Справа № 191/1593/21
Провадження № 1-кп/191/100/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

за участю:

обвинуваченої - ОСОБА_5

законного представника обвинуваченої - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

представника служби у справах дітей Синельниківської міської ради - ОСОБА_8

представника сектору ювенальної превенції Синельниківського РУП - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, українка, громадянка України, не заміжня, навчається в 7 класі
Синельниківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :
19 березня 2021 року в період часу з 20 години 00 хвилин по 20 години 40 хвилин (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала з дозволу господаря приватного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
Так, 19.03.2021 року в період часу з 20 години 00 хвилин по 20 години 40 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, неповнолітня ОСОБА_5 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, діючи умисно, розуміючи, що за її діями ніхто не спостерігає і вони носять таємний характер, шляхом таємного викрадення майна, яке належить ОСОБА_7 , знаходячись у спальній кімнаті приватного домоволодіння, розташованій за вказаною адресою викрала бездротові навушники чорного кольору марки SONY моделі "WI- С 310" (вартість яких згідно висновку експерта № 1425/21 від 27.04.2021 становить 1301 гривень 90 копійок).
Після чого неповнолітня ОСОБА_5 , з місця вчинення кримінального проступку пішла, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми діями, що полягали у таємному, умисному викраденні чужого майна (крадіжці), неповнолітня ОСОБА_5 спричинила матеріальний збиток ОСОБА_7 на загальну суму 1301 гривню 90 копійок.
Обвинувачена ОСОБА_5 свою вину визнала повністю, пояснила обставини справи таким чином як вони викладені вище, також доповнила, що в той день знаходилась в домоволодінні потерпілого із своєю тіткою ОСОБА_10 та співмешканкою потерпілого ОСОБА_11 , які знаходились на кухні, а вона знаходилась в іншій кімнаті, де й побачила навушники на комп`ютерному столі, які їй сподобались та вона вирішила їх взяти. В той час потерпілого дома не було. Навушники вирішила здати в ломбард, але оскільки вона неповнолітня, то попросила про це свого дядька ОСОБА_12 , якого зустріла біля ломбарду. Після цього він дав їй 200 грн., які вона витратила на цигарки. Щиро розкаялась, розуміє, що вчинила погано та зробила для себе висновки.

Законний представник обвинуваченої ОСОБА_6 пояснила, що про скоєне дізналась від доньки ОСОБА_13 . Одна виховує шістьох дітей, серед яких ОСОБА_14 найстарша. Під час слідчих дій ОСОБА_14 про скоєний проступок розповідала добровільно без будь-якого стороннього впливу. ОСОБА_14 зрозуміла свій вчинок та його наслідки. Взагалі виховному впливу ОСОБА_14 не піддається, пропускає заняття в школі по невідомим їй причинам. Але після скоєного поведінка ОСОБА_13 змінилась на краще, вона почала краще з нею спілкуватися. Анна щиро розкаялась в скоєному, навушники вона повернула потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 19.03.2021 року у нього вдома були викрадені навушники. В той день його не було вдома, але йому відомо, що ОСОБА_14 разом із ОСОБА_10 були у нього вдома та спілкувались з його співмешканкою ОСОБА_15 . Вони часто приходили в гості до його співмешканки. Навушники лежали в кімнаті. Від ОСОБА_16 він дізнався, що ОСОБА_14 здала навушники в ломбард. Навушники йому повернуто, тому претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має. Питання обрання обвинуваченій міри покарання залишив на розсуд суду.

Крім визнання своєї вини, вина обвинуваченої у вчиненні вищевказаного кримінального проступку повністю підтверджується показаннями потерпілого та письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

протоколом прийняття заяви про кримінальний проступок або іншу подію, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що в період часу з 18.03.2021 року по 20.03.2021 року за місцем його проживання ОСОБА_17 викрала навушники "SONY WI - С310" чорного кольору (а. с. 12);

протоколом огляду місця події, згідно якого було проведено огляд приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 15 - 16);

технічною інструкцією до навушників (а. с. 38 - 39);

протоколом огляду предмету, згідно якого за участю потерпілого ОСОБА_7 та двох понятих проведено огляд бездротових навушників чорного кольору марки "SONY WI - С310" (а. с. 46 - 47);

постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, згідно якої вилучені в ході огляду предметів, а саме, бездротові навушники чорного кольору марки "SONY WI - С310", USB - кабель, 4 вакуумні накладки округлої форми з матеріалу "резина", інструкція з користування навушниками на 1 аркуші, квитанція (чек) про придбання вказаних навушників на 1 аркуші, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 (а. с. 48 - 49);

висновком судово-товарознавчої експертизи № 1425/21 від 27.04.2021 року, якою встановлена ринкова вартість бездротових навушників чорного кольору марки "SONY WI - С310" на момент вчинення кримінального проступку, тобто станом на 19.03.2021 року, а саме, 1301 грн. 90 коп. (а. с. 61 - 64);

договором від 19.03.2021 року, укладеним між ломбардом ПТ "Економ ломбард" та ОСОБА_18 , згідно якого останній передав в ломбард навушники чорного кольору марки "SONY WI - С310", за що отримав 200 грн. (а. с. 71 - 72);

протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 та двох понятих, в ході якого останній пояснив, що ОСОБА_17 попросила його здати навушники в ломбард, на що він погодився та віддав ОСОБА_19 200 грн. за навушники (а. с. 82 - 84);

протоколом проведення слідчого експерименту за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_20 , представника служби у справах дітей та двох понятих, в ході якого остання пояснила, що 19.03.2021 року зустріла свою подругу ОСОБА_21 , яка попросила ОСОБА_12 закласти навушники до ломбарду, після чого він передав ОСОБА_19 200 грн. за навушники (а. с. 87 - 89);

протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_5 , спеціаліста служби у справах дітей, захисника, законного представника обвинуваченої та двох понятих, який проводився за адресою: АДРЕСА_3 щодо обставин вчиненого обвинуваченою кримінального проступку (а. с. 123 - 124).

Суд, керуючись законом та своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному та повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку. Так, вищезазначені показання потерпілого та письмові матеріали кримінального провадження узгоджуються між собою та в своїй сукупності повністю підтверджують встановлені судом обставини вчинення кримінального проступку.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлена винність обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує обставини скоєного проступку, його наслідки, особу винної, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, ОСОБА_5 раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, з місця проживання та навчання характеризується негативно, вину визнала повністю, щиро розкаялась в скоєному та зробила для себе певні висновки, матеріальна шкода відшкодована потерпілому шляхом повернення майна.

В якості пом`якшуючих покарання обставин згідно положень ст. 66 КК України суд враховує щире каяття та вчинення кримінального проступку неповнолітньою.

Обтяжуючих покарання обставин згідно положень ст.67 КК України судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді Синельниківського міськрайонного відділу філії державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області умови проживання ОСОБА_5 задовільні, але потребують покращення. У дитини є окрема кімната, місце для сну, навчання та відпочинку. Анна забезпечена одягом, взуттям та засобами гігієни. Обвинувачена є ученицею 7 класу, у класних заходах участі ОСОБА_14 не приймає. Навчається не в повну міру своїх сил, учбовим матеріалом володіє на низькому рівні. На уроках веде себе пасивно, не вникає в процес навчання, немає мотивації до навчання. До уроків не готується, домашні завдання не виконує. На уроки спізнюється. Має систематичні пропуски занять без поважних причини. Третю частину навчального року не відвідувала школу без поважних причин. Пояснення відсутності не надавала ні ОСОБА_14 , ні її мати. ОСОБА_14 замкнута, нетовариська, недовірлива дівчина. З однокласниками веде себе відсторонено, прагне уникати їх, практично ні з ким не товаришує. Анна має обмежене коло знайомих, переважно старшого віку, за місцем проживання близьких друзів не має. Взагалі діти в родині ОСОБА_22 є невихованими, конфліктують з дітьми і дорослими, розмовляють, використовуючи брудну лайку, привласнюють чужі речі, кидали по жінці в двір камінням, а також було на них три скарги за крадіжки. ОСОБА_14 виховується матір`ю у багатодітній родині, має чотирьох молодших сестер та одного брата. Родина ОСОБА_22 перебуває під соціальним супроводом з лютого 2021 року. ОСОБА_14 не завжди прислухається до матері, без дозволу ходить гуляти та повертається додому пізно. Мати ОСОБА_6 авторитетом у доньки не користується, має низький виховний потенціал. На контакт з працівниками служби у справах дітей ОСОБА_14 не йде, на профілактичні бесіди самостійно не приходить. На обліку відділу ювенальної превенції ОСОБА_14 не перебуває, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася. Враховуючи перелічені вище фактори, підвищенню ризику скоєння повторних кримінальних правопорушень сприяють такі з них: неналежне виховання і проблеми з контролем поведінки з боку матері; негативні стосунки у суспільстві; негативне ставлення до навчання; низька успішність, часта відсутність на заняттях; недостатнє організоване дозвілля. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченої, рівень ризику вчинення нею повторного кримінального правопорушення є низьким. Під час проведення оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення відділом пробації встановлено відсутність у ОСОБА_5 будь-якої мотивації до позитивних змін у житті. Однією з причин такого ставлення обвинуваченої до свого життя є відсутність у її матері необхідного виховного потенціалу, що в майбутньому може спричинити продовження злочинної діяльності обвинуваченою. Враховуючи вік обвинуваченої, їй не може бути призначене жодне з покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, окрім штрафу (з урахуванням вимог ст. 99 КК України). Проте, сам факт сплати штрафу, у разі його призначення, не сприятиме досягненню позитивних змін та вирішенню криміногенних потреб за виявленими факторами ризику. Разом з тим, з урахуванням факторів ризику, які впливають на протиправну поведінку ОСОБА_5 , а також враховуючи те, що вона обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, на думку органу пробації доцільним є розгляд питання про застосування до неповнолітньої положень ст. 105 КК України із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України, а саме, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього та направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років.

Вирішуючи питання про призначення неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_5 одного з покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, суд виходить з наступного.

Види покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, окрім штрафу, згідно положень розділу XV КК України не можуть бути застосовані до неповнолітньої особи, яка вчинила кримінальний проступок у віці чотирнадцяти років. Крім того, згідно положень ч. 1 ст. 99 КК України штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення. Як встановлено в ході судового розгляду, ні самостійного доходу, ні власних коштів, ні майна, на яке може бути звернене стягнення, неповнолітня ОСОБА_5 не має. У зв`язку з цим жодне з покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, застосуванню не підлягає. За таких обставин, а також враховуючи характер вчиненого проступку та його наслідки, щире розкаяння неповнолітньої обвинуваченої, її бездоганну поведінку на час постановлення вироку, відсутність цивільного позову з боку потерпілого, її характеристики з місця проживання та навчання, досліджених детально органом пробації у досудовій доповіді, відсутність судимостей та наявність лише пом`якшуючих обставин, суд дійшов висновку про необхідність застосування наступних положень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.
В п. 23.2 Рекомендацій СМ/Rec (2008) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема наголошується, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один із перелічених в даній статті видів примусового заходу виховного характеру.
Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому, системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч.ч. 4, 5 ст. 74, ч.1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст.ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного санкцією статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому.
Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року за № 223-66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», а саме пункту 16, перед ухваленням вироку суду необхідно обов`язково розглянути питання щодо наявності підстав для застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру. У разі обвинувачення неповнолітнього у скоєнні вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості правильним вбачається застосовувати за наявності визначених законом умов, незважаючи на відсутність відповідного клопотання прокурора, діючи в порядку, передбаченому ч.1 ст. 97 КК та ч. 3 ст. 497 КПК, примусові заходи виховного характеру, звільнивши неповнолітнього від кримінальної відповідальності. Положення ч.1 ст. 497 КПК України кореспондуються з ч.1 ст. 97 КК, у зв`язку з чим посилання на означену норму процесуального закону під час прийняття рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру (ст. 105 КК) є таким, що не відповідає нормам процесуального закону. Суд у таких випадках при прийнятті рішення керується тільки ст. 105 КК. Суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні, керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Встановлені судом обставини, що характеризують особу неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 узгоджуються з правовою позицією п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», з якого слідує, що до спеціальних навчально-виховних
установ відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України направляють
неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх
заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути
виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного
характеру.
Згідно п. п. 9, 11 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» до спеціальних навчально-виховних установ належать
загальноосвітні школи соціальної реабілітації та професійні
училища соціальної реабілітації. Їх статус визначений Законом
України від 24 січня 1995 року «Про органи і
служби у справах неповнолітніх та спеціальні установи для
неповнолітніх". Слід мати на увазі, що згідно зі ст. 8 цього Закону
до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації направляються за рішенням суду діти віком від 11 до 14 років, а до професійних училищ соціальної реабілітації віком від 14 років. Дітей тримають у зазначених школах і професійних училищах соціальної реабілітації у межах встановленого судом терміну, але не більше трьох років. У загальноосвітніх школах соціальної реабілітації дітей можуть тримати у виняткових випадках до досягнення ними 15 років, а у професійних училищах соціальної реабілітації - до досягнення 19 років, якщо це необхідно для завершення навчального року або професійної підготовки.
Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» у постанові судді чи ухвалі суду про направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи мають бути зазначені тип цієї установи (загальноосвітня школа соціальної реабілітації чи професійне училище соціальної реабілітації залежно від віку неповнолітнього та його загальноосвітньої підготовки) і строк його тримання там, який суд визначає відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України, враховуючи при цьому необхідність завершення учнем навчального року в школі чи професійної підготовки в училищі.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги вік неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 , її негативні характеристики та повну відсутність з боку матері виховного впливу, суд дійшов висновку, що з метою її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, на підставі ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України неповнолітня обвинувачена може бути звільнена від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді направлення ОСОБА_5 до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків, а саме, професійного училища соціальної реабілітації до її виправлення на строк 2 роки з урахуванням необхідності завершення учнем професійної підготовки в училищі.
Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Згідно вимог ч.2 ст.1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нёю шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником. У зв`язку з відсутністю у неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 майна, достатнього для відшкодування витрат на залучення експерта, суд вважає необхідним стягнути витрати на залучення експерта з законного представника обвинуваченої ОСОБА_6 .
Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 105 КК України, 368 371, 373, 374, 392, 393 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від покарання, застосувавши до неї примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді направлення ОСОБА_5 до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків, а саме, професійного училища соціальної реабілітації до її виправлення на строк 2 роки, але з урахуванням необхідності завершення учнем професійної підготовки в училищі.
Запобіжний захід не обирався.
Стягнути з законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь судового експерта ОСОБА_23 фактичні затрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 1425/21 від 27.04.2021 року на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в розмірі 300 грн.
Речові докази, що знаходяться під зберігальною розпискою у потерпілого ОСОБА_7 , залишити в його володінні (а. с. 49).
Накладений ухвалою суду від 27.04.2021 року арешт на майно, вилучене в ході огляду предмета, а саме: 1) Бездротові навушники чорного кольору марки "SONY" моделі "WI-C310"; 2) USB-кабель; 3) 4 (чотири) вакуумні накладки, округлої форми з матеріалу "резина"; 4) Інструкція з користування навушниками на 1 аркуші; 5) Квитанція (чек) про придбання вказаних навушників на 1 аркуші (а. с. 58 59), скасувати.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя: ОСОБА_1