Ухвала
іменем України
17 червня 2021 року

м. Київ
справа № 450/1333/16
провадження № 51-586ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу особи, відносно якої застосовані заходи медичного характеру - ОСОБА_4 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 22 січня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 9 квітня 2021 року,
встановив:
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 22 січня 2021 року відмовлено у відкритті кримінального провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Франківського районного суду від 2 липня 2020 року, якою застосовано примусові заходи медичного характеру.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 9 квітня 2021 року ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 22 січня 2021 року залишено без зміни та відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 .
У касаційній скарзі ОСОБА_5 ставить вимогу про скасування ухвали місцевого суду і ухвали суду апеляційної інстанції та просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Посилається на те, що районний суд призначаючи йому примусові заходи медичного характеру неправильно розуміючи діагнози, які поставив експерт під час проведення експертизи, протиправно призначив заходи медичного характеру, особі, яка їх не потребує.
Зокрема, ОСОБА_4 зазначає, що медичний заклад неодноразово звертався до суду про припинення примусових заходів медичного характеру, однак ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпра від 10 грудня 2020 року було відмовлено у задоволенні такої заяви.
При цьому ОСОБА_4 наполягає, що відсутність у нього хвороби і є тією нововиявленою обставиною за якою суд мав би переглянути ухвалу Франківського районного суду від 2 липня 2020 року, якою застосовано до нього примусові заходи медичного характеру.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_5 та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та копій судових рішень, ухвалою районного суду від 2 липня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених частиною 1 статті 162, частиною 1 статті 115, частиною 2 статті 15, пунктом 1 частини 2 статті 115 КК та застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Що стосується доводів засудженого, щодо безпідставної відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами та незаконності рішення апеляційного суду, то колегія суддів визнає їх неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до частини 2 статті 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу, висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як зазначено в ухвалі апеляційного суду, відповідно до частини 2 статті 462 КПК України передбачено, що у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Тобто обставини, на які посилається засуджений, а саме «неправомірний висновок експерта щодо поставленого йому діагнозу», є фактичним оскарженням ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру.
Окрім вказаного, викладені обставини, на які посилається ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, а саме висновок судово-психіатричної експертизи №147 від 11 жовтня 2017 року, який став підставою для лікування ОСОБА_4 та який він вважає неправильним та неправомірним, фальсифікація матеріалів кримінального провадження слідчим, які, на думку ОСОБА_4 , також мали вплив на незаконність ухвали суду, відповідно до вимог частини 3 статті 459 КПК України, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку підтверджені матеріалами розслідування. Однак таких підтверджень засуджений не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду та не долучив до касаційної скарги.
Як убачається з копій судових рішень, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 вказав, що обставини, на які він посилається є фактичним оскарженням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 2 липня 2020 року, оскільки ним не було надано доказів, які б вказували та могли б бути визнанні нововиявленими обставинами.
При цьому, суд апеляційної інстанції, розглянувши по суті всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , дійшов правильного висновку щодо залишення без змін ухвали районного суду, що не викликають сумнівів у колегії суддів, оскільки при розгляді заяви особи, відносно якої застосовано заходи медичного характеру, про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами, враховані вимоги кримінального та кримінального процесуального Закону.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 не надано даних та не вказано на обставини, які б могли бути визнанні нововиявленими відповідно до вимог частини 2 статті 459 КПК України. А посилання ОСОБА_4 на висновки лікарів установи, де він проходить лікування, не є нововиявленими обставинами, які мали місце на час постановлення судового рішення.
Таким чином, ухвала апеляційного суду про залишення без змін ухвали районного суду відповідає вимогам частини 2 статті 376 статтям 462, 464, 467 КПК України.
Отже, у касаційній скарзі не зазначені істотні порушення кримінального процесуального закону, а підстави вважати, що ухвала апеляційного суду є незаконною - відсутні, а відтак, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 22 січня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 9 квітня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3