Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
16 лютого 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Рівне кримінальне провадження № 0000954 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання: за ч.1 ст. 135 КК України один рік позбавлення волі; за ч. 2 ст. 286 КК України п`ять років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ч. 1 ч. 2 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання три роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році ОСОБА_5 звільнений від відбування призначеного покарання.

Судом вирішено питання щодо цивільних позовів та речових доказів у справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000 грн; на користь бюджету м. Вараш Рівненської області витрати на стаціонарне лікування в Державному закладі Спеціалізована медико-санітарна частина № 3 МОЗ України ОСОБА_8 в сумі 6215, 28 грн; на користь бюджету м. Рівне Рівненської області витрати на стаціонарне лікування в Центральній міській лікарні ОСОБА_8 в сумі 2331,74 грн; на користь ДУ Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України витрати на стаціонарне лікування в даній установі ОСОБА_8 в сумі 4585,95 грн; в дохід держави - витрати на залучення експертів в сумі 7928,90 грн.

Постановлено конфіскувати автомобіль марки OPEL VIVARO р.н. НОМЕР_1 , який до зняття з реєстрації мав реєстраційний номер НОМЕР_2 , ліве бокове дзеркало заднього виду від автомобіля марки OPEL VIVARO та пластмасові уламки частин автомобіля знищити.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 22 листопада 2015 року близько 19.50 год, керуючи автомобілем марки OPEL VIVARO реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від АЗС Журавлина в напрямку ринку Північний автодорогою по вул. Соборній в м. Вараш Рівненської області, всупереч вимог п.12.4 і п.18.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався по пішохідному переходу вказаної проїзної частини. Внаслідок ДТП ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, а ОСОБА_5 залишив місце події.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин даного кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_5 у скоєному та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, зазначає, що вирок суду підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову потерпілого та питання щодо речових доказів у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд неналежно оцінив надані представником потерпілого підроблені, на його думку, докази щодо витрат на транспортування ОСОБА_8 до лікувального закладу в сумі 26800 грн, та включив цю суму у матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням. Вважає, що зазначена сума коштів повинна бути зарахована в рахунок відшкодування моральної шкоди, а в решті позовних вимог потерпілого в цій частині слід відмовити. Також доводить, що суд безпідставно конфіскував автомобіль марки OPEL VIVARO р.н. НОМЕР_1 , арешт на який не накладався, застосувавши положення ч. 9 ст.100 КПК України щодо спеціальної конфіскації, оскільки санкції ч.1. ст.135 та ч.2 ст.286 КК України не передбачають конфіскацію майна, як покарання.

В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_8 просять вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення. В обґрунтування своїх доводів покликаються на обізнаність обвинуваченого, який в добровільному порядку сплатив матеріальну шкоду, пов`язану саме з витратами на лікування та транспортування хворого до лікувальних закладів, в сумі 57000 грн, щодо яких під час судового розгляду не мав жодних претензій, зазначаючи, що суд вирішив цивільний позов у відповідності з вимогами закону та наданими доказами, як і вмотивував рішення щодо конфіскації транспортного засобу, який обвинувачений намагався відчужити для уникнення повного відшкодування заподіяної шкоди потерпілому.

Іншими учасниками судового провадження вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Обвинувачений, потерпілий, його представник - адвокат ОСОБА_9 та цивільні позивачі, будучи повідомленими про день і час розгляду поданої апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, яка вважає, що з резолютивної частини вироку слід виключити покликання на конфіскацію транспортного засобу, залишивши в решті вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, а обране покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, що не заперечується в апеляційній скарзі самим апелянтом і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Поряд з цим, визнавши ОСОБА_5 винним за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України і призначивши йому за скоєне покарання в межах закону із звільненням від відбування покарання на підставі ЗУ Про амністію у 2016 році, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, допустився помилки щодо вирішення питання речового доказу у вказаному кримінальному провадженні автомобіля OPEL VIVARO реєстраційний номер НОМЕР_1 , з чим погоджується і прокурор.
Відповідно до положень ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

За положеннями ч.1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані. як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Приймаючи рішення про конфіскацію автомобіля марки OPEL VIVARO реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд першої інстанції керувався тим, що цей транспортний засіб був знаряддям вчинення інкримінованого злочину.
Однак, колегія суддів не погоджується з таким широким трактуванням цього поняття і підстав для застосування спеціальної конфіскації в даному кримінальному провадженні не вбачає. Виходячи з положень ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація застосовується за умови вчинння умисного злочину, а злочин, який скоєно обвинуваченим, що є предметом даного судового розгляду, відноситься до необережних злочинів в розумінні положень Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті".
Діями ОСОБА_5 шкоди державі не завдано, і санкції ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України, за якими обвинуваченого визнано винним і засуджено, не передбачають конфіскацію майна, як міри покарання, про що правомірно наголошується апелянтом та прокурором при розгляді апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».
Зокрема, порушення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції через застосування конфіскації, яка формально ґрунтувалася на положеннях національного закону, але за обставин конкретної справи була визнана «неспівмірною», оскільки покладала на заявника «надмірний індивідуальний тягар», було встановлено у справі «Ісмайлов (Ismayilov) проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з доводами захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині спеціальної конфіскації речових доказів, і з врахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, вважає, що вирок стосовно ОСОБА_5 в цій частині ( вирішення питання долі речових доказів) підлягає зміні.

Що ж до питання про відшкодування моральної шкоди у даному провадженні, то суд правильно, виходячи з вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, вирішив в цій частині позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 .

За розясненнями вищезазначеної постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З матеріалів кримінального провадження вбачається ( т.1 а. с.28-30), що потерпілий ОСОБА_8 отримав у ДТП тяжкі тілесні ушкодження відкриту черепно-мозкову травму у вигляді переломів склепіння та основи черепа (лівої скроневої, лобної, клиноподібної зліва, всіх стінок лівої орбіти, медіальної та верхньої стінок правої орбіти), переломів кісток носа, поєднаних із масивними крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку (переважно з лівобічною локалізацією), крововиливами в м`які тканини голови в лівій лобно-скроневій ділянці, накопиченням крові в лобній і основній пазухах, множинними саднами та забійними ранами голови, а також контузії лівого ока важкого ступеня з ураженням зорового нерва, відкритого перелому обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, внаслідок чого тривалий час знаходився на лікуванні, в тому числі, і в Інституті очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова по відновленню зору лівого ока, яке, фактично, втратив, переніс ряд складних операцій із застосуванням МОС (малоінвазивного остеосинтезу) - фіксації за допомогою спецзасобів багатоуламкового перелому кісток зі зміщенням та отримав інвалідність, що призвело до фізичних і моральних страждань, негативно вплинуло на його психічний стан здоров`я, а тому визначена судом сума - 150000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, є співмірною отриманим ушкодженням та стражданням.

Із справи також слідує, що потерпілим ОСОБА_8 було понесено витрати на лікування в розмірі 57549,94 грн, що підтверджується відповідними доказами.

При апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в добровільному порядку дійсно сплачено потерпілому ОСОБА_8 понад 57000 грн, витрачених на лікування в медичних закладах м. Вараш, м. Рівне та в Інституті ім. В.П. Філатова, у зв`язку з чим заявлений позов в частині відшкодування матеріальної шкоди потерпілий просив залишити без розгляду, що не знайшло заперечень з боку апелянта.

Твердження захисника-адвоката ОСОБА_7 про необхідність зарахування 26800 грн, сплачених в добровільному порядку потерпілому нібито на переїзди до місця стаціонарного лікування з м. Рівне до м. Одеси, з м. Вараш до м. Одеси та в зворотньому напрямку в рахунок відшкодування моральної шкоди, що, на його думку, є достатньою сумою для відновлення фізичного і морального стану потерпілого, не заслуговують на увагу, зважаючи на отримані ОСОБА_8 ушкодження з вини обвинуваченого та перенесені страждання.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення питання щодо речових доказів змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку конфіскацію автомобіля марки OPEL VIVARO реєстраційний номер НОМЕР_1 , який до зняття з реєстрації мав реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернувши транспортний засіб законному володільцю.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 17.02.2021 року