КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.12.2020 задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту захисту інтересів дітей та протидії насильству, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, яке вилучено 02.12.2020 під час обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а саме в квартирі АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №0000769, а саме: папку для документів з файлами, в яких міститься інформація щодо посадових обов`язків співробітників «ЦРЛ «Клініка професора Феськова»; пакування сім картки оператора мобільного зв`язку «МТС» із сім-карткою з позначкою НОМЕР_1 та сім-карткою «Лайф» без позначення; тримач сім-картки «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_2 ; тримач сім-картки «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_3 ; пакування сім-картки «Vodafone» та тримач сім-картки з виконаними позначеннями НОМЕР_4 в аркуші формату А4; фіскальний чек щодо придбання стартових пакетів від 31.08.2020; пакування стартового пакету та тримач сім-картки мобільного зв`язку з наступними номерами: НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; НОМЕР_13 ; НОМЕР_14 ; НОМЕР_15 ; банківські картки: НОМЕР_16 ; НОМЕР_17 ; НОМЕР_18 ; НОМЕР_19 ; НОМЕР_20 ; НОМЕР_21 ; 4 флеш-накопичувачі: Pecik, SP 8 GB, Ferring 2 GB, Ferring; грошові кошти: 1900 доларів США та 165 000 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу., та просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вилучене за адресою: АДРЕСА_2 та за адресою: АДРЕСА_3 , та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в частині накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вилучене за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .
Уапеляційній скарзі захисник зазначив, що діє в інтересах ТОВ "Сана-Мед", ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , однак до апеляційної скарги долучено лише документи на підтвердження повноважень здійснювати захист ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчим під час проведення обшуку порушено норми кримінального-процесуального законодавства, оскільки відповідно до ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук, такий дозвіл надано лише на копіювання інформації з мобільних телефонів, електронних носіїв інформації, комп`ютерної техніки. Однак, у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вилучено мобільні телефони, планшет, комп`ютер, дозвіл на вилучення яких не надавався.
Також, захисник зазначав, що він за допомогою засобів електронного зв`язку звертався до Печерського районного суду міста Києва із заявою про надання можливості для ознайомлення з клопотанням та здійснення виклику до суду для захисту законних прав та інтересів власників майна, однак відповіді з Печерського районного суду міста Києва не надійшло.
Крім того, канцелярією Печерського районного суду міста Києва 07.12.2020 зареєстровано повідомлення сторони захисту та заперечення на клопотання прокурора, однак інформації про розгляд справи на зворотню адресу не надійшло.
На думку захисника, ухвала суду є незаконною в частині накладення арешту на майно, оскільки слідчим суддею порушено норми кримінального процесуального закону про обмеження прав власників майна, та прийняті судом обмеження не пропорційні меті кримінального провадження.
Крім того, прокурором не доведено наявність правових підстав для накладення арешту на майно та доказове значення вилученого майна для кримінального провадження.
На думку захисника, ухвала підлягає скасуванню, оскільки розгляд справи було проведено без участі представників вилученого майна та без належного їх повідомлення, що свідчить про процесуальні порушення, допущені під час розгляду клопотання, які є підставою для скасування судового рішення та прийняття нового про відмову у задоволенні клопотання про арешт вилученого майна та його повернення.
14.01.2021 від захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно, вилучене 02.12.2020 під час обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а саме в квартирі АДРЕСА_1 , та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у повному обсязі.

У доповненнях апелянт посилався на порушення слідчим суддею порядку виклику та повідомлення про початок та місце розгляду справи, оскільки, як убачається із даних системи Діловод-3, судову повістку створено 07.12.2020 об 11 год. 21 хв., тоді як розгляд клопотання прокурора розпочався об 11 год. 30 хв.
Крім того, як убачається із даних журналу судового засідання, розгляд клопотання проведено без технічної фіксації судового розгляду та оголошено ухвалу слідчого судді 07.12.2020 об 11.35. Однак, в цей же час слідчим суддею розглядались справи №757/53718/20 та №757/53719/20.
Крім того, ухвала слідчого судді від 07.12.2020 внесена до Єдиного реєстру судових рішень та підписана суддею лише 21.12.2020, що на думку апелянта, ставить під сумнів розгляд клопотання прокурора та виготовлення ухвали саме 07.12.2020, а не 21.12.2020, тобто поза межами строку, передбаченого ст. 172 КПК України.
Також, апелянт зазначав, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2020 надано дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_4 , з метою відшукання інформації лише за період з 01.01.2020 по 20.11.2020, дозволивши копіювання інформації з електронних носіїв.
Однак, арешт на майно накладено на особисті та бізнес сім-карти до мобільних телефонів, флеш-носії, папку з документами співробітників «ЦРЛ «Клініка професора Феськова», банківські картки, флеш-накопичувачі, грошові кошти 1900 доларів США та 165 000 гривень, без визначення строку дії такого арешту.
Крім того, апелянт зазначав, що в матеріалах справи міститься запит 1452532-1-1 пана ОСОБА_11 , надісланий каналами Європолу начальнику відділу по боротьбі з торгівлею людьми ОСОБА_12 щодо розслідування компетентними органами Чеської республіки справи передачі дітей на виховання чужим людям.
У матеріалах клопотання відсутній письмовий дозвіл ОСОБА_11 на розголошення в судовому процесі вказаного повідомлення від 27.06.2019, та сам запит містить застереження Європолу не розголошувати в судовому процесі інформацію без дозволу особи, яка її надала.
Не зважаючи на це, прокурором долучено вказаний запит до матеріалів судового провадження, чим протиправно розповсюджено персональні дані, документи, що містять лікарську таємницю відносно батьків та дітей, дані про яких були безпідставно оприлюднені.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000769 від 16.08.2019 за а фактом здійснення на території України, Чеської республіки та інших країн особами, які діють в складі організованої групи, пошуку, підбору та вербування громадянок України, з метою їх запліднення та продажу новонароджених дітей іноземцям (замовникам) під видом сурогатного материнства, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.
Згідно даних клопотання, установлено, що до ГСУ НП України з матеріалами Департаменту боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Національної поліції України надійшло каналами Європолу повідомлення про те, що 16.01.2019, Національне відділення з питань боротьби з організованою злочинністю в Чеській республіці розпочало розслідування справи передачі дітей на виховання чужим людям, щодо встановлення та перевірки можливої протиправної діяльності фізичних та юридичних осіб на території України.

У ході досудового розслідування встановлено, що на території України діє організована група з числа громадян України та іноземних держав, члени якої під видом проведення лікування жіночого безпліддя, шляхом застосування допоміжних репродуктивних технологій, у тому числі методу сурогатного материнства, здійснюють продаж новонароджених дітей на користь іноземців (замовників) за грошову винагороду у розмірі приблизно 50000-70000 євро за дитину.
У клопотанні зазначено про достатність в органу досудового розслідування підстав вважати, що документи, речі, предмети, комп`ютерна техніка, засоби зв`язку та інші докази, що підтверджують вчинення членами організованої групи кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України та мають значення для досудового розслідування як такі, що свідчать про обставини і наслідки їх вчинення, а також інші предмети, речі та документи, які можуть мати значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, зберігаються за місцем реєстрації ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а саме в квартирі АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2020 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а саме в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу обшуку від 02.12.2020, складеного слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_13 , на підставі вищевказаної ухвали проведено обшук у квартирі АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено речі та документи, у тому числі папку для документів з файлами, в яких міститься інформація щодо посадових обов`язків співробітників «ЦРЛ «Клініка професора Феськова»; пакування сім картки оператора мобільного зв`язку «МТС» із сім-карткою з позначкою НОМЕР_1 та сім-карткою «Лайф» без позначення; тримач сім-картки «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_2 ; тримач сім-картки «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_3 ; пакування сім-картки «Vodafone» та тримач сім-картки з виконаними позначеннями НОМЕР_4 в аркуші формату А4; фіскальний чек щодо придбання стартових пакетів від 31.08.2020; пакування стартового пакету та тримач сім-картки мобільного зв`язку з наступними номерами: НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; НОМЕР_13 ; НОМЕР_14 ; НОМЕР_15 ; банківські картки: НОМЕР_16 ; НОМЕР_17 ; НОМЕР_18 ; НОМЕР_19 ; НОМЕР_20 ; НОМЕР_21 ; 4 флеш-накопичувачі: Pecik, SP 8 GB, Ferring 2 GB, Ferring; грошові кошти: 1900 доларів США та 165 000 гривень.

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_14 від 13.12.2020 вищевказані речі, документи та грошові кошти, вилучені під час обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000769 від 16.08.2019.
04.12.2020 прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту захисту інтересів дітей та протидії насильству Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене 02.12.2020 під час обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а саме в квартирі АДРЕСА_1 , а саме: папку для документів з файлами, в яких міститься інформація щодо посадових обов`язків співробітників «ЦРЛ «Клініка професора Феськова»; пакування сім картки оператора мобільного зв`язку «МТС» із сім-карткою з позначкою НОМЕР_1 та сім-карткою «Лайф» без позначення; тримач сім-картки «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_2 ; тримач сім-картки «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_3 ; пакування сім-картки «Vodafone» та тримач сім-картки з виконаними позначеннями НОМЕР_4 в аркуші формату А4; фіскальний чек щодо придбання стартових пакетів від 31.08.2020; пакування стартового пакету та тримач сім-картки мобільного зв`язку з наступними номерами: НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; НОМЕР_13 ; НОМЕР_14 ; НОМЕР_15 ; банківські картки: НОМЕР_16 ; НОМЕР_17 ; НОМЕР_18 ; НОМЕР_19 ; НОМЕР_20 ; НОМЕР_21 ; 4 флеш-накопичувачі: Pecik, SP 8 GB, Ferring 2 GB, Ferring; грошові кошти: 1900 доларів США та 165 000 гривень.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.12.2020 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке вилучено 02.12.2020 під час обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а саме в квартирі АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №0000769, а саме: папку для документів з файлами, в яких міститься інформація щодо посадових обов`язків співробітників «ЦРЛ «Клініка професора Феськова»; пакування сім картки оператора мобільного зв`язку «МТС» із сім-карткою з позначкою НОМЕР_1 та сім-карткою «Лайф» без позначення; тримач сім-картки «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_2 ; тримач сім-картки «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_3 ; пакування сім-картки «Vodafone» та тримач сім-картки з виконаними позначеннями НОМЕР_4 в аркуші формату А4; фіскальний чек щодо придбання стартових пакетів від 31.08.2020; пакування стартового пакету та тримач сім-картки мобільного зв`язку з наступними номерами: НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; НОМЕР_13 ; НОМЕР_14 ; НОМЕР_15 ; банківські картки: НОМЕР_16 ; НОМЕР_17 ; НОМЕР_18 ; НОМЕР_19 ; НОМЕР_20 ; НОМЕР_21 ; 4 флеш-накопичувачі: Pecik, SP 8 GB, Ferring 2 GB, Ferring; грошові кошти: 1900 доларів США та 165 000 гривень.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а саме в квартирі АДРЕСА_1 майно, з тих підстав, що дане майно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в межах кримінального провадження № 0000769 від 16.08.2019 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене чи відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2020 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_15 , за адресою: АДРЕСА_5 , з метою лише копіювання інформації з мобільних телефонів, електронних носіїв інформації, комп`ютерної техніки, у той час як у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вилучено мобільні телефони, планшет, комп`ютер, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки відповідно до вимог ч. 7 ст. 236 КПК України, це не перешкоджає тимчасовому вилученню вказаного майна за наявності на те законних підстав, та накладенню на нього арешту.
Посилання апелянта на те, що вилучене майно не має відношення до даного кримінального провадження, не спростовують висновків слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що має місце у даному випадку.
Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Доводи захисника про те, що прокурором долучено до клопотання запит громадянина іншої держави, надісланий каналами Європолу, та на думку апелянта, тим самим прокурор протиправно розповсюдив персональні дані, документи, що містять лікарську таємницю відносно батьків та дітей, дані про яких були безпідставно оприлюднені, не впливають на правильність висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту.
Посилання апелянта на відсутність підстав для накладення арешту, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки із матеріалів провадження вбачається, що клопотання прокурора та ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підставі, зазначені у ст.ст. 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме арешт на майно накладений з метою забезпечення збереження речових доказів.
Доводи захисника у апеляційній скарзі про те, що клопотання прокурора розглянуто у відсутності власника майна та його захисника, без належного повідомлення вказаних осіб про розгляд клопотання, та слідчим суддею не взято до уваги клопотання захисника і заперечення, подані ним 07.12.2020, не можуть бути безумною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.
Посилання апелянта на те, що згідно даних системи "Діловод-3", судову повістку з викликом у судове засідання на 07.12.2020, створено 07.12.2020 об 11 год. 21 хв., а в зазначений у журналі судового засідання час оголошення слідчим суддею оскаржуваної ухвали (07.12.2020 об 11.35), слідчим суддею розглядались справи №757/53718/20 та №757/53719/20, ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Як убачається із долученої захисником відповіді виконуючого обов`язки генерального директора державного підприємства "Інформаційні судові системи" ОСОБА_16 №25/6/14-20-21 від 05.01.2021 з додатком у виді таблиці з інформацією щодо електронних документів по справам №757/53717/20-к, №757/53718/20-к, №757/53719/20-к, №757/53723/20-к, вказані документи містять дані лише щодо дати та часу створення співробітником суду в автоматизованій системі документообігу суду електронного примірника документу: повістки про виклик та ухвал суду у вищевказаних справах.
Однак, надана захисником роздруківка не містить даних щодо дати та часу фактичного виготовлення судової повістки, початку та закінчення судових засідань у справах №757/53717/20-к, №757/53718/20-к, №757/53719/20-к, №757/53723/20-к, дати та часу ухвалення та проголошення судових рішень у вказаних справах.
З цих же підстав, є необгрунтованими посилання апелянта на те, що ухвала слідчого судді від 07.12.2020 внесена до Єдиного реєстру судових рішень та підписана суддею лише 21.12.2020, що на думку апелянта, ставить під сумнів розгляд клопотання прокурора та виготовлення ухвали саме 07.12.2020.
Як убачається із матеріалів судового провадження, оскаржувану ухвалу слідчого судді постановлено та проголошено 07.12.2020, а надані захисником відомості з автоматизованої системи документообігу суду містять лише дані про дату та час вчинення дій щодо внесення до системи електронного примірника вказаної ухвали слідчого судді, її підписання та відправлення до Єдиного реєстру судових рішень 21.12.2020.
Інших доказів на підтвердження зазначених захисником доводів, до апеляційної скарги не долучено та під час апеляційного розгляду не надано.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020, якою накладено арешт на майно, вилучене 02 грудня 2020 під час обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а саме в квартирі АДРЕСА_1 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3