Справа № 750/3177/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/126/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 заявлене у межах кримінального провадження, внесеного 2 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005428, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт на сім чеків, предмет схожий на биту, чоловічу куртку чорного кольору з капюшоном, чорну курточку чорного кольору, записну книжку з вкладишами, роздруковані аркуші паперу та аркуші паперу з рукописним текстом, мобільний телефон «Sigma IP-67», мобільний телефон «Iphone 6», які належать ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів, проведення подальших слідчих дій, спрямованих на отримання відомостей щодо обставин вчинення даного кримінального правопорушення, заборонено ОСОБА_9 користуватися, розпоряджатись та відчужувати вказані речі.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя вказав, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що речі, зазначені у клопотанні слідчого, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, могли бути використані під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України і відповідають критеріям, встановленим у ст.98 КПК України, у зв`язку з чим, з метою збереження речових доказів, таке майно, підлягає арешту, а клопотання задоволенню.

На зазначену ухвалу слідчого судді ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга в якій він просить скасувати її, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судове засідання було проведено без його участі, він не був повідомленим належним чином про час та місце судового розгляду і повідомлення про судове засідання він отримав в день проведення. Апелянт зазначає, що орган досудового розслідування та суд допустили порушення ст.. 214 КПК України, що ставить під сумнів легітимність доказів у кримінальному провадженні і нівелюють використання органом досудового розслідування арештованого та вилученого майна. Вважає, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст..ст. 170, 171 КПК України через його невмотивованість. Апелянт зазначає, що заяви потерпілих щодо епізодів вчинення кримінальних правопорушень, за якими слідчий вважає необхідним залучити вилучене майно як речові докази, не внесені в ЄРДР, ухвалу слідчого судді не можна вважати такою, що винесена на правових підставах. Крім того, звертає увагу на недотримання строку розгляду судом 2х денного строку на розгляд клопотання слідчого визначеного ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005428 від 02 жовтня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України з приводу того, що невідомі особи в масках з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю, кинули каміння в автобус д.н.з. НОМЕР_1 та пошкодили лобове та бокове скло, що мало місце на перехресті вул. Громадська вул. Козацька.

31 березня 2021 року в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено речі, які належать ОСОБА_9

01 квітня 2021 року постановою слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_7 речі вилучені в ході обшуку, визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею за наслідками розгляду клопотання обґрунтовано встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховано правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказували на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, встановлено, що арешт вказаного майна не призведе до зупинення та надмірного обмеження правомірної цивільної діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (принаймні докази зворотного відсутні), прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що слідчим доведено, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і застосування обмежувальних заходів у даному кримінальному провадженні застосовано з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а ч. 3 цієї статті зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин, з огляду на те, що речі, зазначені у клопотанні слідчого, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, могли бути використані під час вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ злочину і відповідають критеріям, встановленим у ст.98 КПК України, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків слідчого суді не спростовують.

Посилання в апеляційній сказі про те, що судовий розгляд в суді першої інстанції відбувся без власника майна, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно матеріалів провадження ОСОБА_9 , за аналогічною адресою вказаною останнім в апеляційної скарзі, було направлено повідомлення про час та місце судового розгляду, тобто було вжито заходів для повідомлення власника майна згідно даних, які малися у розпорядженні суду, що також підтверджується доводами апеляційної скарги, а його неприбуття в судове засідання не перешкоджало слідчому судді розглянути клопотання слідчого в обмежені строки визначені законодавством.

Посилання апелянта, що клопотання слідчого містить посилання на сім епізодів хуліганських дій, а у витягу з ЄРДР зазначено лише один епізод, що свідчить про недотримання ст.. 214 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно оглянутих в судовому засіданні апеляційного суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 жовтня 2020 року за №0005428 були внесені відомості за епізодом хуліганських дій від 2 жовтня 2020 року, а заяви потерпілих по іншим епізодам були об`єднані з вказаним кримінальним провадженням.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає і не наведені такі дані в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 та накладено арешт із забороною ОСОБА_9 розпоряджатися, користуватися та відчужувати майно вилучене в ході розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0005428 від 2 жовтня 2020 року без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3