Ухвала
Іменем України

10 червня 2021 року

м. Київ
справа № 216/679/18
провадження № 51-2923ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2021 року,

встановив:
вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2020 року
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу: вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2019 року за

ч.3 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки,

- за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

3 роки.
Як встановив суд, ОСОБА_5 28 жовтня 2017 року о 22.56 год побачив через скло літньої тераси кафе «Прадо», розташованого на проспекті Поштовий, 19 в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 6s». Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи із корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає зі сторони робочого персоналу та відпочиваючих в кафе, зайшов до приміщення літньої тераси вказаного кафе, де шляхом вільного доступу таємно викрав зі столу, належний потерпілій ОСОБА_6 , мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 6s». Після чого, неповнолітній ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 12 350 грн.
Також, ОСОБА_5 , діючи повторно, 04 листопада 2017 о 14.54 год, перебуваючи в приміщенні театру драми та музичної комедії

ім. Т.Г. Шевченко, що на АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до приміщення роздягальні, де таємно викрав з рюкзаку, мобільний телефон марки Apple моделі Iphone 5. Надалі, неповнолітній ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину втік, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 2 562.50 грн.
Крім того, ОСОБА_5 , діючи повторно, 04 листопада 2017 о 15.00 год, перебуваючи в приміщенні вищевказаного театру, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає зайшов до приміщення роздягальні, де таємно викрав з сумки, мобільний телефон марки «МЕІZU-М5с». Після чого, неповнолітній ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину втік, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2 817.23 грн.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2021 року залишено без змін вирокЦентрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2020 року.
Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись

на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 через суворість, просить скасувати ухвалу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник ОСОБА_4 вказує, що при призначенні ОСОБА_5 занадто суворого покарання без застосування ст. 75 КК, судами

не було враховано вчинення останнім кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, часткове визнання ним вини та щире каяття. Крім того, захисник зауважує, що викрадене майно було повернуто потерпілим, а цивільні позови у кримінальному провадженні були відсутні.

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надану до неї копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Доводи захисника ОСОБА_4 щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 через суворість,

а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування до засудженого положень ст. 75 КК,

на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності

та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених

дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження

за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Мотивуючи своє рішення про призначення засудженому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без застосування до нього положень

ст. 75 КК судом першої інстанції, з чим правильно погодився й суд апеляційної інстанції, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі

за злочини проти власності, перебуває на обліку у лікаря психіатра, а також досудову доповідь органу з питань пробації, відповідно до якої, виправлення засудженого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. При цьому, судом враховано обставину, що пом`якшує покарання вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Також, як правильно зазначає у своєму рішенні суд апеляційної інстанції,

у засудженого ОСОБА_5 відсутня така пом`якшуюча покарання обставина

як щире каяття, оскільки саме по собі розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Втім, апеляційним судом було встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких обґрунтованих доказів на підтвердження щирого каяття засудженим, водночас, вину ним було визнано лише частково.
Крім того, як вбачається з рішення суду апеляційної інстанції, викрадене майно повернуто потерпілим не з ініціативи засудженого ОСОБА_5 , а працівниками поліції.

Доводи захисника ОСОБА_4 про відсутність цивільних позовів від потерпілих, як на підставу для пом`якшення засудженому призначеного судом покарання, на думку колегії суддів касаційної інстанції є безпідставними, оскільки, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, сама по собі відсутність цивільних позовів не може бути обґрунтованою підставою для пом`якшення покарання ОСОБА_5 .

Врахувавши всі обставини даного кримінального провадження, а також те,

що засуджений ОСОБА_5 будучи раніше неодноразово судимим, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив новий умисний злочин проти власності, що вказує про його небажання стати на шлях виправлення, суд, дотримуючись вимог ст. 65 КК, призначив йому покарання, яке за своїм розміром

та видомє справедливим та співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню і особі засудженого, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 через суворість, як і підстав для застосування до останнього положень ст. 75 КК, колегія суддів не вбачає.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 дотримався вимог кримінального процесуального закону, доводи в апеляційній скарзі захисника суд перевірив та дав на них змістовні відповіді,

а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5

на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3