ».

В суді експерт ОСОБА_19 вказав, що експертне дослідження проводив на підставі постанови слідчого від 22 січня 2020 року та зразків крові, які слідчий особисто надав йому 23 січня 2020 року разом із вищезазначеною постановою. У постанові було вказано, що зразки крові у ОСОБА_8 було відібрано у госпіталі й оскільки зразки були належним чином збережені та опечатані, не було порушено цілісності їх упакування, то сумнівів, що вони належать саме ОСОБА_8 у нього не було, а тому саме ці зразки були об`єктами експертного дослідження.

Отже, слідчим на стадії проведення досудового розслідування було витребувано з медичного

закладу зразки крові ОСОБА_8 та надано експерту для проведення судово-медичної токсикологічної експертизи.

Той факт, що слідчий забрав із лікарні та самостійно передав зразки біологічного матеріалу для дослідження експерту, не є підставою для визнання відповідного висновку недопустимим доказом.
При цьому, необхідності в отриманні зразків для проведення експертизи в порядку, передбаченому ст.245 КПК України, у слідчого не було, оскільки положеннями п.8 розділу І та п.14 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, передбачено, що якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений, що й було виконано.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі №601/1929/13-к, провадження №51-9380км18, від 24.09.2020 року у справі №720/751/18.

Оскільки зразки крові було відібрано у ОСОБА_8 в порядку визначеному п.8 розділу І та п.14 розділу ІІІ вказаної Інструкції, а саме лікарем ОСОБА_18 в медичній установі, куди з травмами був доставлений ОСОБА_8 , тому висновок судово-медичної токсикологічної експертизи №185 від 27 січня 2020 року, суд визнає належним та допустимим доказом.

Таким чином, доводи сторони захисту про те, що біологічні зразки для проведення судово-медичного дослідження (даними висновку якого підтверджено стан алкогольного сп`яніння) взято з порушенням процедури їх отримання, є непереконливими.

Крім того, факт перебування ОСОБА_8 в момент вчинення дорожнього-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також довідкою в/ч НОМЕР_6 №75 від 21 січня 2020 року, згідно якої ОСОБА_8 20 січня 2020 року поступив до в/ч НОМЕР_6 (військовий госпіталь) із ознаками алкогольного сп`яніння (Т.2 а.с.108).
Усі наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст.84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 у порушенні Правил дорожнього руху, зокрема п.2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.2, 12.3, 13.1,в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої наступила смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Разом з тим, із обвинувачення слід виключити посилання на порушення ОСОБА_8 п.1.5 та терміну «Узбіччя», наведеного у п.1.10 Правил дорожнього руху, оскільки вони є загальними нормами і в даному випадку не перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Крім того, стороною обвинувачення у вину ОСОБА_8 ставиться порушення п.12.4 Правил дорожнього руху, проте жодного доказу, який би свідчив, що останній керував автомобілем з перевищенням встановленої швидкості руху у населеному пункті, суду не надано. Оскільки стороною обвинувачення не доведено факту порушення ОСОБА_8 п.12.4 Правил дорожнього руху, тому посилання на зазначений пункт слід виключити із обвинувачення.

Таким чином, дослідивши під час судового розгляду всі обставини кримінального провадження, оцінивши відповідно до ст.94 КПК України кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ухвалення обвинувального вироку), суд дійшов висновку про доведення у ході судового розгляду винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №149 від 11 березня 2020 року ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення будь-яким психічним захворюванням не страждав, перебував у стані алкогольного сп`яніння, міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. На даний час ОСОБА_8 будь-яким душевним захворюванням, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, також не страждає, застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує (Т.2 а.с.60-63).

Оцінюючи такий висновок експерта, суд визнає його обґрунтованим, таким, що відповідає об`єктивній поведінці обвинуваченого під час судового розгляду, а тому погоджується з цим висновком та визнає ОСОБА_8 осудним і відповідальним за фактично скоєне.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, суд враховує, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував у повному обсязі моральну шкоду, що пом`якшує йому покарання.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, раніше не судимий, а також не притягувався до адміністративної відповідальності, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_2 , має статус учасника бойових дій, на даний час звільнений з військової служби в зв`язку із закінченням строку дії контракту, однак має намір працевлаштуватись, не одружений, проживає разом із батьками, неповнолітніх дітей на утриманні не має, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за останнім місцем проходження військової служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив тяжкий, проте необережний злочин, внаслідок якого загинула людина, а також те, що загиблий ОСОБА_10 та обвинувачений у житті були друзями, і його причетність до втрати товариша у молодому віці є також для нього болісним.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання судом враховуються конкретні обставини справи, а саме, що обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 20 січня 2020 року разом вживали спиртні напої, після чого усвідомлючи, що кожен із них перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а також можливі наслідки, разом сіли до автомобіля та розпочали рух, а також враховується особа обвинуваченого, наявність однієї обставини, яка обтяжує покарання, та декількох обставин, які таке покарання пом`якшують, спричинені наслідки, поведінка обвинуваченого під час та після вчинення злочину, який після вчиненого публічно просив вибачення у потерпілої та повністю відшкодував їй завдану моральну шкоду, а також продовжує допомагати матеріально, що, на думку суду, вказує на його щире каяття, повне усвідомлення вчиненого та обсягу завданої шкоди.

Також судом враховується думка потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні вказала, що вибачила ОСОБА_8 та наполягала на необхідності звільнення його від відбування покарання з випробуванням, будь-яких претензій морального характеру до нього не має, оскільки останній сплатив їй 543324 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, а також для попередження вчинення нових злочинів самим обвинуваченим та іншими особами, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України ближче до мінімального розміру.

При цьому, враховуючи наслідки, які настали в результаті скоєного обвинуваченим злочину смерть людини, останньому слід призначити також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Однак, дослідивши дані про особу обвинуваченого, з урахуванням думки потерпілої, яка наполягала на необхідності звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, вказуючи, що її чоловік був товаришем обвинуваченого, який після смерті чоловіка продовжує матеріально їй допомагати, а тому позбавлення його волі унеможливить надання їй такої допомоги в подальшому, а також, що під час досудового розслідування та розгляду справи в суді ОСОБА_8 утримувався під вартою у період з 20 січня 2020 року по 12 серпня 2020 року включно, після чого запобіжний захід було змінено на домашній арешт, який ним жодного разу не порушувався (Т.2 а.с.43-44, а.с.165, а.с.18), суд дійшов переконання, що ОСОБА_8 не є тією суспільно-небезпечною особою, яку слід ізолювати від суспільства, а тому підстав для призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі суд не вбачає, та вважає, що його виправлення можливе без відбування основного покарання із звільненням його від нього з випробуванням та з покладанням на нього відповідно до вимог ст.76 КК України певних обов`язків.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При вирішенні цивільного позову потерплої ОСОБА_6 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої длоньки ОСОБА_12 , (Т.1 а.с.33-38) суд виходить з наступного.

Так, судом встановлено, що з 21 лютого 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_10 перебували в зареєстрованому шлюбі, у період якого у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька ОСОБА_12 (Т.1 а.с.40, Т.2 а.с.137-зворот).

20 січня 2020 року з вини водія ОСОБА_8 , який керував автомобілем марки «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_10 помер.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», що підтверджується страховим полісом №АО/1133054 від 26 травня 2019 року (Т.3 а.с.18).

За умовами договору страхування власник зазначеного транспортного засобу застрахував свою відповідальність на випадок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_1 , на строк з 26 травня 2019 року до 25 травня 2020 року включно. Цим договором визначені ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн., франшиза - 1000 грн.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, яка пов`язана з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1 ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст.1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно ж до правового висновку, викладеного у п.п.69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом №1961-ІV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

В силу ст.3 Закону №1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст.6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно п.27.4 ст.27 Закону №1961-ІV страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Як передбачено у ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; предмети ритуальної належності це вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштування місця поховання.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 , яка є дружиною померлого ОСОБА_10 , понесла витрати на придбання атрибутів для поховання чоловіка на суму 8707 грн., що підтверджується оригіналом видаткової накладної №1 від 21 січня 2020 року (Т.1 а.с.43).

Зазначені витрати належним чином підтверджені, не виходять за межі ліміту, визначеного п.27.4 ст.27 Закону №1961-ІV, а тому підлягають стягненню на користь ОСОБА_6 з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» в сумі 8707 грн.

Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону №1961-ІV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Як встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода сталася 20 січня 2020 року.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі встановлено 4723 грн.

Отже, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становитиме 56676 грн. (4723 грн. х 12).

Враховуючи, що у загиблого ОСОБА_10 є лише дружина ОСОБА_6 та донька ОСОБА_12 , тому ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» має відшкодувати кожному із них по 28338 грн. (56676 грн. : 2) на відшкодування моральної шкоди.

Отже, з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_6 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_12 , слід стягнути 56676 грн. (по 28338 грн. на кожного) на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, малолітня ОСОБА_12 , яка втратила годувальника, має також право на відшкодування шкоди відповідно до ст.1200 ЦК України.

Згідно ч.1 цієї статті, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема дитині до досягнення нею вісімнадцяти років.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Згідно п.27.2 ст.27 Закону №1961-ІV страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п.27.5 ст.27 Закону №1961-ІV відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно довідки про доходи №876 від 05.05.2020 року на день смерті ОСОБА_10 проходив військову службу в в/ч НОМЕР_2 і розмір його заробітної плати за період з 01.01.2019 року по 01.01.2020 року становив 146054,41 грн. (Т.1 а.с.44), а тому його середньомісячний заробіток становив 12171,20 грн.(146054,41 грн. : 12 міс).

Отже, розмір шкоди у зв`язку із втратою годувальника відповідно до ст.1200 ЦК України вираховується наступним чином: середньомісячний заробіток ОСОБА_10 становить 12171,20 грн., з ним проживали малолітня донька ОСОБА_12 , яка перебувала на його утриманні та дружина ОСОБА_6 , яка була працездатною, однак не перебувала на його утриманні, оскільки працювала у дошкільному навчальному закладі №1 «Теремок» м. Старокостянтинів на посаді помічника вихователя, де отримувала заробітну плату, що підтверджується відповідною довідкою №1 від 18.01.2021 року (Т.2 а.с.246), а тому частка, яка припадала на неї не вираховується. Тому, розмір шкоди в зв`язку із втратою годувальника, яка підлягає щомісячному стягненню на користь доньки загиблого ОСОБА_10 , яку він мав би утримувати, з відрахуванням частки, яка припадала на нього самого, становить 6085,60 грн. (12171,20 : 2).

Оскільки відшкодування, передбачене ст.1200 ЦК України, ОСОБА_6 просить стягнути з 01 березня 2020 року і до досягнення донькою ОСОБА_12 18-річного віку, що становить 160 місяців, тому за вказаний період загальний розмір такого відшкодування буде становити 973696 грн. (6085,60 грн. х 160 міс.).

Оскільки ліміт відповідальності страховика становить 200000 грн., з яких він має сплатити для ОСОБА_6 та її доньки ОСОБА_12 8707 грн. витрат на поховання та 56676 грн. моральної шкоди, тому з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на відшкодування шкоди в зв`язку із втратою годувальника слід стягнути 134617 грн. (200000 грн 8707 грн. 56676 грн.). Решту коштів в сумі 839079 грн. (973696 грн. 134617 грн.) підлягають стягненню з ОСОБА_8 , як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, щомісячними платежами по 5244 грн. 24 коп. (839079 грн. : 160 міс.), починаючи з 01 березня 2020 року і до досягнення малолітньою ОСОБА_12 18-річного віку.

Той факт, що ОСОБА_6 не зверталася до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» із

заявою про виплату страхового відшкодування, як про то зазначено у відзиві страховика (Т.3 а.с.12-17), в зв`язку із чим страховик не приймав за цією заявою вмотивованого рішення, не є підставою для відмови у позові.

Так, Законом №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою до страховика з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Визначений Законом №1961-IV порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону №1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону №1961-IV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Отже, страховик приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.06.2019 року (справа № 465/4621/16-к).

Що стосується позовних вимог ОСОБА_6 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_12 , до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 243324 грн. та 300000 грн. відповідно, то ці вимоги слід залишити без розгляду на підставі заяви ОСОБА_6 про залишення позову в цій частині без розгляду в зв`язку із сплатою обвинуваченим зазначених коштів в добровільному порядку (Т.1 а.с.156).

Процесуальні витрати по справі за проведення інженерно-транспортної експертизи технічного стану №10.2-0144:20 від 10.04.2020 та комплексної судової інженерно-транспортної транспортно-трасологічної експертизи та експертизи обставин та механізму ДТП №10.4/10.1-0131:20 від 15.04.2020 на загальну суму 3922,80 грн. в силу ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-370, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки, пов`язані із звільненням від відбування покарання з випробуванням:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом

з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_12 , задоволити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_6 8707 грн. витрат на поховання та 28338 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_12 , 134617 грн. страхового відшкодування в зв`язку із втратою годувальника та 28338 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_12 , на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника щомісячними платежами по 5244 грн. 24 коп., починаючи з 01 березня 2020 року і до досягнення малолітньою ОСОБА_12 вісімнадцятирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення 243324 грн. моральної шкоди залишити без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_12 , до ОСОБА_8 про стягнення 300000 грн. моральної шкоди залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 3922 грн. 80 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2020 року на автомобіль марки «ЗІЛ 131», д.н.з. НОМЕР_3 , автомобіль марки «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_1 , чохол чорного кольору з керма, ключі від замка запалювання та зв`язку ключів, скасувати.

Речові докази:
- автомобіль марки «ЗІЛ 131», д.н.з. НОМЕР_3 , який передано на відповідальне зберігання ДП «Старокостянтинівський лісгосп», залишити останньому за належністю (Т.1 а.с.226-229);

- автомобіль марки «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів відділу поліції №1 ХРУП ГУ НП в Хмельницькій області (м. Старокостянтинів, вул. Попова,2) - повернути ОСОБА_8 (Т.1 а.с.221-222);
- чохол чорного кольору з керма, ключі від замка запалювання автомобіля марки «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_1 , та зв`язку ключів, які зберігаються в камері зберігання речових доказів відділу поліції №1 ХРУП ГУ НП в Хмельницькій області (м. Старокостянтинів, вул. Попова,2) - повернути ОСОБА_8 (Т.1 а.с.221-222);
- DVD-R диски, на яких містяться відеозаписи з нагрудних камер працівників ГРПП

Старокостянтинівського ВП ГУПН в Хмельницькій області, з нагрудних камер працівників ДСНС, а також з камер відеоспостереження ТОВ «Ясен-Поділля» - зберігати матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: