Справа № 304/249/19 Провадження № 1-в/304/15/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника органу пробації ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про скасування іспитового строку та направлення засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, без освіти, перебуває у громадському шлюбі, має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, тимчасово непрацюючого, раніше судимого,

для відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Перечинського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням про направлення звільненого від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_4 для відбування призначеного йому за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2019 року покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Подання мотивує тим, що вказаний вирок відносно ОСОБА_4 надійшов на виконання до Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області 09 грудня 2019 року. 27 грудня 2019 року засудженого ОСОБА_4 було поставлено на облік та ознайомлено з умовами відбування покарання, з наслідками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, отримано підписку про те, що у разі систематичного порушення громадського порядку чи порушення умов відбування покарання, звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути скасовано судом, а його направлено для відбування призначеного покарання, а також згідно зі ст. 13 КВК України засудженому ОСОБА_4 було винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію четвертий понеділок кожного місяця, за що він особисто розписався. Однак, під час перебування на обліку ОСОБА_4 , незважаючи на проведені соціально-виховні заходи, зарекомендував себе з негативної сторони. Так, 27 січня 2020 року засуджений не з`явився на реєстрацію до Перечинського підрозділу пробації, а 30 січня 2020 року надав пояснення про те, що не з`явився для реєстрації, оскільки перебував у м. Львові, куди поїхав за одягом для своїх дітей, який там видають безкоштовно для малозабезпечених багатодітних сімей, при цьому довідку для підтвердження вказаного факту до підрозділу не надав. У зв`язку з неявкою на реєстрацію без поважної причини йому винесено застереження у вигляді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та проведено профілактичну бесіду щодо недопущення порушення умов реєстрації. Після того ОСОБА_4 ще декілька разів не з`явився на реєстрацію до Перечинського підрозділу пробації, зокрема, 23 березня, 27 квітня та 25 травня 2020 року через відміну маршрутів громадського транспорту, у зв`язку з карантином. За вказані неявки попередження про скасування іспитового строку йому не виносилось, оскільки дані неявки були з поважних на те причин. 27 липня 2020 року ОСОБА_4 знову не з`явився для реєстрації, а 19 серпня 2020 року останній надав пояснення про те, що не з`явився для реєстрації, так як звертався з дитиною до лікаря за медичною допомогою та зобов`язався до 25 серпня 2020 року надати відповідну довідку від такого. Оскільки засуджений не надав довідки, яка б підтвердила факт його звернення за медичною допомогою у зв`язку з хворобою дитини, тому цього ж дня йому було винесено застереження у вигляді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та проведено профілактичну бесіду щодо недопущення порушення умов реєстрації. Пізніше засудженим було надано довідку від лікаря Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Порошково № 108 від 27 серпня 2020 року про те, що його син ОСОБА_6 знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря з діагнозом правобічна пахова грижа, однак вказана довідка не підтверджує поважність причин його неявки на реєстрацію 27 липня 2020 року. Оскільки засуджений ухиляється від виконання покладених на нього судом обов`язків, не бажає стати на шлях виправлення, що унеможливлює подальше виконання вироку без ізоляції такого від суспільства, тому просить подання задовольнити.

У судовому засіданні начальник Перечинського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області пояснила, що ОСОБА_4 під час перебування на обліку не дотримувався виконання покладених на нього обов`язків, а саме без поважних на те причин не з`являвся на реєстрацію до органу пробації. Підтримала подання та просила його задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, проте його неявка не перешкоджає розгляду подання у розумінні статті 539 КПК України.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення даного подання заперечив, при цьому пояснив, що він є безграмотним, матеріально не забезпеченим, має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, про що надав відповідну довідку. Також зазначив, що він не з`являвся на реєстрацію у зв`язку з тим, що одного разу він їздив у м. Львов за одягом для своїх дітей, який там видають безкоштовно для малозабезпечених багатодітних сімей, іншого разу через хворобу дитини, з якою був змушений звернутися до лікаря, та ще декілька разів у зв`язку з карантинними обмеженнями. Також вказав, що він фактично з`являвся для реєстрації на наступні дні після тих коли повинен був з`явитися, про що надавав відповідні письмові пояснення. Повідомив, що не мав наміру ухилятися від реєстрації.

У судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_5 проти задоволення подання також заперечив, при цьому звернув увагу суду на те, що допущені ОСОБА_4 неявки до органу з питань пробації на реєстрацію не містять систематичного характеру, нових злочинів він не вчинив, до адміністративної відповідальності не притягався, на момент вирішення питання судом іспитовий строк для ОСОБА_4 вже закінчився, що свідчить про відсутність ознак ухилення засудженим від відбування покарання. Зазначив також, що ОСОБА_4 є єдиним годувальником для шістьох неповнолітніх дітей, оскільки дружина засудженого здійснює догляд за дітьми та не працює.

Суд, заслухавши думку представника органу пробації, обміркувавши пояснення засудженого та його захисника, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2019 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та, зокрема, ОСОБА_4 . Так, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

27 грудня 2019 року ОСОБА_4 був ознайомлений з порядком і умовами відбування покарання, що підтверджено відповідною розпискою (а.о.с. 20).

Постановою від 27 грудня 2019 року (а.о.с. 21) засудженому було встановлено дні явки на реєстрацію.

27 січня, 23 березня, 27 квітня, 25 травня та 27 липня 2020 року засуджений не з`явився на реєстрацію, що підтверджується листком реєстрації (а.о.с. 22).

Щодо неявки засудженого ОСОБА_4 на реєстрацію 27 січня 2020 року (про яку орган пробації стверджує, що поважних причин неявки не було), то з пояснень ОСОБА_4 встановлено, що останній перебував у місті Львові, отримуючи одяг для дітей, бо там його видають безкоштовно. Разом із цим, ОСОБА_4 30 січня 2020 року прибув до органу пробації, щоб надати пояснення, що свідчить про відсутність наміру ухилятися від обов`язку періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

З довідки від 23 березня 2020 року, складеної представником органу пробації, встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до Порошківського сільського голови з повідомленням, що не може з`явитися до органу пробації, оскільки громадський транспорт в умовах карантину не їздить. Таке звернення засудженого до органу місцевого самоврядування суд також не може розцінити як ухилення від обов`язку періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Стосовно неявок на реєстрацію 27 квітня та 27 травня 2020 року мають місце такі ж обставини щодо відсутності громадського транспорту, що, власне, підтверджує і сам представник органу пробації. Проте, 24 квітня 2020 року ОСОБА_7 знайшов можливість з`явитися до органу пробації та надати пояснення, що стосуються складнощів, пов`язаних із карантином (зупинка роботи громадського транспорту). Крім того, 27 квітня 2020 року ОСОБА_7 звернувся до Порошківської сільської ради (за місцем свого проживання) з повідомленням про неможливість явки до Перечинського підрозділу пробації, оскільки не працює громадський транспорт (а.о.с. 46).

Стосовно неявки 27 липня 2020 року засуджений пояснив (пояснення від 19 серпня 2020 року, а.о.с. 57), що звертався з дитиною до лікаря.

Відповідно до характеристики, що видана Порошківським сільським головою, ОСОБА_4 охарактеризований посередньо, спокійний за характером, проживає з дружиною у її будинку, сім`я є багатодітною, постійного джерела доходів не має, до адміністративної відповідальності не притягався.

Відповідно до Довідки про склад сім`ї № 422 від 08 квітня 2021 року ОСОБА_4 перебуває у громадському шлюбі, має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей.

Також, під час судового розгляду подання встановлено, що час іспитового строку, призначеного засудженому ОСОБА_4 вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2019 року, закінчився, під час іспитового строку ОСОБА_4 громадський порядок не порушував, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягався.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

А згідно із частиною першою статті 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Застосування до засудженого звільнення від відбування покарання з випробуванням КК України пов`язує із здійсненням контролю за поведінкою такого засудженого з метою встановлення факту його виправлення. Зміст контролю полягає у встановленні того, чи належно засуджений виконує покладені на нього обов`язки.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових злочинів.

Відповідно до положень частини другої статті 78 КК, статті 166 Кримінального-виконавчого кодексу України (далі КВК) та статті 537 КПК, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених статтею 76 КК.

У свою чергу, виходячи із змісту статті 166 КВК підставою для відповідальності осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням є наявність таких самостійних порушень з боку засудженого, як: 1) ситуація, коли засуджений не виконує покладені на нього обов`язки; 2) ситуація, коли засуджений систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

У такому випадку суд враховує, що звертаючись до суду з поданням про скасування іспитового строку, орган пробації повинен довести, що засуджений без поважних причин не виконує покладені на нього вироком суду обов`язки, і що саме неявка останнього для реєстрації та вчинення адміністративних правопорушень свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, а не покладати на засудженого доведення зворотного.

У ситуації, що розглядається, засуджений допустив неявку (27 січня 2020 року) яка, з його слів, була пов`язана із поїздкою до Львова для забезпечення дітей одягом, а також неявку (27 липня 2020 року), яка, з його слів, була пов`язана із станом здоров`я дитини, наміру ухилятися не мав.

У правовідносинах, що склалися, суд враховує, що справедливість є однією з основних засад права та складовою принципу верховенства права, вона є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Вона розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Тому, при вирішені питання про можливість скасування іспитового строку судом беруться до уваги індивідуальні особливості засудженого, поведінка в даному конкретному випадку, те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності самого скасування іспитового строку діям вчиненим засудженим, де категорія справедливості передбачає, що таке скасування іспитового строку повинно бути співмірним поведінці засудженого, яка в даному випадку за своїм характером не свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Саме справедливе застосування норм права це передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачені законом підстави для скасування іспитового строку та правові наслідки його скасування відповідатимуть один одному, а й те, що в даному випадку повинно бути справедливе співвідношення із тяжкістю наслідків та підставами, які покладені в основу для скасування іспитового строку.

Отже, з урахуванням принципу верховенства права, що вимагає втілення у правозастосовну діяльність ідей соціальної справедливості, в задоволенні подання необхідно відмовити.

При цьому, обираючи такий підхід, суд звертає увагу, що в такому випадку суд реалізує свої повноваження, як частину дискреційних функцій і він вправі обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення спірних правових питань, спираючись на засади судочинства та обставини справи, на чому наголошував і Верховний Суд у постанові від 1 лютого 2018 року у справі № 634/609/15-к.

Отже, суд дійшов висновку, що сама по собі наявність неявок на реєстрацію ОСОБА_4 , за відсутності інших обставин не може бути свідченням небажання останнього ставати на шлях виправлення та бути достатньою для висновку про доцільність його подальшого перевиховання в місцях позбавлення волі. Більше того, неявки ОСОБА_4 не є систематичними, а їх обставини не є такими, які дають можливість безумовно дійти висновку про намір засудженого ухилятися від реєстрації в органі пробації.

Таким чином, суд дійшов висновку, що подання є необґрунтованим, а обставини наведені в ньому такими, що не мають достатніх підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення ОСОБА_4 для відбування призначеного судом покарання, а тому, за вказаних обставин, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 50, ст. 78 КК України, ст. ст. 5, 166 КВК України, ст. 539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання начальника Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції України про скасування іспитового строку та направлення засудженого ОСОБА_4 для відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2019 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено 16 квітня 2021 року о 15 годині 00 хвилин.

Головуюча: ОСОБА_1