Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3289/17
Провадження № 1-кп/553/4/2021
В И Р О К
Іменем України

05.05.2021м. Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,
законних представників обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_13 - ОСОБА_15 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_16 - адвоката ОСОБА_17 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_19 ,
обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві об`єднане кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, студента 1-го курсу Хомутецького ветеринарно - зоотехнічного технікуму Полтавської державної аграрної академії, не працюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Арсенівка, Зіньківського району, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, студента ПТУ № 56, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
-06.05.2019 року Октябрським районним судом міста Полтави за ч. 2 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, слухача ПТУ №3, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_4 , раніше судимого:
-30.10.2017 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України 1 рік іспитового строку. 10.01.2018 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_16 ,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, на утриманні неповнолітніх дітей немає, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого:
- 30.11.2018 року Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;
- 22.03.2019 року Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту. 05.06.2019 року Полтавським апеляційним судом за ч.2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту. 05.06.2019 р. Полтавським апеляційним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту; на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, повністю приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Ленінського районного суду від 30.11.2018 року, у виді штрафу 850 грн., яке визначено виконувати самостійно,
за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст.125 КК України,
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, українця, громадянина України, освіта середня, на утриманні неповнолітніх дітей немає, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_6 , раніше не судимого,
за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст.125 КК України,-
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив умисні дії, які виразились: у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) потерпілого ОСОБА_21 ; розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_22 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_23 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб; розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_24 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій.

Обвинувачений ОСОБА_13 вчинив умисні дії, які виразились: у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) потерпілого ОСОБА_25 ; розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_22 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_23 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_16 вчинив умисні дїі, які виразились у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_22 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_18 вчинив умисні дії, які виразились у спричиненні групою осіб умисного, легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_24 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_20 вчинив умисні дії, які виразились у спричиненні групою осіб умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_24 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Епізод №1
19.10.2016 року, близько 20 год. 25 хв., обвинувачений ОСОБА_26 , перебуваючи в салоні маршрутного автобуса «Богдан», який рухався маршрутом № 44 «Левада Алмазний Половки Левада» в напрямку Левада, звернув увагу на те, що раніше невідомий йому хлопець ОСОБА_21 тримав у руці мобільний телефон марки «Samsyng GT I9082» в корпусі темно-синього кольору та вирішив ним заволодіти.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_26 , скориставшись тим, що вищевказаний маршрутний автобус зупинився на зупинці громадського транспорту «Млинзавод», що по вул. Небесної Сотні, 94 в м. Полтаві,підійшов до ОСОБА_21 та шляхом ривка з рук ОСОБА_21 , відкрито заволодів: мобільним телефоном марки «Samsyng GT I9082» в корпусі темно-синього кольору імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартість якого, згідно висновку експерта ТОВ «Регіональна оціночна компанія «Полтаваексперт» № 2710/1 від 27.10.2016 становить 1437,43 грн., чохлом до вказаного телефону марки «Nilkin» вартістю 200 грн., двома сім-картками мобільних операторів «Київстар», вартістю 25 грн., з сумою коштів на рахунку 15 грн., «Лайф», без вартості для потерпілого, без коштів на рахунку, флеш карткою об`ємом 8 ГБ вартістю 100 грн.. Після цього вибіг з салону автобуса №44, завдавши потерпілому ОСОБА_21 матеріальної шкоди на загальну суму 1777, 43 грн..

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_26 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 186 КК України, що виразилось у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) потерпілого ОСОБА_21 ..

Епізод №2
05 липня 2017 року, близько 02.30 год., обвинувачений ОСОБА_13 , перебуваючи в залі очікування «Південного вокзалу», що по пл. Слави, 1 в м. Полтаві, керуючись раптово виниклим умислом на заволодіння чужим майном і скориставшись тим, що його дій ніхто не помічає, та тим, що ОСОБА_25 заснув, шляхом вільного доступу, таємно викрав з кишені куртки останнього мобільний телефон марки «LG G 3s Dual D 724», вартістю 1880 грн. (згідно договору ломбарда «ДОКРЕДИТ» від 09.06.2017 року), який знаходився в шкіряному чохлі, вартістю 200 грн. (зі слів потерпілого), з карткою пам`яті на 4 ГБ, вартістю 100 грн. (зі слів потерпілого), після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_25 майнової шкоди на суму 2180 грн..

За вказаних обставин обвинувачений ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, що виразилось у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) потерпілого ОСОБА_25 ..

Епізод №3
08.07.2017 року, близько 02.00 год., ОСОБА_9 спільно зі ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , перебуваючи неподалік готелю «Турист», що по вул. Миру, 12 в м. Полтаві, разом із раніше незнайомим їм ОСОБА_22 , з яким спільно вживали алкогольні напої, та який перебував в стані алкогольного сп`яніння, вирішили скоїти розбійний напад щодо останнього.
З цією метою ОСОБА_9 разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , під приводом подальшого відпочинку, запросили ОСОБА_22 на територію прирічкового парку р. Ворскла, що біля тенісних кортів неподалік готелю «Турист», що по вул. Миру, 12 в м. Полтаві. Реалізовуючи свої злочинні наміри, 08.07.2017 року, близько 02.00 год., обвинувачений ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів та корисливою метою за попередньою змовою із ОСОБА_13 та ОСОБА_27 , скориставшись розслабленим станом ОСОБА_22 , який втратив пильність та не очікував нападу, зайшов до нього зі спини, в той час як потерпілий сидів на поваленому дереві, раптово, з розбігу наніс ногою удар в потилицю останньому, в результаті чого той впав на землю. В цей час приєдналися ОСОБА_13 та ОСОБА_16 та разом із ОСОБА_9 нанесли ОСОБА_22 близько 8 ударів ногами в ділянку голови та обличчя, в результаті чого останній на деякий час втратив свідомість. Своїми спільними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 спричинили потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів кісток носу, фронтального відростку верхньої щелепи справа, носової перегородки, латеральних стінок градчастої кістки, гематоми носової перегородки, субконюнктивального крововиливу лівого ока, сколу емалі 6-го зубу на верхній щелепі ліворуч з розвитком емфіземи м`яких тканин обличчя, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гіперпігментації шкіри скроневої ділянки зліва, які згідно висновку експерта № 1004 від 10.08.2017 року кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Подолавши таким чином волю потерпілого до спротиву та продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу на заволодіння майном, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_27 , скориставшись непритомним станом ОСОБА_22 , провели огляд його особистих речей, за результатами якого ОСОБА_9 зняв з ОСОБА_22 кросівки фірми «Lacoste» шкіряні перфораційні, вартістю 573 грн. 76 коп. (згідно висновку експерта № 0408/5 від 04.08.2017) та електронний наручний годинник «Steel Back», вартість якого згідно висновку експерта № 0408/5 від 04.08.2017 становить 66 грн. 14 коп., а ОСОБА_27 з правої кишені його куртки забрав мобільний телефон марки «Айфон 5S» IMEI: НОМЕР_3 , вартістю 11 000 грн. (зі слів потерпілого).
Виконавши всі вищевказані дії, ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 покинули місце події та викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_22 матеріальної шкоди на загальну суму 11639,9 гривень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 187 КК України, що виразилося в розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_22 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Обвинувачений ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 187 КК України, що виразилось у розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_22 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Обвинувачений ОСОБА_16 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 187 КК України, що виразилось в розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_22 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Епізод №4
Крім того, 12.07.2017 року, близько 23.30 год., ОСОБА_9 разом із ОСОБА_13 та свідком ОСОБА_28 , який не був обізнаний про протиправний характер їх діянь, рухаючись по вул. Миру, що в м. Полтаві, побачили раніше не знайомого їм ОСОБА_23 , який йшов попереду них, і у них виник злочинний намір на заволодіння майном останнього.

Реалізовуючи свій злочинний намір, 12.07.2017 року, близько 23.30 год., ОСОБА_9 , за попередньою змовою із ОСОБА_13 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів та корисливою метою, переслідуючи ОСОБА_23 , неподалік будинку АДРЕСА_7 , скориставшись розслабленим станом останнього, який втратив пильність та не очікував нападу, вчинили напад на ОСОБА_23 , який виразився в тому, що ОСОБА_13 наніс удар рукою ОСОБА_23 в ліве вухо, від якого він впав на землю та швидко підвівся. Відразу приєднався ОСОБА_9 , який, наніс ОСОБА_23 удар кулаком правої руки в ділянку носа, а ОСОБА_13 наніс два удари рукою в область обличчя потерпілого, внаслідок чого останній, не втримавши рівноваги, впав на землю. Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_13 нанесли ОСОБА_23 декілька ударів ногами по голові, обличчю, лівій нижній кінцівці, внаслідок чого останній втратив свідомість, тим самим спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематом м`яких тканин, забійних ран, саден шкіри обличчя, лівої вушної раковини а також гематоми м`яких тканин лівої гомілки, які згідно висновку експерта № 1022 від 07.08.2017 року кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Подолавши таким чином волю потерпілого до спротиву та продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу на заволодіння майном, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_13 , скористались непритомним станом ОСОБА_23 і провели огляд його особистих речей, за результатами якого зірвали з шиї ОСОБА_23 золотий ланцюжок, 585 проби, вагою 116,44 грам, вартість якого, згідно висновку експерта № 1808/4 від 18.08.2017 року, становить 93045,57 грн., і золотий хрестик 585 проби, вагою близько 12 грам, вартістю 6957,72 грн., (згідно довідки НБУ про вартість грама золота 585 проби, станом на 12.07.2017 року), та з лівої кишені штанів забрали кардхолдер шкіряний (візитниця), чорного кольору вартістю, згідно висновку експертизи № 0408/5 від 04.08.2017 р., 159,57 грн., грошові кошти в сумі 700 грн., мобільний телефон Нокіа Е52-1, ІМЕІ: НОМЕР_4 , тип RM 469, вартістю, згідно висновку експертизи № 1808/4 від 18.08.2017 р., 900 грн., після чого з місця вчинення правопорушення зникли і розпорядилися викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_23 матеріальної шкоди на загальну суму 101762,86 грн..

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 187 КК України, що виразилося в розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_23 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 187 КК України, що виразилось у розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_23 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб.

Епізод №5
14.10.2017 року, близько 06 год., ОСОБА_9 , разом із ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , перебували поруч із головним входом до приміщення магазину «Продукти-308» ТОВ «АТБ - Маркет», що в м. Полтаві по вул. Богдана Хмельницького, 28, спілкуючись між собою. В цей час увагу ОСОБА_9 привернув раніше незнайомий йому громадянин Ємену ОСОБА_24 , який прямував з вулиці всередину магазину для здійснення закупівель. Відзначивши, низький зріст та худорляву статуру останнього ОСОБА_9 прийняв рішення заволодіти силоміць його майном.
Дочекавшись виходу ОСОБА_24 із дверей супермаркету, ОСОБА_9 , близько 06 год., раптово заступив шлях ОСОБА_24 та почав чіплятися до нього в образливій формі, зокрема, схопивши за руки та ігноруючи заперечення останнього, змусив його підійти до ОСОБА_20 і ОСОБА_18 , щоб привітатися з ними рукостисканням, після чого в їх присутності висловив до нього вимогу дати йому грошові кошти. Отримавши від ОСОБА_24 , який бажав вивільнитися, купюру в 5 грн., ОСОБА_9 , переконавшись про наявність у потерпілого грошових коштів, відзначивши його переляк та дезорієнтованість, вдався до переслідування останнього, коли той швидким кроком з подальшим переходом на біг намагався дістатися будинку, в якому мешкав.
Наздогнавши ОСОБА_24 на подвір`ї будинку АДРЕСА_8 , біля третього під`їзду, ОСОБА_9 , діючи повторно, з метою незаконного збагачення та корисливого мотиву, завдав ОСОБА_24 удар кулаком в голову, і, в результаті втрати ним рівноваги, схопив за куртку і з силою кинув його на землю. В цей час до них підбігли ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які, діючи без попередньої домовленості між собою та не будучи обізнаними про наміри ОСОБА_9 на заволодіння майном, умисно нанесли ОСОБА_24 не менше трьох ударів ногами в область голови та тулуба, від чого останній на короткий час втратив свідомість, спричинивши таким чином потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та садна шкіри лівої та правої кистей рук, кваліфіковані, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого ОСОБА_18 разом із ОСОБА_20 залишили місце події.
Подолавши у вказаний спосіб волю ОСОБА_24 до спротиву, ОСОБА_9 невідкладно вдався до перевірки вмісту кишень одягу останнього, який лежав на землі, та вилучив виявлені при ньому речі, забравши із правої кишені його штанів мобільний телефон марки «iPhone 6» в справному стані вартістю 10539,67 грн., із чохлом, вартістю 106 грн. 67 коп., наручний годинник «Xin feng A-998», вартістю 110 грн. 00 коп., готівкові грошові кошти в сумі 44 грн. 00 коп., завдавши потерпілому майнової шкоди в загальному розмірі 10800 грн. 34 коп. Через годину, ОСОБА_9 був затриманий ОСОБА_24 та Оводі Абдуль Крім, яківикликали співробітників поліції.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, що виразилось у розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_24 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій.

Епізод № 6
Так, 14.10.2017 року, близько 06 год., ОСОБА_18 , разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_20 , перебували поруч із головним входом до приміщення магазину «Продукти-308» ТОВ «АТБ - Маркет», що в м. Полтаві по вул. Богдана Хмельницького, 28, де спілкувались між собою.
В цей час, близько 06 год. із приміщення магазину вийшов громадянин Ємену ОСОБА_24 , до якого незважаючи на його заперечення став чіплятися ОСОБА_9 , а саме заступати йому шлях до виходу, хапати за руки, примушуючи підійти до ОСОБА_20 з ОСОБА_18 , щоб привітатися з ними рукостисканням.
В подальшому у ОСОБА_18 після того як він побачив, що ОСОБА_9 почав бігти за ОСОБА_24 та, наздогнавши його, завдав йому удар кулаком в голову, схопив за куртку і повалив його на землю, виник раптовий умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
З цією метою, близько 06 год., ОСОБА_18 , діючи без попередньої домовленості з ОСОБА_20 і ОСОБА_9 та не будучи обізнаним з намірами ОСОБА_9 на заволодіння майном потерпілого, поблизу третього під`їзду будинку АДРЕСА_8 , підбіг до ОСОБА_24 та разом із ОСОБА_9 і ОСОБА_20 умисно нанесли йому не менше трьох ударів ногами в область голови і тулуба, від чого останній на короткий час втратив свідомість, спричинивши таким чином потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та садна шкіри лівої та правої кистей, кваліфіковані, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого ОСОБА_18 із ОСОБА_20 залишили місце події.

Таким чином ОСОБА_18 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, що виразилось в спричиненні групою осіб умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_24 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Так, 14.10.2017 року, близько 06 год., ОСОБА_20 , разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , перебували поруч із головним входом до приміщення магазину «Продукти-308» ТОВ «АТБ - Маркет», що в м. Полтаві по вул. Богдана Хмельницького, 28, де спілкувались між собою.
В цей час, близько 06 год. із приміщення магазину вийшов громадянин Ємену ОСОБА_24 , до якого, незважаючи на його заперечення, став чіплятися ОСОБА_9 , а саме заступати йому шлях до виходу, хапати за руки, примушуючи підійти до ОСОБА_20 з ОСОБА_18 , щоб привітатися з ними рукостисканням.
В подальшому у ОСОБА_20 після того як він побачив, що ОСОБА_9 почав бігти за ОСОБА_24 та, наздогнавши його, завдав йому удар кулаком в голову, схопив за куртку і повалив його на землю, виник раптовий умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
З цією метою, близько 06 год., ОСОБА_20 , діючи без попередньої домовленості з ОСОБА_18 і ОСОБА_9 та не будучи обізнаним з намірами ОСОБА_9 на заволодіння майном потерпілого, поблизу третього під`їзду будинку АДРЕСА_8 , підбіг до ОСОБА_24 та разом із ОСОБА_9 і ОСОБА_18 умисно нанесли йому не менше трьох ударів ногами в область голови і тулуба, від чого останній на короткий час втратив свідомість, спричинивши таким чином потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та садна шкіри лівої та правої кистей, кваліфіковані, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого ОСОБА_18 із ОСОБА_20 залишили місце події.

Обвинувачений ОСОБА_20 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, що виразилось в спричиненні групою осіб умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_24 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав себе винними лише в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна, належного потерпілому ОСОБА_21 .. В ході судового з`ясування обставин справи він детально розповів про обставини даного злочину та щиро розкаявся в його скоєнні. Частково надав суперечливі та непослідовні показання щодо здійсненя розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , але в подальшому відмовився від їх надання суду, на підставі статті 63 Конституції України, при цьому свою вину у скоєнні вказаних злочинів визнав частково.

В свою чергу, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 вважав невірною кваліфікацію дій свого підзахисного в частині інкримінованого йому правопорушення за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме по епізоду № 5 щодо вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_24 , та просив перекваліфікувати їх на ч. 2 ст. 186 КК України, а в подальшому і взагалі виправдати останнього в зв`язку з недоведеністю його вини. Також просив застосувати до ОСОБА_9 вимоги ст. 69 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_13 частково визнав себе винуватим по усім епізодам злочинної діяльності, згідно пред`явленого йому обвинувачення, за виключенням вчинення крадіжки майна ОСОБА_25 , по якому надав детальні викривальні його провину показання, щиро розкаявся. При цьому обвинувачений ОСОБА_13 впродовж всього судового розгляду надавав суперечливі за своїм змістом показання, не заперечуючи факту та обставин нанесення ним потерпілим ударів, але вказуючи на відсутність у нього умисла на заволодіння речами останніх, разом з цим не заперечував характеру своєї участі у скоєнні розбійних нападів на потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , а саме що він був більш активним їх співвиконавцем, ініціатором яких виступав ОСОБА_9 , про скоєне жалкує, вказуючи на свій молодий, не в повній мірі несвідомий вік.

Разом з цим, захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_14 не погодилася з кваліфікацією дій її підзахисного в частині епізоду злочинної діяльності № 3 за ч. 2 ст. 187 КК України щодо вчинення розбійного нападу групою осіб на потерпілого ОСОБА_22 , та вважала вірним кваліфікувати його дії за вказаним епізодом за ч. 1 ст. 122 КК України. Кваліфікацію дій ОСОБА_13 по епізоду злочинної діяльності № 4 за ч. 2 ст. 187 КК України щодо розбійного нападу групою осіб на потерпілого ОСОБА_23 також вважала невірною, просила перекваліфікувати їх в цій частині на ч. 2 ст. 186 КК України та застосувати відносно ОСОБА_13 вимоги ст.ст. 69, 75 КК України. Також вказувала на недотримання прокурором порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», під час подання до суду, в рамках даного кримінального провадження, цивільного позову щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 , поряд з іншими обвинуваченими, вартості витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_22 від вчиненого правопорушення, в зв`язку з чим просила суд залишити даний позов прокурора - без розгляду.

Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_16 свою вину визнав повністю, підтвердив фактичні обставини вчинення розбійного нападу групою осіб на потерпілого ОСОБА_22 , викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиросердно розкаявся, частково відшкодувавши шкоду потерпілому ОСОБА_22 ..

Захисник обвинуваченого ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_17 в свою чергу, з урахуванням повного визнання своїм підзахисним вини, вказував про недоведеність у діях його підзахисного наявності єдиного злочинного умислу та попередньої змови між усіма обвинуваченими спрямованої на заволодіння майном ОСОБА_22 та вини його підзахисного у спричиненні потерпілому ОСОБА_22 тілесних ушкоджень саме ОСОБА_16 , а також про суперечливість показань потерпілого ОСОБА_22 та інших доказів сторони обвинувачення з даного приводу, в зв`язку з чим вважав невірною кваліфікацією дій останнього за ч. 2 ст. 187 КК України та просив перекваліфікувати їх на ч. 1 ст. 185 КК України і застосувати відносно ОСОБА_16 вимоги ст.ст 69, 75 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_20 , допитаний в ході судового розгляду справи, свою вину визнав частково, підтвердив, викладені в обвинувальному акті, фактичні обставини спричинення спільно групою осіб потерпілому ОСОБА_24 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, при цьому заперечував обставини щодо заволодіння ним телефоном потерпілого та вимагання у останнього коштів за його повернення. Надав суду детальні та послідовні показання в частині обинувачення, яку визнав. У скоєному розкаявся та просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України.

В ході судового з`ясування обставин справи обвинувачений ОСОБА_18 свою вину у спричиненні групою осіб потерпілому ОСОБА_24 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, в повному обсязі не визнав, надавши свої часткові показання, але не заперечував нанесення ним потерпілому 2-3 ударів по тулубу останнього. На підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань суду, при цьому вказав, що жалкує про те, що опинився у тому місці.

Разом з цим, потерпілий ОСОБА_24 надав суду заяву про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_18 , у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, яку обвинувачений ОСОБА_18 підтримав у судовому засіданні від 22.02.2021 року.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_19 , в свою чергу вказав суду на недоведеність вини його підзахисного у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, в тому числі співучасті ОСОБА_18 у нанесенні потерпілому ОСОБА_24 тілесних ушкоджень групою осіб та форми такої співучасті, а також просив виправдати ОСОБА_18 , оскільки органами досудового розслідування не доведено, що дане кримінальне правопорушення вчинене ним. При цьому захисник вказав на наявність у матеріалах кримінального провадження заяви потерпілого ОСОБА_24 про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, та відсутність у ОСОБА_24 претензій матеріального характера до ОСОБА_18 .

При вирішенні питання щодо заяви потерпілого про закриття кримінального провадження адвокат ОСОБА_19 поклався на розсуд суду, без правового обгрунтування своєї позиції, вказавши на неохідність її вирішення судом на підставі вимог закону.

Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, перевірені в судовому засіданні, в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини:

ОСОБА_9 у вчиненні умисних дій, які виразились: у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) потерпілого ОСОБА_21 ; розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_22 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_23 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб; розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_24 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій.

ОСОБА_13 у вчиненні умисних дій, які виразились: у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) потерпілого ОСОБА_25 ; розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_22 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_23 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_16 у вчиненні умисних дій, які виразились у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_22 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_20 у вчиненні умисних дій, які виразились у спричиненні групою осіб умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_24 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_18 у вчиненні умисні дії, які виразились у спричиненні групою осіб умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_24 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.

Виходячи з аналізу ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

Згідно із ст. 8 Конституції України діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється за додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави ч.1 ст. 8 КПК України.

Так, статтею 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію процесуальних прав, передбачених цим кодексом.

Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що визначено ч.6 ст. 22 КПК України.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, судом досліджено, проаналізовано всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст. 17 КПК України.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачені, потерпілі, свідки, досліджені докази, зібрані стороною обвинувачення. Стороною захисту клопотання про допит свідків чи дослідження доказів не заявлялись, при цьому даного права сторона захисту позбавлена судом не була.

По епізоду №1 (відкритого викрадення чужого майна (грабіж) вчиненого ОСОБА_9 відносно потерпілого ОСОБА_21 )

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю та суду пояснив, що зі своїм знайомим перебував в маршрутному автобусі, вибігаючи з його салону, коли відчинилися двері на зупинці «Млинзавод», вихватив телефон з рук потерпілого і втік. Де знаходився в цей час потерпілий він не пам`ятає. В подальшому телефон заховав біля будівлі дитячої міської клінічної лікарні, який в подальшому вилучили працівники поліції та повернули потерпілому, в тому ж стані, в якому він був першочергово, але без чохла. Також, зазначив, що його мати - ОСОБА_11 відшкодувала потерпілому 340 грн., за чохол від мобільного телефону. До вчиненого ставиться дуже негативно.

Судом встановлено, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_21 завдано матеріального збитку на суму 1777,43 грн., яка в ході досудового слідства відшкодована в повному обсязі.

В своїх показаннях обвинувачений не заперечував фактичних обставин вчинення вказаного протиправного діяння, характеру та способу вчинення кримінального правопорушення, а також обсягу викраденого майна.

Судом встановлено, що окрім особистого визнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 у вчиненні в сукупності протиправних дій, які виразилися у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, у вигляді відкритого викрадення чужого майна (грабіж), за усіх фактичних обставин, зазначених у даному вироку, вина останнього у вчиненні інкримінованого йому даного кримінального правопорушення, підтверджується наступними доказами.

Показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_21 , який підтвердив фактичні обставини даного злочину та вказав, що 19.10.2016 року, близько 20 год. 05 хв., він із зупинки громадського транспорту «Зигіна» рухався на автобусі «Богдан» по маршруту №40 до зупинки «Вавілова». В автобусі він зайняв місце в задній частині біля дверей поруч із поручнями та тримав в руці телефон з якого читав новини. На зупинці громадського транспорту «Млинзавод» до нього підійшло двоє хлопців, одного з якого впізнав як ОСОБА_29 , та коли транспорт зупинився ОСОБА_30 різко, шляхом ривка, вихопив з його рук мобільний телефон марки «Samsyng GT I9082» в корпусі темно-синього кольору,та обоє хлопці вибігли з салону автобуса і побігли в напрямку пров. Рибальського. Він побіг за ними, але наздогнати не зміг, після чого він одразу викликав працівників поліції. Згодом пізніше йому працівники поліції повернули телефон, а від ОСОБА_11 він отримав грошові кошти в розмірі 340 грн., які остання йому передала в рахунок відшкодування завданої йому ОСОБА_9 матеріальної шкоди.

Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.10.2016 року, згідно якого звернувся ОСОБА_21 про відкрите заволодіння 19.10.2016 року мобільним телефоном в автобусі «Богдан», який рухався маршрутом № 44 «Левада Алмазний Половки Левада» (т.1 а.п. 79).

Протоколом огляду місця події від 20.10.16 року, з фототаблицею до нього, згідно якого працівниками СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в області за участі свідка ОСОБА_31 проведено огляд місця події, а саме підвального приміщення, розташованого в буд. АДРЕСА_9 , де в ході огляду під металевим листом було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsyng GT I9082»(т.1 а.п. 81-82).

Згідно протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 27.10.16 року, серед пред`явлених чотирьох фотокарток свідок ОСОБА_32 вказала на фото під №3, де зображений ОСОБА_9 , як на особу, яку бачила 19.10.2016 року, близько 20 год., в автобусі «Богдан», та який раптово вибіг із салону автобуса на зупинці громадського транспорту «Млинзавод», в якому сталася крадіжка (т.1 а.п. 83-84).

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.10.16 року, серед пред`явлених чотирьох фотокарток потерпілий ОСОБА_21 вказав на фото під №3, де зображений ОСОБА_9 , як на особу, яка 19.10.2016 року, близько 20 год., в автобусі «Богдан» раптово вирвала з його рук мобільний телефон та відразу вибігла із салону автобуса на зупинці громадського транспорту «Млинзавод» (т.1.а.п. 85-86).

Висновоком експерта ТОВ «Регіональна оціночна кампанія «Полтаваексперт» №2710/1, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону «Samsyng GT I9082», який належить ОСОБА_21 , становить 1437,43 грн. (т.1 а.п. 88-101).

Даними протоколу пред`явлення для впізнання речей від 28.10.16р., згідно яких серед пред`явлених потерпілому ОСОБА_21 чотирьох телефонів потерпілий вказав на телефон під № НОМЕР_5 , як належний йому, де розміщений телефон марки Samsyng GT I9082» (т.1 а.п.102-106).

Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.01.16 року, згідно якого серед пред`явлених чотирьох фотокарток свідок ОСОБА_33 вказав на фото під №3, де зображений ОСОБА_9 , як на особу, яку під час патрулювання вулиць 19.10.2016 року доставив до ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в області та яка причетна до скоєння крадіжки 19.10.2016 року в салоні автобуса «Богдан» (т.1 а.п. 107-109).

Даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.01.16 року, згідно яких серед пред`явлених чотирьох фотокарток свідок ОСОБА_34 вказала на фото під №3, де зображений ОСОБА_9 , як на особу, яку під час патрулювання вулиць 19.10.2016 року, було доставлено до ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в області, як причетну до скоєння крадіжки 19.10.2016 року в салоні автобуса «Богдан» (т.1 а.п.110-112).

Постановою про визнання речовим доказом від 28.10.2016 року, відповідно до якої телефон марки Samsyng GT I9082» темно синього кольору імеі: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , визнано речовим доказом та передано під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_21 , а також самою розпискою потерпілого (т.1 а.п.113-114).

Актом судово-психіатричного дослідження експерта № 513 від 06.12.16 року, згідно якого ОСОБА_9 під дію ч. 2, ч. 3 ст. 19 та ст. 20 КК України не підпадає. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребу (т. 1 а.п.128-136).

Частиною 3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_9 та інші учасники кримінального провадження визнали недоцільним дослідження доказів по даному епізоду щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникає, судом роз`яснено обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, з урахуванням думки інших учасників судового розгляду, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджував інші докази по епізоду відкритого викрадення чужого майна, належного потерпілому ОСОБА_21 , відповідно до визначеного порядку та обсягу доказів у даному кримінальному провадженні.

В свою чергу обвинуваченим ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечувалось обставин щодо встановленого судом місця вчинення даного протиправного діяння, причетності обвинуваченого до його скоєння, характеру і способу дій обвинуваченого, обсягу викраденого майна у потерпілого ОСОБА_21 та розміру завданої останньому шкоди.

Вказані вище обставини свідчать про правдивість та послідовність показань обвинуваченого ОСОБА_9 щодо місця вчинення даного протиправного діяння, характеру та способу вчинення кримінального правопорушення, обсягу викраденого майна потерпілого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні умисних дій, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, повністю доведена, а тому кваліфікацію дій обвинуваченого за вказаною статтею КК України суд визнає вірною.

По епізоду №2 (таємного викрадення чужого майна (крадіжка) вчиненого ОСОБА_13 у потерпілого ОСОБА_25 ( ч. 1 ст. 185 КК України)

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого - ОСОБА_13 вину у вчиненні інкримінованого йому даного кримінального правопорушення визнав повністю вказавши, що дійсно 05.07.2017 року, близько 02 год. 30 хв., перебуваючи в залі очікування «Південного вокзалу», що по пл. Слави,1 у м. Полтава, з рук сплячого потерпілого ОСОБА_25 вийняв мобільний телефон марки «LG». Того ж ранку, він разом з ОСОБА_9 за допомогою свого знайомого на ім`я ОСОБА_35 та його особистих документів, якому не пояснював дійсного походження телефону, здав викрадений телефон до ломбарду, що на зупинці «Млинзавод», а коштами від його реалізації в сумі 800 грн. розпорядився на власний розсуд.

Протиправними діями ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_25 завдано матеріального збитку на суму 2180,00 грн., яка в ході досудового розслідування не відшкодована.

Суд, дослідивши всі обставини та матеріали кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_13 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, у вигляді таємного викрадення чужого майна (крадіжка), належного потерпілому ОСОБА_25 ..

Судом встановлено, що окрім особистого визнання вини обвинуваченим ОСОБА_13 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, у вигляді таємного викрадення чужого майна (крадіжка),за усіх фактичних обставин, вказаних у даному вироку, його вина підтверджується наступними доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_36 , який суду вказав, що 05.07.2017 року, близько 07 год. 00 хв., за адресою його проживання, разом з ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_13 та попросив його закласти на свої особисті документи мобільний телефон марки LG, повідомивши, що він належить його сестрі, на що він погодився і в подальшому, на свій паспорт, заклав до ломбардного відділення, що по вул. Небесної Сотні (Леніна) у м. Полтаві, мобільний телефон марки LG. За мобільний телефон в ломбарді заплатили близько 2000 грн., які він одразу передав ОСОБА_13 , а той в свою чергу заплатив йому винагороду у розмірі 100 грн.. Про те, що телефон крадений він дізнався через два дні від працівників поліції. Після цих подій він більше із ОСОБА_13 не бачився.

Вина обвинуваченого ОСОБА_13 підтверджується письмовими доказами наданими стороною обвинувачення, зокрема.

Об`єднаним витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000897 від 10.07.2017 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, розпочатого за повідомленнями ОСОБА_25 (ч. 1 ст. 185 КК України), ОСОБА_23 (ч. 2 ст. 187 КК України), ОСОБА_22 (ч. 2 ст. 187 КК України) (т.1 а.п.163-165; т.8 а.п.12-13).

Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.07.2017 року, (з відміткою про реєстрацію в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ВП № 2 ПВП ГУНП в Полтавській області за № 6808), яким зафіксовано прийняття слідчим ВП № 2 ПВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_37 заяви у ОСОБА_25 про те, що в ніч з 04.07.17 року на 05.07.17 року на Південному вокзалі, що по АДРЕСА_10 , невідома особа таємно викрала мобільний телефон марки «LG G 3s Dual D 724» вартістю 1880 грн. (т.1 а.п. 14).

Протоколом огляду від 18.08.2017 року з додатком до нього, відповідно до якого, слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_38 проведено огляд договору №ДОН від 09.06.2017 року про заміну кредитора у зобов`язанні: Номер договору ДОН830004408 від 26.05.2017 року, укладеного між первісним кредитором ПТ «Донкредит» та новим кредитором ОСОБА_25 , найменування товару застави телефон LG G3s Dual D724, K1, його вартість 1880 грн., що підтверджує належність на час крадіжки викраденого телефону LG G3s Dual D724, K1 - потерпілому та завдання останньому даним злочином матеріальних збітків (т.8 а.п.15-16).

Даними протоколу огляду місця події від 26.08.2017року з фототаблицею до нього та додатками, згідно яких слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_38 за участю потерпілого ОСОБА_25 в приміщенні «Південного вокзалу», що по пл. Слави, 1 в м. Полтаві, проведено огляд місця події зал очікування головної пасажирської будівлі вокзалу Полтава-Південна, де потерпілий вказав на місце вчинення крадіжки, а саме другу лавку від стіни та повідомив, де він заснув близько 01 год. 05.07.2017 р. і в той час у нього було викрадено телефон (т. 8 а.п.17-19). Листом «Ломбард «Свіжа Копійка» від 18.07.2017 року №1062/7, який наданий на запит слідчого, в порядку ст. 93 КПК України, змістом якого підтверджено факт звернення ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до ломбардного відділення ПТ «Ломбард «Свіжа Копійка» по вул. Небесної Сотні (Леніна), 61 у м. Полтаві. Зокрема, 05.07.2017 року о 07 год. 05 хв. клієнт заклав майно: мобільний телефон марки LG D724 G3S Dual с/№ НОМЕР_6 , належний ОСОБА_25 .. Звернено стягнення 07.07.2017 року (т.8 а.п.21).

Постановою про визнання речовим доказом від 29.08.2017 року, відповідно до якої слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_38 , відповідно до якої довідку з ломбарду «Свіжа Копійка» (Скарбниця) визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження (т.8 а.п.22).

Згідно листа ПАТ «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ «Вокзал станції Полтава-Південна» від 28.08.2017 року за вихідним номером №131, наданого на запит слідчого, в порядку ст. 93 КПК України, запис з камер відеоспостереження, розміщених в залі очікування головної пасажирської будівлі вокзалу Полтава-Південна, зберігається 7 діб, в зв`язку з чим надати інформацію з 04.07.2017 по 05.07.2017 рр. не має технічної можливості (т.8 а.п.24).

ОСОБА_13 в судовому засіданні не заперечувалось фактичних обставин щодо встановленого судом місця вчинення даного протиправного діяння, причетності обвинуваченого до його скоєння, характеру та способу дій останнього, обсягу викраденого майна у потерпілого ОСОБА_25 та розміру завданої йому шкоди.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_13 та інші учасники кримінального провадження визнали недоцільним дослідження доказів по даному епізоду щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникає, судом роз`яснено обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, з урахуванням думки інших учасників судового розгляду, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджував інші докази по епізоду таємного викрадення чужого майна, належного потерпілому ОСОБА_25 , відповідно до визначеного порядку та обсягу доказів у даному кримінальному провадженні.

Вказані вище обставини свідчать про правдивість та послідовність показань обвинуваченого ОСОБА_13 щодо місця вчинення даного протиправного діяння, характеру та способу вчинення кримінального правопорушення, обсягу викраденого майна у потерпілого ОСОБА_25 та розміру шкоди завданої потерпілому в результаті даних протиправних дій.

Вина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні умисних дій, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, повністю доведена, а тому кваліфікацію дій обвинуваченого за вказаною статтею КК України суд визнає вірною.

По епізоду № 3 (розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_22 , з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , за ч. 2 ст. 187 КК України)

Показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , який в ході судового розгляду вину визнав частково, надавши різні за своїм змістом показання, при цьому не заперечував нанесення потерпілому ударів, але вказував, що речами останнього заволодів правомірно, годинник йому потерпілий надав сам, а кросівки він виграв у нього в парі.

В ході судового розгляду вказав, що 08 липня 2017 року, після 24 год. вони із ОСОБА_13 прокинулися у нього вдома і пішли гуляти. Дійшовши до магазину «АТБ», зустріли знайомих дівчат ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , які були разом із раніше не знайомим йому ОСОБА_41 , і почали всі разом спілкуватися. В цей час до них підійшов ОСОБА_22 , з яким він був знайомий раніше, привітався і почав з ними розмовляти. Дівчата виявили бажання піти спільно до річки покупатися, в зв`язку з чим вони пішли в магазин за продуктами харчування та випивкою, за які розраховувався ОСОБА_42 . По дорозі до річки потерпілий почав чіплятися до дівчат і ОСОБА_43 , а його став образливо називати в силу його занадто худорлявої тілобудови, на що він повідомив йому, що завдасть йому тілесних ушкоджень, але той на його слова не відреагував належним чином.

На територї прирічкового парку р. Ворскла, що біля тенісних кортів неподалік готелю «Турист», що у м. Полтава по вул. Миру,12, вони віднайшли дерев`яну колоду, де всі разом розмістилися і стали спілкуватися, а ОСОБА_42 з дівчатами, ОСОБА_44 та ОСОБА_41 ще і розпивати спиртні напої. В якийсь момент потерпілий дістав свій телефон і почав фотографуватися, а він, скориставшись цим, взяв його наручний годинник приміряти і думав, що останній про нього забуде і він його забере собі. Також він вказував потерпілому, що йому дуже подобаються кросівки, в яких був одягнений останній, на що той вказав, що він придбав дві пари таких кросівок зі знижками, і в силу того, що потерпілий був у нетверезому стані, він сподівався, що він домовиться з ним, щоб той йому їх подарував. Потім потерпілий знову почав його образливо називати, на що він обурився і вирішив заключити з ним парі про те, що якщо потерпілий витримає його один удар, то він забере собі красівки. Після того як потерпілий погодився на парі, він наніс йому один удар, в результаті якого потерпілий упав, і втратив свідомість, а він, скориставшись цим моментом, забрав у присутності ОСОБА_43 кросівки потерпілого, як свій «приз», «трофей», перебуваючи в цей час в стані ейфорії. ОСОБА_22 більше ніхто не бив, ОСОБА_45 точно не наносив йому ударів, оскільки відводив кудись дівчат, а ОСОБА_46 в цей час вибіг із кущів. Він одягнув кросівки потерпілого, а свої зняв і залишив біля потерпілого. Мобільний телефон у потерпілого не брав, і хто його забрав не бачив. Після цього вони залишили потерпілого в непритомному стані та пішли на пляж купатися. Після того, як вони погуляли, він із ОСОБА_44 прийшов додому у задоволеному стані, що в нього є такі кросівки, і повідомив бабусі, що кросівки, в яких він був одягнений, подарував йому ОСОБА_46 . В подальшому працівниками поліції за місцем його проживання було виявлено та вилучено кросівки та наручний годинник, належний потерпілому ОСОБА_47 .

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_9 на запитання учасників уримінального провадження неодноразово змінював і уточнював свої показання та пояснював, що перший удар потерпілому наніс він кулаком лівої руки в правий бік голови потерпілого в той момент, коли останній сидів, а другий удар наніс останньому правим ліктем в лівий бік його голови, внаслідок яких той втратив свідомість. Він зрозумів, що потерпілий саме втратив свідомість, оскільки він хрипів і не реагував на рухи.

При цьому, ОСОБА_9 так і не зміг зазначити суду, чому ніхто, із присутніх на місці, де було скоєно розбійний напад на потерпілого ОСОБА_48 , не чув про укладення ним з потерпілим парі з приводу кросівок, чому потерпілий звернувся до правоохоронних органів щодо протиправних дій відносно нього, тоді як він добровільно укладав парі з нападником, а також не бачив, як потерпілий добровільно передав йому свій наручний годинник в користування, що вказує про невідповідність показань останнього по відношенню до фактичних обставин даного кримінального провадження, показань свідків та інших обвинувачених.

ОСОБА_9 не зміг пояснити також і обставин за яких потерпілому було спричинено велику кількість ударів нанесених потерпілому, відповідно до висновку судово-медичного експерта щодо тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, локалізацію, механізм та спосіб спричинення і осіб, які спричинили, вказані в експертизі, тілесні ушкодження, а також спростувати показання потерпілого ОСОБА_22 та ОСОБА_13 з приводу того, що перший удар був нанесений потерпілому ногою, з розбігу, а не рукою, як пояснює він.

Показаннями обвинуваченого ОСОБА_13 , який вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав частково, надавши суду суперечливі за своїм змістом показання, не заперечував обставин нанесення потерпілому ударів, але при цьому вказував про відсутність у нього умислу на заволодіння його майном.

Разом з цим, суду показав, що 08.07.2017 року вони з ОСОБА_9 прокинулися і пішли гуляти. Поблизу магазину «АТБ» вони зустріли дівчат ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , разом з ОСОБА_41 , з якими він раніше не був знайомий. Потерпілий ОСОБА_22 до них підійшов сам, познайомився з ними, почав спілкуватися і запитав хто вживає спиртне. Дівчата запропонували піти до річки покупатися, в зв`язку з чим потерпілий самостійно придбав їжу та спиртне. Красношапка, ще перебуваючи біля магазину «АТБ», постійно намагався з ним боротися та декілька разів хотів схопити його за шию, в результаті чого він відштовхнув потерпілого, та попередив його, щоб він припинив це робити. Коли вони прийшли на берег річки, неподалік готелю «Турист», що у м. Полтава по вул. Миру, 12, дівчата вказали на дерев`яну колоду, на яку вони всі разом сіли і продовжили своє спілкування. Потерпілий сидів посередині, а він з ОСОБА_49 та ОСОБА_45 з ОСОБА_50 сиділи по різні боки від нього. Згодом потерпілий дістав телефон Айфон 5С, щоб пофотографуватися і почав чіплятися до дівчат. Коли він з ОСОБА_9 відійшов за природніми потребами, то повідомив останньому, що потерпілий «не подобається» йому ще з самого магазину «АТБ». По поверненню до дерев`яної колоди, він помітив, як потерпілий підіймається в його бік, і в цей момент він наніс йому один удар рукою в голову та два-три удари ногою в передню частину тулубу, від яких потерпілий упав на землю, перебуваючи без свідомості із закритими очима, але дихав. Він підійшов до нього, щоб переконатися, що він в порядку. Після нанесених ним ударів потерпілий більше не підводився. Цьопкало з ОСОБА_50 в момент нанесення ударів знаходився на відстані 1,5 м від потерпілого. Після цього його покликали дівчата і він відійшов від потерпілого, та майже одразу вони пішли на пляж купатися. Що робив ОСОБА_51 він не бачив, телефона потерпілого він також не бачив, дізнався про нього лише у відділку поліції, потерпілого особисто не обшукував.

Також ОСОБА_13 , на запитання свого захисника, суду пояснив, що наніс потерпілому удар лівою рукою в ділянку бороди рефлекторно, з метою самозихисту, оскільки, на відстані одного метра від себе, він побачив руку потерпілого зжату в кулак і йому здалося, що потерпілий буде наносити йому удар. При цьому ОСОБА_45 і ОСОБА_52 знаходилися поруч з потерпілим, сидячи на колоді, а ОСОБА_51 просто стояв на відстані одного метра від ОСОБА_53 по інший бік колоди. Наступні удари потерпілому, в положенні лежачи на землі, він також наносив рефлекторно, згідно інстинкту самозбереження, щоб бути впевненим, що потерпілий у відповідь не зможе нанести йому удари та завадити йому підвестися, так як він намагався це зробити. Поведінка потерпілого дратувала його цілий вечір та була, на його погляд, викликаючою, оскільки останній був схожий на людину, яка «прохала, щоб його вдарили по обличчю». При цьому, будь-яких погроз, неприємних висловлювань на свою адресу від потерпілого того вечора він не чув, тілесних ушкоджень від нього також не отримував. Інші обвинувачені в його присутності потерпілому ударів не наносили, чи наносив їх ОСОБА_45 точно вказати не може. Коли він знаходився біля потерпілого після нанесених йому тілесних ушкоджень він розумів, що своїми ударами він міг спричинити останньому тяжкі травми. Він бачив, як ОСОБА_51 одягав взуття потерпілого, повідомивши при цьому, що той проспорив йому кросівки, та вказав, щоб він їх не брав, на що він відповів, що це - його власність. Як ОСОБА_51 знімав свої кросівки він не бачив.

Показаннями в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_16 , який вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, та першочергово суду вказав, що в нічний час 08.07.2017 року він зустрівся з дівчатами ОСОБА_54 та ОСОБА_49 , щоб разом погуляти. Згодом поблизу магазину «АТБ» зустріли ОСОБА_55 та ОСОБА_43 , яких до тих подій раніше не знав, вони познайомилися. Коли вони сиділи біля магазину до них підійшов раніше йому не знайомий ОСОБА_22 , який взяв пива і дівчатам напої. Потім дівчата запропонували піти покупатись на річку і вони вирушили, потерпілий також пішов з ними. По дорозі до річки вони спокійно спілкувалися. Біля дерев`яної колоди, розташованої неподалік готелю «Турист», що по вул. Миру, 12 у м. Полтава, вони зупинилися, присіли на неї і продовжували спілкуватися між собою. Він більше спілкувався та приділяв увагу ОСОБА_56 , а тому не може сказати про що конкретно спілкувалися інші. Через деякий час ОСОБА_51 з потерпілим почали говорити на підвищених тонах, одна з дівчат закричала і в цей момент він побачив як потерпілий лежав на землі і без кросівок. Як почали іти геть з того місця, він повернувся і взяв мобільний телефон Айфон 5С, який знаходився біля потерпілого та належав йому. Після того як вони ще разом погуляли, хтось із присутніх запропонував повернутися на те місце і подивитися, як почувається потерпілий, але по поверненню туди зясували, що потерпілий там відсутній. З ОСОБА_50 та ОСОБА_49 до цих подій бачився декілька разів.

Також на запитання учасників кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_16 суду повідомив, що він, дівчата та потерпілий сиділи на колоді по один її бік, а хто знаходився по інший її бік він не може сказати. Ніхто із присутніх до річки не відходив, всі знаходилися біля колоди. Потерпілий поводив себе не дуже адекватно, лаявся нецензурною лайкою, але вони всі продовжували сидіти. Раптом закричала ОСОБА_52 і в цей момент він побачив, як потерпілий лежав на землі на боці, але якому вже не пам`ятає, та хрипів, в цей час він відвернувся і відвернув ОСОБА_39 , щоб вона цього не бачила, і вони відійшли на пару метрів від того місця, де перебувала в цей час ОСОБА_57 він не знає. Суті конфлікту чи спору між потерпілим та ОСОБА_58 він не чув взагалі, хто наніс удар потерпілому він не бачив, але коли почалася бійка він зрозумів, що буде щось недобре. Він не очікував таких наслідків від прогулянки, оскільки раніше з ОСОБА_58 та ОСОБА_44 знайомий не був і не знав їх справжніх намірів. Хто наносив удари потерпілому він не бачив, але всі почали кричати щоб залишити те місце, і вони всі разом пішли геть. Він нікому не говорив, по якій причині повернувся до потерпілого коли всі вже пішли звідти, але, скориставшись обстановкою, взяв телефон потерпілого, який лежав біля карману його штанів, в той час коли потерпілий цього не бачив, так як він його бачив коли потерпілий фотографувався і розумів, що ним можна заволодіти у такий спосіб. Дівчата бачили, як він його брав, розглядав та демонстрував. Хто заволодів наручним годинником потерпілого він не знає, оскільки потерпілий давав їм його подивитися, але у кого він залишився він не бачив. В свою чергу, як почали відходити від вказаного місця, ОСОБА_51 радів, говорив, що у нього «тріумф», «перемога» і «трофей» у вигляді кросівок потерпілого. Наступного дня даний телефон він носив до ремонтної майстерні та магазину на Леваді, оскільки його екран не горів, де йому повідомили, що сенсу його ремонтувати немає, в результаті чого він його викинув. Через декілька тижнів від знайомого дізнався, що потерпілий написав заяву в поліцію, в зв`язку з чим він самостійно з`явився до поліції.

В подальшому в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_16 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, за обставин вказаних у обвинувальному акті, визнав повністю та пояснив, що ОСОБА_9 наніс потерпілому перший удар ногою, почалася бійка, в ході якої він разом з ОСОБА_58 та ОСОБА_44 наносив декілька ударів потерпілому в різні частини тіла, в результаті чого, скориставшись непритомним станом останнього, заволодів його телефоном, а ОСОБА_46 і ОСОБА_51 годинником та кросівками. Він розумів, що тілесні ушкодження наносилися потерпілому з метою заволодіння майном останнього.

У вчиненому щиро розкаюється, для себе на даний час зробив правильні висновки і виправився, відшкодував потерпілому майнову шкоду за телефон.

Кримінальним правопорушенням завдано потерпілому ОСОБА_22 матеріальної шкодми на суму 11 639,9 грн, яка в ході досудового ролзслідування відшкодована частково в сумі 639,90 грн..

Суд, заслухавши показання обвинувачених: суперечливі за воїм змістом - ОСОБА_9 і ОСОБА_13 , а також викривальні - ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_59 та ОСОБА_60 , дослідивши всі фактичні обставини та матеріали кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_16 у вчиненні дій, які кваліфікуються, як умисні дії, які виразились у розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_22 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосувнаням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.

Потерпілий ОСОБА_22 вказав суду, що 08.07.2017 року в нічний час біля приміщення «АТБ», що по вул. Богдана Хмельницького, 28 в м. Полтаві, познайомився з хлопцями, яких впізнав в залі суду та вказав на обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , та двома дівчатами, з якими розпивав алкогольні напої. Через деякий час одна з дівчат запропонувала піти до річки Ворскла, на що всі погодилися і він також, оскільки перебував у нетверезому стані. Після чого, біля річки, що поблизу готелю «Турист», що по вул. Миру, 12 в м. Полтаві, він присів на дерев`яну колоду та вживав пиво. Коли сидів почув крик позаду, а потім відчув удар ногою в бік голови, який взагалі не очікував, внаслідок чого впав на землю боковою частиною свого тіла. Потім по його обличчю, голові та тулубу почали наноситися удари ногами всіма трьома хлопцями, після чого він втратив свідомість.

Зранку його знайшов невідомий чоловік, який вигулював свою собаку, він, прийшовши до тями, виявив відсутність з правої кишені куртки - телефону «Айфон 5S», з ніг - кросівок фірми «Lacoste», шкіряних 43 розміру та з зап`ястя правої руки - електронного наручного годинника «Steel Back».

Долаючи великі зусилля, скільки почував себе дуже погано, він прийшов додому та перший тиждень лікувався вдома, так як за ним доглядала мама, з дому нікуди не виходив за станом здоров`я. Потім його стан значно погіршився, він став задихатись, в зв`язку з чим він викликав швидку медичну допомогу, його госпіталізували в лікарню та діагностували: закритий перелом кісток носу, гематоми носової перегородки, крововилив лівого ока, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. До поліції він не звертався, їх повідомили медичні працівники, після того як він звернувся за медичною допомогою. Знаходився на стаціонарному лікуванні з 14.07.2017 по 21.07.2017. Речі на момент розгляду провадження йому не повернуто. Шкоду завдано йому кримінальним правопорушення, частково відшкодували ОСОБА_9 і ОСОБА_16 до них претензій не має, інший учасник шкоду не відшкодував.

Свої показання, надані під час слідчого експерименту, проведеного в ході досудового розслідування за його участю 27.08.2017 року, потерпілий ОСОБА_22 в судовому засіданні також підтвердив повністю, вказавши при цьому, окрім обставин вчинення злочину, також на місце його вчинення та місце, де його залишили нападники в непритомному стані.

Так, відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 27.08.2017 року (із доданою фототаблицею) із потерпілим ОСОБА_22 , в ході його проведення останнім відтворено обставини та механізм нанесення йому 08.07.2017 року, близько 02 год. 00 хв., неподалік готелю «Турист», що по вул. Миру, 12 в м. Полтаві, ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 тілесних ушкоджень. Зокрема, 08.07.2017 року, близько 01-02 год. вказав на місце біля приміщення цілодобового магазину АТБ, що по вул. Б. Хмельницького в м. Полтаві, де він, як йому вже відомо з ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 та ще двома дівчатами спільно проводили час. Через деякий час одна з дівчат запропонувала піти до річки Ворскла, на що всі погодилися. Після чого, вказав на місце де він присів на повелене дерево, хлопці в свою чергу не сідали, а стояли поруч. Коли сидів почув крик позаду, а потім відчув удар в частину голови, внаслідок чого впав на землю, боковою лівою частиною свого тіла, і відразу правою рукою закрив свою праву кишеню, де був телефон, а іншою спробував закрити свою голову та обличчя. Потім по його обличчю та голові почали наноситися удари ногами всіма трьома хлопцями ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , оскільки одночасно наносилися з різних сторін та швидко. Ударів було не менше 8, після чого він втратив свідомість (т.8 а.п.69-72).

В ході досудового розслідування при пред`явленні для впізнання по фотознімках потерпілий ОСОБА_22 впізнав обвинувачених як осіб, що вчинили напад на нього, розкривши при цьому роль та вказавши на дії - кожного із співучасників нападу.

Так, відповідно до даних протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.07.2017 року, згідно яких серед пред`явлених чотирьох фотокарток потерпілий ОСОБА_22 вказав на фото під №1, де зображений ОСОБА_13 , як на особу, яка вчинила напад на нього і заволоділа його особистими речами (т.8 а.п.41-44).

Згідно протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.07.2017 року, згідно якого серед пред`явлених чотирьох фотокарток потерпілий ОСОБА_22 вказав на фото під №2, де зображений ОСОБА_16 , як на особу, яка вчинила напад на нього та заволоділа його особистими речами (т.8 а.п.45-48).

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.07.2017 року, згідно якого серед пред`явлених чотирьох фотокарток потерпілий ОСОБА_22 вказав на фото під №3, де зображений ОСОБА_9 , як на особу, яка вчинила напад на нього та заволоділа його особистими речами (т.8 а.п.49-52).

Даними ротоколу огляду місця події від 03.08.2017 року, згідно якого слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_38 , за участю потерпілого ОСОБА_22 , в приміщенні ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, оглянуто коробку від мобільного телефону Айфон 5S», 16 GB, IMEI: НОМЕР_3 , надану потерпілим ОСОБА_22 , що вказує на належність на час вказаного розбійного нападу мобільного телефону - Айфон 5S», 16 GB, IMEI: НОМЕР_3 потерпілому, його оригінальність та спричинення останньому даним злочином матеріальної шкоди (т.8 а.п.53-54).

Протоколом огляду місця події від 21.08.2017 року, згідно якого слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_64 , за участю потерпілого ОСОБА_22 , в приміщенні ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, було проведено огляд коробки, наданої потерпілим ОСОБА_22 , в ході якого було встановлено наступне: з боку наданої коробки мається напис - «Модель 729SPM0061, кросівки верх-шкіра, підошва гума, розмір Т9. Ціна 3280 грн. «Lacoste»» що свідчить на належність на час вказаного розбійного нападу кросівок: «Модель 729SPM0061, кросівки верх-шкіра, підошва гума, розмір Т9. Ціна 3280 грн. «Lacoste»» - потерпілому та спричинення останньому даним злочином матеріальної шкоди (т.8 а.п.55-56).

У відповідності до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 21.08.2017 року, серед пред`явлених 4 кросівок потерпілий ОСОБА_22 впізнав кросівки під №3, які йому належать та якими заволоділи 08.07.2017 року (т.8 а.п.57-60).

Згідно даних протоколу пред`явлення речей для впізнання від 21.08.2017 року, відповідно до яких серед пред`явлених 4 годинників наручних електронних ОСОБА_22 впізнав годинник під №1, який йому належить та яким заволоділи 08.07.2017 року (т.8 а.п.61-64).

Постановою про призначення товарознавчої експертизи від 03.08.2017 року та висновком експерта № 0408/5 від 01.09.2017 року, згідно якого вартість, належних ОСОБА_22 , кросівок фірми «Lacoste» шкіряних перфораційних, становить 573 грн. 76 коп., електронного наручного годинника «Steel Back» - 66 грн. 14 коп. (т.8 а.п.94-110).

Відповідно до постанови про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу від 15.07.2017 року, смарт годинник та пару кросівок фірми «Lacoste»», 43 розміру, які було вилучено під час обшуку в кв. АДРЕСА_11 у гр. ОСОБА_9 , визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні (т.8 а.п.111).

Розпискою ОСОБА_22 від 06.09.2017 року, адресованої слідчому СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП ОСОБА_65 , про те, що він отримав належні йому кросівки фірми «Lacoste»» та електронний годинник на зберігання (т.8 а.п.112).

Заявою ОСОБА_22 від 06.09.2017 року, адресованої слідчому СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП ОСОБА_65 , про те, що претензій до ОСОБА_9 він не має, оскільки матеріальну та моральну шкоду йому відшкодовано. Просить суд його суворо не карати (т.8 а.п.113).

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.07.2017 року о 13 год. 40 хв. (з відміткою про реєстрацію в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ВП № 2 ПВП ГУ НП в Полтавській області за № 6948), яким зафіксовано прийняття слідчим ВП № 2 ПВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_66 заяви у ОСОБА_22 про те, що 08.07.2017 року, близько 02 год. 00 хв., невстановлені особи, перебуваючи неподалік готелю «Турист» та наносячи тілесні ушкодження, відкрито заволоділи мобільним телефоном «Айфон 5S» IMEI: НОМЕР_3 , годинником, кросівками фірми «Lacoste» (т.8 а.п.29).

Рапортом ст. інспектора-чергового ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_67 від 14.07.2017року про те, що 14.07.2017 року надійшло повідомлення від лікаря 2 МКЛ м. Полтави про те, що 08.07.2017 року, близько 3 год. 00 хв., потерпілому ОСОБА_22 нанесли тілесні ушкодження невідомі. Діагноз: перелом кісток носу (т.8 а.п.30).

Згідно протоколу огляду місця події від 13.07.2017 року з доданою до нього план-схемою, слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_68 , за участю потерпілого ОСОБА_22 , на ділянці місцевості по АДРЕСА_2 , поблизу готелю «Турист», проведено огляд місця події, де потерпілому ОСОБА_22 група осіб нанесла тілесні ушкодження і відкрито заволоділа його майном, та складено план-схему даної місцевості. Під час даного огляду працівниками поліції нічого вилучено не було (т.8 а.п.31-34).

Протоколом огляду місця події від 10.08.2017 року, згідно якого слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_38 , за участю потерпілого ОСОБА_22 , в приміщенні ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, було проведено огляд ксерокопії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_22 , за результатами якого встановлено:

- повний діагноз стосовно ОСОБА_22 : закритий перелом кісток носу з деформацією. Гематоми носової перегородки. Субконьюктивальний крововилив лівого ока. Ангіопатія сітківки обох очей. ЗЧМТ (08.07.2017), струс головного мозку (анамнестично) зі стійкою цефалгічною дистензією та вестибуло-атактичним синдромом, знаходження у стаціонарі з 14.07.2017 по 21.07.2017 року;

- розрахунок оплати за послуги медичної допомоги №85622 від 13.07.2017 року на 1 арк.;

- довідку 1 МКЛ м. Полтави видана ОСОБА_22 в тім, що він звертався за медичною допомогою в приймальне відділення. Діагноз: ЗЧМТ (08.07.2017), струс головного мозку, перелом кісткового скелету та ін..;

- копію з Лікувально-діагностичного центру ООО «Дентер комп`ютерна томографія головного мозку, видана 12.07.2017 ОСОБА_22 , діагноз: перелом лицевого черепа, садна і эмфіземи м`яких тканин обличчя, вірогідно гемоетмоідита, гипертрофічного риносинусіта на 1 арк. (т.8 а.п.35-40).

Листом 2 МКЛ м. Полтави від 07.08.2017 року, згідно якого ОСОБА_22 знаходився на стаціонарному лікуванні отоларінгонічного відділення в 2-й МКЛ з 14.07.2017 по 21.07.2017 (7 ліжко-днів) з клінічним діагнозом Закритий перелом кісток носа з деформацією. Перелом носової перегородки. Вартість ліжко-днів становить 3147 грн. 48 коп. (т.8 а.п. 114-115).

Постановою про призначення судово-медичної експертизи від 26.07.2017 року та висновком судово-медичного експерта обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА № 1004 від 10.08.2017 року, згідно якого за результатами експертизи у ОСОБА_22 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів кісток носу, фронтального відростку верхньої щелепи справа, носової перегородки, латеральних стінок градчастої кістки, гематоми носової перегородки, субконюнктивального крововиливу лівого ока, сколу емалі 6-го зубу на верхній щелепі ліворуч з розвитком емфіземи м`яких тканин обличчя, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гіперпігментації шкіри скроневої ділянки зліва, яка є наслідком загоєння садна шкіри, які утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерні для утворення при падінні, від декілька кратної дії травмуючи факторів і кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику встановлених тілесних ушкоджень, вважаю, що в момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_22 знаходився передньою частиною тулуба (обличчям) до нападників. Дані тілесні ушкодження знаходяться в анатомічній ділянці досяжній, але не характерній для самоспричинення (т.8 а.п.65-68).

Постановою про призначення судово-медичної експертизи від 29.08.2017 року та додатковим висновком судово-медичного експерта обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА № 1195 від 01.09.2017 року, згідно якого за результатами експертизи у ОСОБА_22 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів кісток носу, фронтального відростку верхньої щелепи справа, носової перегородки, латеральних стінок градчастої кістки, гематоми носової перегородки, субконюнктивального крововиливу лівого ока, сколу емалі 6-го зубу на верхній щелепі ліворуч з розвитком емфіземи м`яких тканин обличчя, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гіперпігментації шкіри скроневої ділянки зліва, яка є наслідком загоєння садна шкіри, які утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерні для утворення при падінні, від декілька кратної дії травмуючи факторів і кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (п.2.2.1., 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ №6 МОЗ України від 17.01.95 р.). Покази потерпілого ОСОБА_22 дані ним 27.08.2017 року в ході проведення слідчого експерименту за його участю, не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_22 (т.8 а.п.73-75).

Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_22 з точки зору їх достовірності та відповідності, слід зазначити, що вони в повній мірі узгоджуються з іншими зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними в суді доказами в їх сукупності, є логічно-послідовними та стабільними за змістом, в зв`язку з чим суд приймає їх як правдиві та такі, що можливо покласти в основу обвинувачення осіб, яким інкримінується вчинення даного злочину.

З огляду на викладене, суд сприймає критично твердження адвоката ОСОБА_17 щодо невідповідності слідчого експеременту за участі потерпілого фактичним обставинам даного кримінального правопорушення, а також з приводу суперечливості показань потерпілого стосовно кількості нападників і недопустимості висновку судово-медичної експертизи про встановлення потерпілому ступіні тяжкості тілесних ушкоджень, як такі що не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході даного судового розгляду.

Суд відмічає, що вказані твердження адвоката ОСОБА_17 базуються на суб`єктивному сприйнятті ним виключно показань обвинувачених, без надання їм системного аналізу з іншими доказами, в розрізі фактичних обставин кримінального правопорушення.

Дані висновки суду підтверджуються також і іншими наступними доказами, оціненими та перевіреними в ході судового з`ясування обставин даного кримінального провадження, а саме.

Показаннями свідка ОСОБА_59 , яка розповіла, що 08.07.2017 року під ранок, близько 4 год., вона разом зі своєю подругою ОСОБА_69 вийшла з квартири та направилася до магазину «АТБ», що по вул. Богдана Хмельницького, 28, де біля приміщення вони зустріли ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 .. Почали спілкуватися, а згодом, близько 5-6 год. ранку, вирішили піти покупатися на річку, в зв`язку з чим вони пішли додому переодягнутися. Після того як повернулися з дому, вони знову зустріли хлопців, які їх чекали біля магазину, та раніше не знайомого їм чоловіка ОСОБА_22 , зайшли до магазину «АТБ», придбали слабоалкогольні напої і направилися до річки. Перебуваючи біля річки, неподалік готелю «Турист», що по вул. Миру, 12 в м. Полтаві, сиділи спілкувалися, все було добре, потерпілий сидів і вживав пиво. Потім ОСОБА_9 разом із ОСОБА_13 відійшли поспілкуватись, після чого хтось із хлопців крикнув, щоб вони відійшли, але вони не зрозуміли, потім вони ще раз їм сказали відійти та відразу ОСОБА_9 з розбігу наніс перший удар ногами потерпілому в ділянку голови чи спини, від якого той схопився за голову та впав на лівий бік. Після цього хлопці почали разом його бити, від чого потерпілий втратив свідомість, а в цей час ОСОБА_51 забрав у нього кросівки, ОСОБА_45 - телефон, а також наручний годинник та серебряний ланцюжок. Вона запропонувала викликати швидку допомогу для потерпілого, але у всіх були розряджені телефони. Вони пішли до готелю «Турист», де ОСОБА_51 переобув кросівки. Згодом, коли вони повернулися на місце події, потерпілого там вже не було.

Щодо того, чи наносив ОСОБА_16 тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_22 , вона не пам`ятає.

На запитання учасників процесу свідок ОСОБА_70 також повідомила суду, що з самого початку їх зустрічі всі вони спілкувалися на різні теми, але ніякої конфліктної ситуації між хлопцями і потерпілим не було і не виникало взагалі. Піцин та ОСОБА_46 наносили удари потерпілому ногами, від чого потерпілий втратив свідомість і в нього на обличчі була кров, яка витікала з носа та рота. Цьопкало в цей час відвертав її обличчя від потерпілого, але поряд з нею він був не весь час. Цьопкало взяв телефон з правої кишені потерпілого. Хто взяв годинник потерпілого вона не пам`ятає. Після того як вони пішли геть з того місця, саме ОСОБА_9 повертався на місце події для того, щоб зняти кросівки з потерпілого, і коли вони проходили повз готелю «Турист» він зняв свої старі кросівки, залишив їх і одягнув нові, належні потерпілому, пострибав у них і пішов далі. В її присутності ОСОБА_45 оглядав телефон Айфон 5С чорно-сірого кольору, сім карту не витягував, бо не було спеціального ключика.

Після того як вони повернулися на місце події, щоб перевірити стан потерпілого, вони пішли всі разом до ОСОБА_55 додому слухати музику. Їх зустріла бабуся останнього і одразу запитала у ОСОБА_55 звідки у нього кросівки, на що він повідомив їй, що їх йому подарував ОСОБА_71 . Годинник також залишився у ОСОБА_55 , а телефон у Цьопкала, але він після тих подій повідомив, що його десь закопав.

Своїм батькам про те, що відбувалося того дня, вона не повідомляла, оскільки боялася їх реакції та покарання.

При цьому, свідок ОСОБА_70 підтвердила свої показання під час слідчого експерименту, проведеного в ході досудового розслідування за її участю 28.07.2017 року, вказавши при цьому, окрім обставин вчинення кримінального правопорушення, також на місце вчинення злочину та місце розташування кожного з учасників по відношенню до потерпілого, та алгоритм і послідовність дій кожного з них.

Так згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 28.07.2017 року (із доданим диском) зі свідком ОСОБА_72 , переглянутого в судовому засіданні, яким відтворено обставини сприйняття даним свідком тих обставин, як ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 08.07.2017 року, неподалік готелю «Турист», що по вул. Миру, 12 в м. Полтаві, напали на раніше невідомого їм чоловіка, а саме: ОСОБА_9 наніс перший удар ногами потерпілому в ділянку голови, після якого він впав на лівий бік, а потім приєдналися до ОСОБА_9 ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , де разом наносили удари по голові та тілу невідомого чоловіка. Після чого, коли чоловік втратив свідомість, ОСОБА_9 взяв його наручний годинник та зняв з нього кросівки, а Денис, з правої кишені останнього, витягнув телефон Айфон (т.8 а.п.82-84).

Даними протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 26.08.2017 року, згідно яких серед пред`явлених чотирьох фотокарток свідок ОСОБА_70 вказала на фото під №1, де зображений ОСОБА_16 , як на особу, яка приймала участь у нанесенні ударів невідомому чоловіку 08.07.2017 року та забрала у нього телефон Айфон (т.8 а.п.76-78).

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 26.08.2017 року, серед пред`явлених чотирьох фотокарток свідок ОСОБА_70 вказала на фото під №2, де зображений ОСОБА_13 , як на особу, яка приймала активну участь у нанесенні ударів невідомому чоловіку 08.07.2017 року під час нападу на останнього (т.8 а.п.79-81).

Показаннями свідка ОСОБА_73 , яка розповіла, що 08.07.2017 року, під ранок, вони разом із подругою ОСОБА_72 вийшли з квартири та направилися до магазину АТБ, що по вул. Богдана Хмельницького, 28. Біля магазину вони зустріли ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та раніше незнайомого їм чоловіка ОСОБА_22 , які всі разом вживали пиво. Згодом вони вирішили піти на річку покупатися, для чого вони з подругою пішли додому переодягнутися, а згодом, коли вони повернулися з дому, всі разом направилися до річки. Перебуваючи біля річки, неподалік готелю «Турист», що по вул. Миру, 12 в м. Полтаві, вони сиділи на дерев`яній колоді та спокійно спілкувалися, ніякого конфлікту між ними і потерпілим не було. Через деякий час ОСОБА_9 разом із ОСОБА_13 відійшли поспілкуватися між собою, про що саме їй не відомо. Після чого вони повернулися і ОСОБА_74 сказав їм, щоб вони відійшли. Одразу вони не зрозуміли для чого їм необхідно відійти, але другого разу він вже крикнув, щоб вони відійшли, після чого вони відійшли і одразу ОСОБА_9 з розбігу, в підприжку, наніс перший удар обома ногами потерпілому в ділянку голови, від якого той впав на лівий бік і його почали добивати далі. В цей час до ОСОБА_9 приєдналися ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , і разом вони продовжували наносити удари по голові, обличчю та тілу ОСОБА_22 , в якого текла кров з носа. ОСОБА_16 наніс потерпілому декілька ударів і відійшов до Насті Аніскіної, продовжуючи стояти разом з ними, а інші хлопці продовжували його бити. Спочатку чоловік кричав, щось намагався сказати, але не міг, так як його били по голові, потім ледь рухався, а на останок зовсім перестав рухатися, після чого хлопці сказали їм, що тепер можна іти звідти. Коли чоловік втратив свідомість, ОСОБА_9 зняв з потерпілого його годинник та кросівки Лакосте, а ОСОБА_16 з правої кишені куртки витягнув телефон Айфон чорно-сірого кольору, з якого вони намагалися витягнути сім картку, а потім виключили його. Коли вони вже пішли з місця події, ОСОБА_51 вирішив повернутися туди і прийшов з кросівками потерпілого, які поблизу готелю «Турист» переодягнув, залишивши там свої старі кросівки. Після цього вони залишили чоловіка в непритомному стані та покинули місце події.

Через деякий час вони вирішили повернутися на місце події і подивитися, що з потерпілим, повернувшись з`ясували відсутність там потерпілого, а ОСОБА_9 забрав свої старі кросівки, які залишив поблизу готелю, після чого вони всі разом пішли додому до ОСОБА_9 , де ОСОБА_13 з ОСОБА_9 між собою вирішували - кому з них які речі потерпілого дістануться, а саме його наручний годинник. Перебуваючи в себе вдома, ОСОБА_9 вказав своїм близьким, що кросівки йому подарували, а перед своїм меншим братом хвастав кросівками та зухвало розповідав, яким способом він завододів ними.

Свої показання під час слідчого експерименту, проведеного в ході досудового розслідування за її участю 28.07.2017 року, свідок ОСОБА_75 також підтвердила, вказавши при цьому, окрім обставин вчинення кримінального правопорушення, також на місце вчинення злочину та місце розташування кожного з учасників по відношенню до потерпілого, та алгоритм і послідовність дії кожного з них.

Так, відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 28.07.2017 року (із доданим диском) із свідком ОСОБА_69 , переглянутого судом під час судового розгляду, відтворено обставини сприйняття даним свідком того, як ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 08.07.2017 року неподалік готелю «Турист», що по вул. Миру, 12 в м. Полтаві, напали на раніш невідомого їм чоловіка, а саме ОСОБА_9 наніс перший удар ногами потерпілому в ділянку голови, після якого він впав на лівий бік, а потім приєдналися до ОСОБА_9 ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , та вже разом наносили удари по голові, обличчю та тілу невідомого чоловіка, в якого текла кров з носа. Після чого, коли чоловік втратив свідомість, ОСОБА_9 зняв годинник та кросівки, а Денис, з правої кишені його куртки, витягнув телефон Айфон. Після чого вони залишила чоловіка та покинули місце події (т.8 а.п.91-93).

Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 25.08.2017 року, згідно якого серед пред`явлених чотирьох фотокарток свідок ОСОБА_75 вказав на фото під №2, де зображений ОСОБА_16 , як на особу, яка приймала участь у нанесенні ударів невідомому чоловіку 08.07.2017 року та забрала у нього Айфон (т.8 а.п.85-87).

Згідно протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 25.08.2017 року, серед пред`явлених чотирьох фотокарток свідок ОСОБА_75 вказав на фото під №4, де зображений ОСОБА_13 , як на особу, яка приймала активну участь з іншими особами у нанесенні ударів невідомому чоловіку 08.07.2017 року та в подальшому заволодінні його особистими речами (т.8 а.п.88-90).

З огляду на викладене, суд, досліджуючи обставини вчинення даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , та досліджуючи надані строною обвинувачення докази, суд визнає кожний доказ - належним, допустимим, достовірним, а їх сукупність достатньою та взаємопов`язаною для прийняття відповідного рішення у справі.

Так, показання потерпілого ОСОБА_22 , надані в ході розгляду даного кримінального провадження, повністю знайшли своє відображення в показаннях обвинувачених та свідків, як за послідовністю вчинених останніми дій для реалізації розбійного нападу на потерпілого, так і за характером та обсягом дій участі кожного з них у вчиненні даного злочину, а також обсягом і способом викрадення у потерпілого майна.

Обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду даного кримінального провадження, не оспорювалося обсягу викраденого майна, належного потерпілому ОСОБА_22 , а показання ОСОБА_16 щодо несправності та неоригінальності телефона Айфон 5с, належного потерпілому, суд сприймає критично, так як вони спростовуються даними протоколу огляду коробки телефону Айфон 5С, ІМЕІ НОМЕР_3 , котрим незаконно заволоділи вказані особи 08.07.2017 року, які вказують на оригінальнальність вказаного гаджета, а твердження останнього щодо його несправності є недоведеними та неспроможними, оскільки даний телефон обвинуваченим ОСОБА_16 добровільно видано не було та працівниками поліції не вилучався (т. 8 а.п.53-54).

На підтвердження вчинення усіма обвинуваченими у співучасті злочинних дій щодо розбійного нападу на ОСОБА_22 , які були попередньо узгодженими та спрямованими на досягнення єдиної і спільної мети, вказують безпосередньо показання потерпілого, який в судовому засіданні чітко зазначив про трьох нападників, котрі одночасно наносили удари в різні ділянки тіла, та дії яких були узгодженими і злагодженими між собою, та в залі судового засідання вказав на обвинувачених, як осіб, які вчинили даний напад, а також про реальне сприйняття ним насильства та небезпечності цього насильства для його життя чи здоров`я в момент нападу, так як він і після даного нападу тривалий час перебував без свідомості, в непритомному стані, і врятував своє життя лише в результаті того, що його випадково знайшов невідомий чоловік і привів до тями.

Вказані показання потерпілого були підтвердженні показаннями свідків: ОСОБА_59 в частині активної участі ОСОБА_13 і ОСОБА_9 у розбійному нападі на останнього та нанесення йому значної кількості ударів, а також ОСОБА_73 в повному обсязі, яка вказала на нанесення потерпілому ударів усіма трьома обвинуваченими, а також зазначала про жорстокість і значну силу нанесення цих ударів та їх небезпечність для потерпілого в момент спричинення, оскільки в результаті цих дій він втратив можливість говорити, а в подальшому і взагалі втратив свідомість.

При цьому, свідок ОСОБА_70 в судовому засіданні не виключила існування обставин нанесення ОСОБА_16 ударів потерпілому, а лише вказала, що точно цих обставин вона не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу з моментк вказаних подій і зазначила, що можливо останній наносив удари ОСОБА_22 .. В подальшому і сам ОСОБА_16 вказав на нанесення ним ударів потерпілому, що вказує про правдивість показань вказаних свідків, їх відповідність фактичним обставинам даного кримінального провадження та узгодженість з іншими доказами.

У суду не виникає сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань свідків ОСОБА_59 та ОСОБА_73 , оскільки їх показання є логічними, послідовними і такими, що повністю узгоджуються, як між собою так і з показаннями потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_16 і письмовими доказами, дослідженими у рамках даного кримінального провадження, а також частково знайшли своє відображення і в показаннях інших обвинувачених.

При цьому, обвинувачені не вказували на наявність будь-яких обставин, за яких вказані свідки могли їх оговорити в судовому засіданні. Більше того, зі свідком ОСОБА_69 обвинувачений ОСОБА_9 , за поясненнями ОСОБА_11 матері останнього, гарно спілкуються з самого дитинства, добре знають один одного, будь-яких конфліктних ситуацій чи неприязних стосунків між ними не виникало, що вказує на відсутність у останньої підстав для надання суду неправдивих свідчень та введення суду в оману.

З урахуванням викладеного, першочергові показання ОСОБА_16 , а також твердження його захисника адвоката ОСОБА_17 з приводу того, що ОСОБА_16 взагалі не наносились удари потерпілому ОСОБА_22 , а протиправність дій з його боку була виражена лише у таємному викраденні мобільного телефону «Айфон 5S», який належав потерпілому ОСОБА_22 , без наявності у нього умислу - на участь у розбійному нападі на ОСОБА_22 у співучасті з іншими обвинуваченими та на заволодіння майна потерпілого, внаслідок такого нападу, в зв`язку з чим дії останнього слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, в цій частині, суд також визнає неспроможними та такими, що суперечать доказам у кримінальному провадженні, дослідженими у судовому засіданні, з огляду на наступне.

Так, у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 в своїх показаннях вказали на місце вчинення даного протиправного діяння, характер, спосіб та механізм дій кожного з обвинувачених, та не заперечували того, що саме в результаті їхніх спільних дій та лише у їх сукупності і було спричинено потерпілому ОСОБА_22 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, що прямо вказує на отримання вказаних тілесних ушкоджень потерпілим - внаслідок вчинення протиправних дій, що виразились у розбійному нападі на ОСОБА_22 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння його майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, в результаті завданих йому одночасно трьома особами значної кількості ударів, близько восьми, в різні частини тіла, в основному в голову, перший з яких було нанесено по голові в результаті чого потерпілий одразу втратив свідомість.

З огляду на встановлені фактичні обставини провадження, а саме щодо втрати свідомості потерпілим ОСОБА_22 одразу після вчиненого нападу на нього, і свідчить на користь того, що застосоване до нього насильство було небезпечним для його життя чи здоров`я в момент його спричинення.

В ході судового розгляду справи судом достеменно встановлено, що дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 були злагодженими, узгодженими між собою, цілеспрямованими на заволодіння майна, належного потерпілому ОСОБА_22 , більш активними учасниками яких були ОСОБА_13 та ОСОБА_26 , як ініціатор, без розриву в часі, агресивними і раптовими по відношенню до потерпілого, і їх поведінка з самого початку зустрічі з потерпілим була направлена на підшукування сприятливої нагоди для вчинення злочину, а саме коли потерпілий буде перебувати у розслабленому стані, втратить свою пильність до оточуючих та не очікуватиме нападу, з метою подолання його опору та протидії нападу.

Обвинувачені виконали весь обсяг дій, необхідний для досягнення своєї спільної протиправної мети заволодіння чужим майном і лише після того як переконалися, що потерпілий втратив свідомість, заволоділи його майном та розпорядилися ним на власний розсуд, що було підтверджено безпосередньо потерпілим ОСОБА_22 , який вказав, що удари наносилися трьома особами обвинуваченими, в тому числі і ОСОБА_16 , в кількості 8 ударів, котрі наносились одночасно в різні частини тіла, перший та основні з яких, були нанесені саме по голові, обличчю та з різних боків, а внаслідок цих дій заволоділи його речами.

Узгодженими були дії обвинувачених і щодо заволодіння майном потерпілого ОСОБА_22 в результаті даного нападу, оскільки одразу після нанесення ударів останньому, внаслідок чого він втратив свідомість, останні спільно обшукали потерпілого та заволоділи його речами: наручним годинником і мобільним телефоном, і тільки згодом кросівками, що було підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_73 та ОСОБА_59 , свідчення яких не були спростовані стороною захисту належними і допустимими доказами.

Крім того, всі обвинувачені після здійснення нападу в присутності вказаних свідків не приховували викрадених речей, а навпаки вихвалялися ними та відкрито їх демонстрували перед ними, що також підтверджує вищевказані висновки суду.

Більше того, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_9 після здійснення даного нападу, в помешканні останнього за показаннями свідка ОСОБА_76 , вирішували між собою, кому саме із них дістанеться наручний годинник потерпілого, який в подальшому і був вилучений у помешканні ОСОБА_9 .. Вони в добровільному порядку розподілили між собою викрадені речі, а саме: ОСОБА_9 залишив собі кросівки та наручний годинник, ОСОБА_16 телефон, а ОСОБА_13 відмовився від кросівок на користь ОСОБА_9 , подарувавши їх останньому, так як у нього не було в них потреби, що не заперечувалося як ОСОБА_58 , так і ОСОБА_44 під час судового розгляду даного кримінального провадження.

З огляду на викладене вище, суд критично сприймає першочергові показання обвинуваченого ОСОБА_16 , а також твердження його захисника адвоката ОСОБА_17 з приводу того, що мобільним телефоном обвинувачений заволодів вже після того, як вони пішли від місця нападу на ОСОБА_22 , так як вони не знайшли жодного свого відображення у зібраних по справі доказах, як показаннях потерпілого, свідків, так і інших обвинувачених, оскільки всі вони беззаперечно вказували, що повертався на місце нападу після його здійснення лише ОСОБА_9 - за кросівками, більше ніхто з обвинувачених до потерпілого не повертався, за свідченнями вищевказаних свідків по даному епізоду саме ОСОБА_16 з правої кишені куртки заволодів телефоном потерпілого, одразу як той втратив свідомість, після чого він відкрито демонстрував його та вони всі намагалися його увімкнути.

В даному випадку суд звертає особливу увагу на спосіб заволодіння ОСОБА_16 даним майном потерпілого, а саме в даному випадку має місце спосіб внаслідок вчинення розбійного нападу на потерпілого, обсягом дій, злочинним наміром та умислом якого і охоплювалися ці дії обвинуваченого, оскільки вони ним вчиненні без розриву в часі від здійснення самого нападу та в силу тих негативних наслідків, а саме перебування потерпілого без свідомості, які настали саме в результаті цього ж нападу, а тому будь-якого суттєвого значення для кваліфікації дій останнього за ч. 2 ст. 187 КК України та обставина - чи одразу під час нападу обвинувачений заволодів майном потерпілого чи через досить короткий проміжок часу не має і не тягне за собою їх кваліфікацію за інший неоднорідний, самостійний склад злочину.

При цьому, адвокатом не зазначено про наявність у такому випадку у діях обвинуваченого ОСОБА_16 ексцесу виконавця, коли він, як самостійний виконавець (за ч. 1 ст. 185 КК України) вийшов за межі спільної домовленості на вчинення групою осіб розбійного нападу на ОСОБА_22 та вчинив інше, неоднорідне з задуманим, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, про яке іншим співучасникам не було відомо на час його вчинення останнім.

Дані обставини не доводилися останнім і під час судового з`ясування обставин у даному кримінальному провадженні, що вказує на пасивність процесуальної поведінки захисника обвинуваченого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_17 ..

При цьому, про наявність будь-яких об`єктивних данних, з розкриттям усіх ознак складу злочину, про вчинення ОСОБА_16 іншого, неоднорідного з вміненим йому, складу злочину (ч. 1 ст. 185 КК України), адвокатом в ході судового розгляду не здобуто, у свій промові не зазначено та судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 28 КК України, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Активна участь це особиста, інтенсивна, значна за характером діяння чи обсягом участь у вчиненні будь-яких із зазначених у диспозиції закону діянь.

Таким чином, з огляду на вищевикладені висновки суду, дії обвинуваченого ОСОБА_16 охоплюються обсягом спільних протиправних дій усіх обвинувачених, оскільки, телефоном потерпілого він заволодів лише внаслідок вчинення на останнього розбійного нападу групою осіб, в результаті якого потерпілий і втратив свідомість, з чого випливає, що вказані дії були вчинені в присутності самого ОСОБА_16 , він мав можливість надати оцінку даним діям та перешкодити їх вчиненню, продовженню чи припиненню, але даних дій не зробив, оскільки боявся за себе, розумів значення та мету цих дій, які, в свою чергу, були доведені до кінця усіма їх учасниками, а тому його дії щодо заволодіння майном потерпілого внаслідок розбійного нападу на останнього, підлягають правовій кваліфікації за ч. 2 ст. 187 КК України лише у їх співучасті з іншими нападниками та не можуть кваліфікуватися як окремий, самостійний склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, тобто вчинення крадіжки, а тому твердження адвоката ОСОБА_17 з даного приводу позбавлені юридичного підгрунтя та є неспроможними за своїм змістом і природою.

За наведених вище мотивів суд визнає неспроможними і твердження адвоката ОСОБА_14 щодо кваліфікації дій обвинуваченого за даним епізодом за ч. 1 ст. 122 КК України, з тих підстав, що у діях ОСОБА_13 відсутній корисливий мотив на заволодіння чужим майном та умисел на вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_22 , з метою заволодіння його майном, з огляду на наступне.

Судом встановлено та не заперечувалося самим обвинуваченим ОСОБА_13 , що він був більш активним учасником розбійного нападу групою осіб на потерпілого ОСОБА_22 щодо нанесення останньому ударів, ініціатором якого був ОСОБА_9 , більш агресивно налаштованим по відношенню до потерпілого з самої зустрічі з останнім поблизу магазину «АТБ» та роздратованим, а тому будь-яких об`єктивних перешкод у спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень саме поблизу магазину «АТБ» у останнього не було, що спростовує твердження захисника останнього з приводу спрямованості у діях ОСОБА_13 умислу виключно на спричинення портерпілому тілесних ушкоджень та при цьому відсутності у нього умислу на заволодіння майном потерпілого.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_13 під час надання своїх показань в якості обвинуваченого від 29.05.2020 року суду вказав, що перший удар потерпілому ОСОБА_22 з розгону ногою у спину наніс ОСОБА_9 , від якого потерпілий різко піднявся і він ( ОСОБА_46 ) ударив його кулаком в обличчя, а ногою по тулубу. Коли він наносив удар в обличчя потерпілий знаходився в положенні стоячи, а коли бив по тулубу потерпілий вже лежав на землі. В цей час ОСОБА_51 також наніс потерпілому пару ударів, чи наносив удари ОСОБА_16 він не бачив, оскільки той знаходився з ОСОБА_50 позаду нього. Він бачив, як ОСОБА_51 знімав кросівки з потерпілого, в той час коли останній лежав без свідомості з відкритими очима. Також вказав, що наносив потерпілому два удари ногою, взутою в капці, по обличчю, коли він намагався піднятися. Визнав вцілому нанесення потерпілому 8 ударів, з яких 3 в обличчя та 4 по тулубу, в лівий бік. ОСОБА_9 йому повідомив, що йому сподобалися речі потерпілого, в зв`язку з чим він йому відповів, що якщо він хоче, то може їх забрати собі.
02.06.2020 року обвинувачений ОСОБА_13 вкотре змінив свої показання та на запитання головуючої вказав про те, що він розуміє і підтвкерджує ті обставини, за яких саме в результаті їхніх спільних дій: його, ОСОБА_55 та ОСОБА_77 , було викрадено особисті речі потерпілого і вчинено на останнього розбійний напад групою осіб. Ці їх дії були спрямовані саме на те, щоб довести потерпілого до такого стану, за наявності якого можливо було б заволодіти його речами.

Таким чином, з огляду на викладене, вбачається, що ОСОБА_13 , як і іншим учасникам нападу на ОСОБА_22 , були відомі дійсні корисливі мотиви даного нападу, а саме для заволодіння майном останнього, оскільки наявність у нього наручного годинника та телефона Айфон була з`ясовона останніми ще на початку зустрічі з останнім, а саме біля магазину.

В свою чергу вказаним показанням свого підзахисного адвокатом ОСОБА_14 не було надано належної юридичної оцінки з приводу правильної кваліфікації дій останнього, в зв`язку з чим остання прийшла до хибного висновку.

На підставі вищевикладеного, суд не приймає також і показання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_13 про те, що вони не бачили, як ОСОБА_16 наносив потерпілому удари, та не знали про викрадення ним з місця нападу телефону потерпілого, оскільки вони спростовуються сукупністю зібраних доказів за мотивів наведених у даному вироку.

Нападниками безпосередньо з метою подолання опору та протидії потерпілого нападу також було обрано найбільш сприятливі умови для здійснення самого нападу, а саме: місце нападу - безлюдне, слабоосвітлене та його момент - коли потерпілий розслабився, втратив свою пильність та не очікував нападу, що вказує про спрямованість на досягнення своєї протиправної мети дій останніх, в тому числі і дій ОСОБА_13 , направлених на спричинення ударів внаслідок нападу на потерпілого для подолання його опору, а не з метою безпосереднього спричинення останньому тілесних ушкоджень, оскільки сукупність і послідовність усього обсягу дій обвинувачених та їх характер, раптовість і агресивність по відношенню до потерпілого вказує саме на вчинення ними рорзбійного нападу на потерпілого Красношапку групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що підлягає правовій кваліфікації за ч. 2 ст. 187 КК України.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, тобто з моменту застосування насильства, незалежно від того, чи вдалося заволодіти майном, чи ні (усічений склад злочину).

Судом достеменно було встановлено та не спростовано стороною захисту належними та допустими доказами, що всі обвинувавчені спільно здійснювали огляд особистих речей потерпілого, одразу після здійсненя нападу, внаслідок чого останній втратив свідомість, а також вирішували долю речей, яким заволоділи у такий спосіб, в тому числі і ОСОБА_13 , а тому відсутність у обвинуваченого особистих речей потерпілого, не може вказувати на відсутність у діях останнього умислу на заволодіння групою осіб чужого майна, внаслідок нападу, та відповідно ознак об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, на які і вказувала захисник останнього у своїй промові в судових дебатах.

Суб`єктивне сприйняття та власна оцінка показань інших обвинувачених, потерпілого, свідків та своїх особистих показань ОСОБА_13 чи його захисником адвокатом ОСОБА_14 не може вказувати на їх відповідність фактичним обставинам страви, встановленим в ході судового розгляду, та зібраним і дослідженим у даному кримінальному провадженні доказам у їх сукупності.

А тому виокремлення у самостійний, неоднорідний склад злочину дій обвинуваченого ОСОБА_13 з контексту всієї сукупності і обсягу протиправних дій обвинувачених, вчинених групою осіб за активної участі останнього, по даному епізоду злочинної діяльності, за фактичних обставин та мотивів наведених у даному вироку, котрі складають та охоплюються іншим складом злочину (ч. 2 ст. 187 КК України), з їх відповідною кваліфікацією за ч. 1 ст. 122 КК України, є невірним та позбавлено правової природи.

При цьому, про наявність будь-яких об`єктивних данних, з розкриттям усіх ознак складу злочину, про вчинення ОСОБА_13 іншого, неоднорідного з вміненим йому, складу злочину (ч. 1 ст. 122 КК України) адвокатом у свій промові не зазначено та судом не здобуто.

Адвокатом ОСОБА_14 , в контексті невірної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_13 по даному епізоду, також не обгрунтовано яким чином ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , тобто усі нападники, маючи різні мотиви своєї злочинної співучасті у вчиненні протиправних дій стосовно однієї і тієї ж особи досягли єдиної та спільної мети нападу заволодіння майном потерпілого, та яким чином у такому випадку слід кваліфікувати дії інших учасників такого нападу.

Не знайшли свого відповідного відображення у промові адвоката і показання ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_73 , ОСОБА_59 з приводу того, що кросівки належні потерпілому ОСОБА_9 подарував ОСОБА_13 , з яких вбачається, що фактично ОСОБА_13 відмовився від даних кросівок на користь обвинуваченого ОСОБА_55 добровільно, що також підтверджує висновки суду з приводу наявності спільного умислу між нападниками щодо заволодіння чужим майном внаслідок нападу на потерпілого.

Адвокатом ОСОБА_14 фактично було вчинено підміну понять, а саме відсутність викраденого майна у обвинуваченого внаслідок здійсненого розбійного нападу та відсутність умислу на його заволодіння, що не є тотожними поняттями та підлягають з`ясуванню і доведенню в порядку встановленому законом у кожному конкретному випадку, так само як і їх відсутність. В свою чергу дані поняття не є і взаємовиключними для доведення умислу особи на вчинення розбійного нападу групою осіб, з метою заволодіння чужого майна.

В свою чергу стороною захисту обвинуваченого ОСОБА_13 не було надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень з цього приводу проти пред`явленого обвинувачення останньому у даній частині, як і не заявлялося клопотань про можливість дослідження інших доказів сторони захисту для з`ясування вказаних обставин під час судового розгляду.

Не зазначала захисник останнього і на наявність у діях ОСОБА_13 ексцесу виконавця, тобто вчинення останнім протиправних дій, котрі не охоплювалися спільним умислом інших співучасників, вказуючи на перекваліфікацію дій останнього на ч. 1 ст. 122 КК України, тобто про вчинення ним неоднорідного з задуминим злочину, як не зазначала і про те, що інші учасники не передбачали, не хотіли і не допускали вчинення тих злочинних дій, які вчинив виконавець ОСОБА_13 , а саме спричинення потерпілому умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

На вчинення ОСОБА_13 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження відносно потерпілого ОСОБА_22 , як окремого злочину, не вказували в ході судового розгляду і інші обвинувачені ОСОБА_9 , котрий і був ініціатором даного розбійного нападу на останнього, та ОСОБА_16 , що також спростовує вищевказані твердження адвоката ОСОБА_14 ..

Дані обставини також не з`ясовувались та не доводилися останньою і під час судового з`ясування обставин у даному кримінальному провадженні, що вказує на пасивність процесуальної поведінки захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 та неспроможність її тверджень.

Поряд з цим в ході судового розгляду судом було встановлено протилежне, а саме те, що в основному внаслідок цих дій ОСОБА_13 і було подолано опір по відношенню до особи, яка зазнала нападу, з метою досягнення спільної мети спрямованої на заволодіння майном потерпілого, внаслідок здійсненого нападу.

Крім того, наявність конфліктної ситуації між ОСОБА_13 та потерпілим, як можливого мотиву для спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_22 , не було підтверджено, а ні обвинуваченими ОСОБА_9 і ОСОБА_16 , а ні іншими учасниками кримінального провадження потерпілим ОСОБА_22 та свідками ОСОБА_69 , ОСОБА_72 , а тому дані твердження захисника суд також сприймає критично.

Твердження адвоката ОСОБА_14 з приводу того, що потерпілий ОСОБА_22 вів себе неадекватно, некоректно висловлювався, пепребував у стані алкогольного сп`яніння та пропонував ОСОБА_13 поборотися, суд також визнає неспроможними по своїй суті, оскільки, окрім обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , інші учасники кримінального провадження на дані обставини не вказували, та й сама дана обставина щодо поведінки потерпілого не впливала негативно і не перешкоджала на досягнення останніми спільної мети та спрямованості їх умислу на здійснення на потерпілого розбійного нападу з метою заволодіння майном останнього.

Показання обвинуваченого ОСОБА_13 з даного приводу суд сприймає критично, як обраний останнім спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та отримання покарання за менш тяжкий злочин, передбачений особливою частиною КК України.

З наведених вище мотивів суд визнає неспроможними і показання обвинуваченого ОСОБА_9 , в тій частині, що ним наносився лише один удар потерпілому ОСОБА_22 , оскільки останнім не було спростовано свою присутність в момент вчинення протиправного діяння поряд з потерпілим на місці нападу, спосіб, характер, як своєї участі так і інших обвинувачених у вчиненні протиправного діяння по відношенню до ОСОБА_22 та механізм спричинення йому ударів, а розцінює таку поведінку обвинуваченого, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, та намір зменшити обсяг своєї участі у скоєному з метою уникнення більшого покарання за вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано.

В свою чергу обвинуваченим ОСОБА_9 , з огляду на його такі показання, не було спростовано належними та допустимими доказами, у спосіб визначений законом, показання потерпілого, свідків ОСОБА_73 , ОСОБА_59 , обвинуваченого ОСОБА_13 щодо нанесення ним декількох ударів ОСОБА_22 до того моменту поки останній не втратив свідомість, а також висновки судово-медичних експертиз стосовно потерпілого ОСОБА_22 , якими встановлено локалізацію тілесних ушкоджень, спосіб та механізм їх спричинення, які відповідають показанням самого потерпілого і не є характерними для самоспричинення.

Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб, що й враховує суд при кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 ..

Таким чином, суд приходить до переконливого висновку про те, що вина обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 у вчиненні умисних дій, що виразилися у розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_22 , з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, повністю доведена поза розумним сумнівом, а тому кваліфікацію дій обвинуваченого за за ч. 2 ст. 187 КК України суд визнає вірною.

Разом з цим, правова кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_13 по даному епізоду злочинної діяльності, відповідно до обвинувального Акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 внесеному в ЄРДР за № 0000897 від 10.07.2017 року, затвердженого Прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_78 07.09.2017 року (т.2 а.п.1-12) та формулювання обвинувачення останнім, викладено наступним чином за вказаних обставин ОСОБА_9 , ОСОБА_13 (по кожному окремо) обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України в редапкції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року, тобто в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб.

При цьому епізоди злочинної діяльності щодо вчинення розбійних нападів на ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в обвинувальному акті не розмежовані правовою кваліфікацієї дій обвинувачених по кожному з епізодів, що є неприпустимим, і в свою чергу призвело до помилкового зазначення вказаної кваліфікуючої ознаки по епізоду розбійного нападу на ОСОБА_22 , який був вчинений обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_13 вперше.

Слід зазначити, що вказаної помилки з приводу кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_16 по даному епізоду злочинної діяльності, відповідно до обвинувального акту, прокурором та органами досудового розслідування допущено не було.

Виходячи з ч. 2 ст. 187 КК України повторність розбою має місце лише в тих випадках, коли йому передували тільки розбій або бандитизм. При цьому для визначення цієї ознаки не має значення, чи була особа судима за попередні розбій чи бандитизм, чи ні. Важливо лише встановити, що не витекли строки давності, або не знята чи не погашена судимість.

З огляду на викладене, судом не встановлено об`єктивних даних про те, що на час вчинення даного епізоду злочинної діяльності ОСОБА_9 та ОСОБА_13 були судимі за попередні розбій чи бандитизм, не витикли строки давності з моменту їх вчинення, або мають не зняту чи не погашену судимість за дані злочини, в силу чого суд вважає зайво вміненою по даному епізоду кваліфікуючу ознаку - вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, в зв`язку з чим вона підлягає виключенню з обсягу обвинувачення пред`явленого останнім за вказаним епізодом.

Разом з цим, прокурором ОСОБА_8 дана помилка була виявлена та виправлена в своїй промові в судових дебатах шляхом визначення та констатації правової кваліфікації дій останніх за даним епізодом без даної кваліфікуючої ознаки, але виключити останню як зайво вмінену, відповідно до вказаного відповідного обвинувального акта, остання в судових дебатах не просила, що є неприпустимим та суперечить вимогам ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Крім того, в ході судового з`ясування обставин по вказаному об`єднаному кримінальному провадженні прокурором не було змінено обвинувачення, висунуте вказаним обвинуваченим, що вказує про відповідність вказаних висновків суду матеріалам кримінального провадження.

По епізоду №4 (розбійного нападу на ОСОБА_23 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб - ч.2 ст. 187 КК України)

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково, вказуючи, що потерпілого ОСОБА_23 не переслідував, золотим ланцюжком та хрестиком, належними останньому, не заволодівав, взяв лише 600 грн., які випали з кишені потерпілого, в зв`язку з чим він вважав, що потерпілий їх загубив, а також телефон, який лежав на землі, оскільки вважав, що він належить комусь із хлопців, а не потерпілому, першим не починав нанесення потерпілому ударів, наніс потерпілому декілька ударів по ногам та тулубу.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 в ході судового розгляду вказав, що 12 липня 2017 року він зустрівся із ОСОБА_13 та ОСОБА_28 у вечірній час доби, та вирішуючи, як провести спільно вечірній час, вони, на його пропозицію, вирішили піти в бік Південного вокзалу, та по дорозі у перехожих «постріляти цигарки». Рухаючись по вул. Миру в бік Південного вокзалу, де в цей час по даній вулиці в зворотньому напрямку, назустріч їм, рухався раніше незнайомий йому чоловік, який пройшов повз них, вони помітили, що даний чоловік перебуває в нетверезому стані, а тому вирішили піти за ним і змінили напрямок свого руху.

Через деякий час чоловік почав спрявляти природні потреби, в силу чого вони обігнали його, але він згодом знову обігнав їх на мосту. При цьому обвинувачений ОСОБА_9 вказав, що саме він помітив потерпілого та звернув увагу інших хлопців на нього, в результаті чого вони і вирішили піти слідом за ним, зменшивши свій крок та переслідуючи його впродовж 15-20 хв. на відстані від нього 20-30 метрів.

Коли потерпілий повернув до «Церкви Відродження» вони також повернули за ним і знаходилися від нього на відстані 10 метрів. Раптово ОСОБА_13 наніс перший удар, з ліктя підпригнувши до потерпілого, в потилицю останнього, а другий удар наніс він по ногам останнього. Чому ОСОБА_46 наніс удар потерпілому, обвинувачений пояснити не зміг, разом з цим зазначив, що він наносив йому удари, оскільки потерпілий став у стійку по відношенню до ОСОБА_43 і він хотів захистити свого товариша, оскільки той був меншим від потерпілого. Він особисто наніс потерпілому 2-3 удари ногою по ногам і 1 удар рукою в плече потерпілого.

Потерпілий одразу від перших ударів упав на землю на правий бік і пручався, зацепивши в цей час його ногою, від болю він почав лаятися на потерпілого та у відповідь наніс один удар ногою по потерпілому. Він свідомо обирав область тіла потерпілого куди він наносив йому удари, щоб не спричиняти значної шкоди здоров`ю останнього.

Він бачив як ОСОБА_46 наносив потерпілому лише один удар, всі інші пошкодження потерпілий отримав можливо в результаті падіння, оскільки він не наносив потерпілому значних ударів. Після нанесення першого удару ОСОБА_44 на свою адресу від потерпілого він не чув ніяких слів чи погроз та не отримував жодних ударів, він лише в цей час стонав. Третій з хлопців ОСОБА_79 ударів потерпілому не наносив, він відбіг від того місця на відстань близько 15 метрів. Поряд з потерпілим вони були вдвох із ОСОБА_13 ..

Коли він наносив удари ногою по потерпілому, він помітив як з кишені останнього випали кошти в сумі 600 грн., він вирішив, що потерпілий їх загубив, в зв`язку з чим вони вже йому не належать, а тому забрав їх собі і пішов геть з місця нападу на потерпілого. Відійшовши на відстань 10 метрів, він зрозумів, що ОСОБА_46 залишився на тому ж місці, він його окликнув, на що останній не відреагував, а тому він знову повернувся до потерпілого, де ще раз наніс удар останньому і помітив телефон, який також забрав собі, при цьому золотого ланцюжка на потерпілому він не бачив взагалі. Коли він брав телефон, ОСОБА_46 знаходився над потерпілим навпроти його грудної клітини. В цей момент вони разом із ОСОБА_44 , за вказівкою останнього, залишили непритомного потерпілого і втекли звідтіля.

Відійшовши на 50 метрів від місця нападу на потерпілого, вони почали демонструвати один одному речі потерпілого, якими заволоділи у такий спосіб, а саме ОСОБА_13 показав замкнений ланцюжок із хрестом, вказавши, що він золотий і злетів із потерпілого під час нападу, а він показав візитницю, банківські картки з якої викинув біля магазину «ЕКО-маркет». Щоб не втратити речі він запропонував ОСОБА_80 забрати собі ланцюжок із хрестиком, оскільки кишені штанів, в яких був той, були драними. Телефон, належний потерпілому, він показував ОСОБА_80 , ще в той момент, коли вони знаходилися біля потерпілого, куди він його подів вподальшому - не пом`ятає. Кошти, належні потерпілому в сумі 600 грн., вони поділили між трьома порівну і пішли в магазин. Намір напасти на потерпілого у нього виник саме тоді, коли ОСОБА_46 його ударив, і він нанасив удари, оскільки хотів захистити товариша і вважав це справедливим.

Наступного дня він зателефонував своєму знайомому і запропонував йому здати за винагороду в ломбард хрест, належний потерпілому, на що той погодився. Він із ОСОБА_44 зустрілися із знайомим, він дав останньому хрест, він приніс за нього близько 6500 грн., з яких 200 грн. він дав йому як винагороду, та ОСОБА_13 2-3 тисячі грн.. До приміщення ломбарду він і ОСОБА_46 не заходили. Свою частину коштів витратив на себе. Ланцюжок та візитницю було вилучено працівниками поліції з його помешкання під час обшуку. Чому залишив у себе візитницю потерпілого пояснити не може. На заволодіння речами потерпілий їм свого дозволу не надавав. Вказаними речами він заволодівав відкрито, удари потерпілому наносив без будь-якої мети. У скоєному розкаюється.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні вину у вчиненому даному кримінальному правопорушенні визнав частково, при цьому, вказуючи, що потерпілого ОСОБА_23 він та ОСОБА_9 не переслідували, він наніс першого удару потерпілому, а потім до бійки приєднався ОСОБА_9 , золотим ланцюжком з хрестом, належним потерпілому, не заволодівав, та під час нападу взагалі їх не бачив на потерпілому чи у ОСОБА_9 .. Заволодів лише коштами потерпілого, з задньої кишені його штанів, та телефоном, який лежав на землі біля потерпілого, при цьому вважав, що він належить не потерпілому, а комусь із хлопців. Метою нападу, з його боку, була звичайна бійка, а вже потім заволодіння майном потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_13 в ході судового розгляду вказав, що 12 липня 2017 року він спочатку зустрівся з ОСОБА_9 , а вже згодом вони зустрілися з ОСОБА_81 і вирішили разом прогулятися містом. Вони направилися до Південного вокзалу і, повертаючись звідти, побачили потерпілого, який справляв природні потреби в непризначеному для цього місці, в зв`язку з чим вони почали з нього сміятися, а той у відповідь висловився нецензурною лайкою на їх адресу і пішов далі. В цей момент вони всі разом вирішили переслідувати потерпілого, оскільки він перебував в сильному алкогольному сп`янінні, падаючи декілька разів, в результі чого йшли слідом за ним протягом 7 хвилитн на відстані близько 30 метрів від останнього.

Через деякий час, близько 23 год 30 хв.він підійшов до потерпілого «стрельнути цигарку», на що той відповів: «Ви, «малолєтки», проблем хочете, чи що?»,та в результаті чого він підійшов до ОСОБА_23 і вдарив останнього з лівої руки в голову, від чого той упав, але одразу піднявся і почав нападати на нього. Побачивши це, в бійку вліз ОСОБА_9 , котрий в цей час знаходився позаду нього, а ОСОБА_79 утік. Після цього вони вдвох продовжували наносити удари потерпілому, від яких той втратив свідомість та лежав напівбоком, грудною клітиною та обличчям до землі. Скориставшись непритомним станом потерпілого, вони почали його огляд, в ході якого: він помітив у задній кишені штанів останнього кошти, яких було 500-530 грн., котрі виглядали, та телефон Нокіа, в металевому корпусі, що знаходився на асфальті біля потерпілого на відстані 0,5 метра від нього, які він забрав собі, а ОСОБА_9 взяв візитницю. Одразу він не розумів, що телефон належить потерпілому, оскільки вважав, що він чийсь з хлопців, забрав його «на автоматі». Потім хтось із сторонніх почав кричати і він вказав: «Давай уходити», після чого вони втекли з того місця.

Коли вони відійшли від місця нападу, вже у дворах житлових будинків, куди вони прийшли, ОСОБА_9 почав розкидати навбоки різні картки з візитниці, яку залишив собі, а у ОСОБА_82 виявився ланцюжок з хрестом, котрий він розумів, що знайшли на місці нападу на потерпілого одразу після його побиття, але на самому потерпілому вказаний ланцюжок він не бачив.

В подальшому обвинувачений, на запитання учасників процесу, повідомив, що напад на ОСОБА_23 він здійснив з метою його побиття, щоб забрати кошти і все інше, намір на вчинення якого у нього виник коли він побачив в кишенях у останнього кошти, безпосередньо вже під час бійки. Намір на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому у нього виник до нападу, оскільки він був злий на останнього, а тому про наслідки його побиття не замислювався.

Спеціально місце нападу вони не обирали, хоча розуміли, що там було темне, неосвітлене місце, вони першими почали словесну перебранку з потерпілим, і він повідомляв ОСОБА_83 , ще до початку нападу, що в нього з ОСОБА_84 буде бійка. В результаті їхніх з ОСОБА_58 спільних дій потерпілий втратив рівновагу, де перший удар був нанесений саме ним. Коли вони спільно з ОСОБА_58 обшукували потерпілого, останній вже був без свідомості. Віни не бачив хто саме і коли знімав ланцюжок з потерпілого. Під час переслідування потерпілого, він не бачив, що у того є дорогоцінні речі, але він знав, що речами останнього він має намір заволодіти в подальшому.

На питання прокурора обвинувачений ОСОБА_13 також повідомив, що, залишаючи потерпілого, останній був без свідомості і допомогу йому вони не надавали. Хто викликав поліційських та швидку йому не відомо. Щодо схоронності речей, належних потерпілому, після їх заволодіння вони між собою не домовлялися, і продовжували гуляти і зустрічали інших друзів. Його знайомий здається ОСОБА_85 , але точно він не пам`ятає, хотів зателефонувати та забрати телефон потерпілого, але він попередив останнього, що з цим телефоном можуть виникнути проблеми, але той відмахнувся на це. Він пропонував йому спочатку його десь прикопати, а потім продати. Згодом ОСОБА_51 з ОСОБА_86 пішли додому, а він до свого знайомого.

Наступного дня він з ОСОБА_58 були на зупинці 23 вересня в м. Полтаві вони зустріли якогось знайомого ОСОБА_55 , якому останній запропонував здати за винагороду в лормбард хрест потерпілого, але той відмовився, вказавши на відсутність у нього з собою паспорта. Свідка ОСОБА_87 коли той здавав в ломбард хрест, вони чекали на вулиці. За хрест вони отримали близько 6 000 грн., які поділи на трьох: нього, ОСОБА_55 та ОСОБА_88 , порівну. Золотого ланцюжка потерпілого він не брав.

До потерпілого він підходив з розмовою про можливість відшкодування йому шкоди частинами, але останній відмовив, вказавши на необхідність одноразової грошової суму в розмірі 15-20 тисяч грн.. До вчиненого ставиться негативно, просив у потерпілого вибачення.

Судом встановлено, що протиправними діями обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_23 завдано матеріального шкоди на суму 101 762,86 грн., яка в ході досудового слідства відшкодована частково на суму 93 905, 14 грн..

Судом встановлено, що незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_13 у вчиненні в сукупності протиправних дій, які виразилися у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, у вигляді розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_23 з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб, за усіх фактичних обставин, зазначених у даному вироку, вина останніх у вчиненні інкримінованих їм даного кримінального правопорушення, підтверджується з огляду на наступне.

Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_13 у скоєнні даного кримінального правопорушення, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини , якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.

Встановлені вище судом обставини вчинення ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , протиправного діяння по відношенню до потерпілого ОСОБА_23 підтверджуються показами потерпілого та свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_89 , які були безпосередньо допитані в ході судового з`ясування обставин кримінальногшо провадження.

Так, потерпілий ОСОБА_23 суду вказав, що дійсно 12.07.2017 року, влітку, близько 22.00 23.00 год., він повертався у пізній вечірній час з роботи та рухався з Південного вокзалу в бік мікрорайону «Левада». В районі церкви «Відродження» він відчув сильній удар в ліве вухо, який був нанесений йому обвинуваченим ОСОБА_13 (вказавши на нього в залі суду), від якого він впав на землю, але, маючи в собі сили, підвівся на ноги. Після цього йому було нанесено удар в обличчя, а саме в лобну його ділянку, від ОСОБА_9 , на якого також вказав в залі суду, внаслідок якого він упав на землю на правий бік та втратив свідомість. Нападників було троє.

Потерпілий вказав, що в момент падіння на землю, обвинувачені продовжували наносити йому удари в голову та ногу. Коли він прийшов до тями, приблизно о 1-й годині ночі, він не зрозумів, що з ним трапилося, оскільки його рубашка та штани були в крові, та виявив відсутність при собі особитих речей, а саме: золотого ланцюжка з хрестом, які знаходилися у нього на шиї, з лівої кишені штанів картхолдера і мобільного телефону, а також із задньої правої кишені штанів грошових коштів у сумі 700 грн..

Іншим телефоном, що був при ньому, останні не заволоділи, оскільки він лежав на правому боці, де у правій кишені штанів він знаходився, за допомогою якого він і викликав поліцію, а ті в свою чергу швидку допомогу. Його забрали до лікарні, де надали невідкладну допомогу і відправили додому. На наступний день його поклали на стаціонар, де він лікувався протягом 15-18 днів, так як у нього було виявлено струс головного мозку та інші ушкодження.

Його знайомий, якого він наступного дня прохав про допомогу, повідомив йому, що його банківські картки були зайдені біля магазину «ЕКО-маркет» заблокованими, оскільки з них намагалися зняти кошти.

Хто саме забирав у нього вказані речі він не бачив, оскільки був без свідомості.

На запитання інших учасників судового розгляду потерпілий суду пояснив, що він повертався додому, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, але до обвинувачених не чіплявся. Втратив свідомість після нанесення йому перших двох ударів, він бачив як наносилися ці удари і хто саме їх наносив.

Золотий ланцюжок та декілька карток йому повернули працівники поліції, кошти в сумі 5 000 грн., що знаходяться на депозитному рахунку суду, він не отримував.

Під час нанесення першого удару ОСОБА_13 він знаходився на відстані втягнутої руки від нападника. ОСОБА_13 найближче до нього знаходився під час нападу, в силу чого ним і було нанесено перший удар. Піцін знаходився за Стратаном, і так швидко в ході нападу вони не могли змінити своє розташування.

Вперше нападників він помітив, вже поблизу «Церкви Відродження», вони з`явилися з боку від нього, неочікувано і не відомо звідки. Ніякої розмови з ними у нього не було і він останніх своїми діями не провокував. Проміжок часу між моментом, коли він побачив нападників поряд з собою, та першим ударом - був дуже незначним. Спочатку він помітив їх боковим зором, а потім вони стояли вже прямо перед ним. Він не очікував отримати удар, нападники обмежили його рухи, оскільки він впав на землю та намагавався поповзти. Перший удар в ліве вухо був досить значним, щоб збити його з ніг. Розташування нападників після першого удару змінилося, один з них був попереду, а два інших зліва з боку від нього. В що були одягнені нападники він не пам`ятає. Місце, де було здійснено на нього напад, було темним, освітлювалося лише світлом з вікон житлового будинку, розташованого поряд, складалося із стежки та кущів. Коли він падав, то головою об стежку він не вдарявся, свідомість втратив трохи пізніше після другого удару, і скоріше за все від отриманих ударів по голові. Другий удар був нанесений йому ОСОБА_9 рукою зігнутою в кулак, правою чи лівою не пам`ятає. Між ударами був дуже короткий часовий проміжок, нападники в цей час між собою не спілкувалися. Розташування нападників не бачив, так як закривав своє обличчя руками від ударів.

Свої показання потерпілий ОСОБА_23 підтвердив під час слідчого експерименту, проведеного в ході досудового розслідування за його участю 29.08.2017 року, вказавши при цьому, окрім обставин вчинення злочину, також на місце його вчинення та місце, де його залишили нападники в непритомному стані, механізм і кількість нанесення йому тілесшних ушкоджень, розташування нападників, як по відношенню до себе, так і між собою, вказавши на роль і участь кожного із них (т.8 а.п..174-178).

При пред`явленні для впізнання по фотознімках потерпілий ОСОБА_23 впізнав обвинувачених як осіб, що вчинили розбійний напад на нього та заволоділи його особистими речами:

-Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14.07.2017 року, вказав на фото під номером чотири, на якому зображений ОСОБА_9 , як на особу, яка 12.07.2017 року, близько 23.30 год., разом з іншими заволоділа його особистими речами за адресою АДРЕСА_7 (т. 8 а.п.179-182);

-Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28.08.2017 року, вказав на фото під номером три, на якому зображений ОСОБА_13 , як на особу, яка 12.07.2017 року, близько 23.30 год., разом з ОСОБА_9 наносила йому тілесні ушкодження (т. 8 а.п.183-185);

-Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28.08.2017 року, вказав на фото під номером чотири, на якому зображений ОСОБА_28 , як на особу, яка 12.07.2017 року, була разом з іншими нападниками, що здійснили на нього напад (т. 8 а.п.186-188).

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_9 та ОСОБА_13 12.07.2017 року, близько 23 год. він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 йшли в напрямку Південного вокзалу за пропозицією Піціна, з метою «постріляти цигарок» у перехожих. Побачили потерпілого, попросили у нього цигарок, він відмовив і вони пішли далі. Вони пройшли коло і направилися до нього додому за цигарками. Коли вони поверталися до нього додому, вони знову зустріли ОСОБА_23 , який справляв свої природні потреби, пройшовши повз нього, він почав махати руками та щось кричати на їхню адресу, на що ОСОБА_46 відповів, щоб він їх не чіпав. Потім ОСОБА_46 розігнався і налетів на потерпілого, в результаті чого наніс останньому два-три удари в обличчя, що він бачив особисто. Він не хотів приймати в цьому участь і відбіг на 15-20 метрів. Через секунд 15, він знову повернувся на місце нападу, а ОСОБА_51 йшов в цей час в його напрямку, але різко розвернувся, щоб забрати звідти ОСОБА_43 . В той момент, коли ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_13 , хтось засвітив у вікно, після чого вони всі разом втекли.

Коли він підходив з ОСОБА_58 до того місця, потерпілий лежав спиною на землі, і без свідомості, а ОСОБА_46 стояв над потерпілим.

Опинившись біля магазину «ЕКО-маркет», вони почали розглядати викрадені речі потерпілого, ОСОБА_46 показав золотий ланцюжок з хрестиком і телефон, а ОСОБА_51 - візитницю темного кольору та 600 грн.. В цей же час ОСОБА_46 у його присутності почав оглядати телефон і знайшов у ньому фото потерпілого з друзями, а ОСОБА_51 витягувати банківські картки, кількість яких була близько 5-6 шт., та викидати їх у сміттєвий бак, розташований біля магазину, оскільки зняти з них кошти він не міг, не знаючи кодів. Саму візитницю ОСОБА_51 залишив собі, а золотий ланцюжок забрав у ОСОБА_43 на зберігання, бо він не довіряв останньому. Стратан у його присутності передав ОСОБА_83 золотий ланцюжок з хрестиком. Він при цьому розумів, що всі ці речі належали потерпілому і не належали ОСОБА_83 чи ОСОБА_80 . Після цього він пішов у магазин за «Колою», щоб розділити кошти між собою, після чого кожний з них отримав по 200 грн.. Потім вони продовжували гуляти і відпочивати, зустрівши інших друзів ОСОБА_90 та ОСОБА_91 , розпиваючи разом спиртні напої. Близько 4-5 години ранку наступного дня вони почали розходитися, він пішов додому, а ОСОБА_46 з ОСОБА_58 разом пішли до останнього додому.

Того ж дня дня вони зустрілися з ОСОБА_58 і ОСОБА_44 , які йому повідомили, що вони, у його відсутність, здали в ломбард хрест потерпілого, в результаті чого знову поділили між собою кошти, отримані від його реалізації, надавши йому 2000-2200 грн.. Про те, як вони будуть розпоряджатися речами потерпілого, вони заздалегідь між собою не домовлялися, але він відмовився надати свій паспорт, щоб закласти ці речі в ломбард. Ланцюжок та візитниця, при цьому, залишалися у ОСОБА_55 , а ОСОБА_46 повідомив, що телефон потерпілого він залишив у ОСОБА_91 . Після чого вони поїхали до ТРЦ «Екватор» розважатися.

Даний свідок частково підтвердив свої показання надані ним під час слідчого експеременту, проведеного за його участю, вказавши, що надавав під час експеременту такі показання, оскільки боявся того, що його посадять у СІЗО. Зазначив, що показання надані ним в судовому засіданні є правдивими і такими, що відповідають дійсності.

Показаннями свідка ОСОБА_89 , який вказав, що в липні 2017 року до нього зателефонував товариш ОСОБА_92 та повідомив, що зустрів співробітниці дітей, які просили здати хрестик до ломбарду, та щоб він взяв паспорт, на що той погодився. На зупинці громадського транспорту «23 Вересня» він зустрівся з ОСОБА_93 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які передали йому золотий хрестик біло-червоного кольору (без каміння). На запитання про джерело походження хрестика ОСОБА_9 та ОСОБА_13 повідомили, що він не крадений, а знайдений на пляжі після святкування свята Івана Купали. Після чого, він на свій паспорт здав хрестик вагою 10-12 грам до ломбардного відділення, що по вул. Калініна, 26 у м. Полтаві, а кошти в розмірі 6 тис. грн. передав хлопцям. За те, що здав хрестик, отримав винагороду, розмір якої не пам`ятає, і пішов до бару пити пиво.

Від працівників поліції дізнався про те, що вказаний хрестик був викрадений. Хлопців, що просили здати в ломбард хрестик, він бачив вперше.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні вказала, що за її участі у квартирі, за адресою АДРЕСА_1 , де проживає вона та її родина, зокрема її онук обвинувачений ОСОБА_9 , було проведено працівниками поліції обшук, в ході якого працівниками поліції було виявлено та вилучено: запальничку, цигарки, годинник, грошові кошти в розмірі 3 грн., браслет силіконовий, золотий ланцюжок в кишені ОСОБА_9 , в коридорі - кросівки чорного кольору, фірми «Лакоста», в кімнаті №2 візитницю, чорного кольору, шкіряну, в кімнаті №1 гаманець чорного кольору, шкіряний.

Також, ОСОБА_12 суду пояснила, що нові кросівки, в яких був одягнутий ОСОБА_9 , вона одразу помітила коли її онук прийшов разом із ОСОБА_44 додому і запитала у нього про джерело їх походження, на що останні одночасно повідомили, що їх йому подарував ОСОБА_46 . ЇЇ онук із ОСОБА_44 часто гуляв поночі по місту і вона прмітила, що у ОСОБА_43 постійно були кошти, розуміючи при цьому те, що походження цих коштів було незаконним, оскільки останній не міг їх заробити, так як цілими днями гуляв. Про золотий ланцюжок їй стало відомо під час проведення обшуку, в ході якого її онук повідомив працівникам поліції, що він його знайшов.

Вони намагалися огородити онука від спілкування із ОСОБА_44 , але все було безнадійним, коли ОСОБА_94 телефонували друзі, його неможливо було втримати вдома, він міг навіть втекти з дому, пролізши з другого поверху по газовій трубі. Лише в результаті негативного на нього впливу друзів, на її думку, ОСОБА_95 почав скоювати злочини.

Вина обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , у вчиненні вказаного кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_23 , передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, крім того, підтверджується і письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, зокрема:

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.07.2017 року о 01 год. 30 хв. (з відміткою про реєстрацію в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ВП №2 ПВП ГУ НП в Полтавській області за № 6915), яким зафіксовано прийняття слідчим ВП № 2 ПВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_96 заяви від ОСОБА_23 про те, що 12.07.2017 року, близько 23 год. 30 хв., по вул. Миру,24 в м. Полтаві, невідомі особи із застосуванням тілесних ушкоджень заволоділи його особистими речами: золотим ланцюжком з хрестиком, мобільним телефоном марки Нокіа, загальною вартістю 80 000 грн. (т. 8 а.п.122).

Даними протоколу огляду місця події від 13.07.2017 року з фото таблицею до нього та доданою план схемою, згідно якого слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_96 , за участю потерпілого ОСОБА_23 , на ділянці місцевості по АДРЕСА_7 , було проведено огляд місця події. Від доріжки з лівого боку знаходиться на відстані 10 м приміщення церкви «Відродження». На місці потерпілим вказано на доріжку, на якій було виявлено речовину бурого кольору (т.8 а.п.123-127).

Згідно протоколу огляду місця події від 14.07.2017 року з фото таблицею до нього, слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_96 , за участю потерпілого ОСОБА_23 , на ділянці місцевості по АДРЕСА_7 , проведено огляд місця події, в ході якого було встановлено, що місцем події є ділянка місцевості, неасфальтована, прямо знаходиться грунтова доріжка, з правого та лівого боку від якої росте трава. Від доріжки на відстані, близько 15 м, знаходиться будинок, на одному з балконів видно номер будинку та назву № НОМЕР_7 АДРЕСА_7 . Між доріжкою та будинком ростуть дерева. З правого боку від доріжки, на відстані 6 м, знаходиться металева конструкція, від іншого, на відстані, близько 5 м, знаходиться притміщення церкви «Відродження». Грунтова доріжка проходить вздовж будинку по АДРЕСА_7 . Доріжка веде до тротуарної пішохідної доріжки, від якої прямо розташована проїзна частина транспорту. Від проїзної частини прямо знаходиться дев`ятиповерховий будинок, на першому поверсі якого видно вивіску «Резонанс» синього кольору (т.8 а.п.128-131).

Протоколом проведення слідчого експеремету від 22.08.2017 року із свідком ОСОБА_28 , яким відтворено обставини сприйняття даним свідком того, як ОСОБА_9 та ОСОБА_13 12.07.2017 року, близько 23 год. 30 хв., поблизу будівлі церкви, яка розташована навроти тильної сторони будинку №24, по вул. Миру у м. Полтаві, напали на раніше невідомого їм чоловіка, а саме: ОСОБА_13 наніс перший удар правою рукою стиснутою в кулак потерпілому в ділянку лівої частини обличчя, а потім приєднався ОСОБА_9 та наніс правою рукою удар в ділянку обличчя. Від вказаних ударів чоловік впав на землю, потім підвівся та почав махати руками, намагаючись захиститися та втекти. ОСОБА_9 разом із ОСОБА_13 наздогнали чоловіка, та ОСОБА_13 наніс удар правою рукою по обличчю чоловіка, від якого той впав на землю. Потім відтворив на статисту, як саме чоловік впав на землю, де ОСОБА_9 разом із ОСОБА_13 нанесли удари ногами в кількості не менше 3 по чоловіку, а в подальшому за допомогою статиста відтворив, як ОСОБА_9 та ОСОБА_13 схилилися над потерпілим, який лежав без свідомості, а потім залишили місце події (т.8 а.п.144-152).

В тому числі, висновком судово- медичного експерта обласного бюро судово медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА № 1196 від 01.09.2017 року, згідно якого за результатами експертизи у ОСОБА_23 встановлено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепномозкової травми, струсу головного мозку, гематом м`яких тканин, забійних ран, саден шкіри обличчя, лівої вушної раковини, які кваліфікуються тільки у сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; гематоми м`яких тканин лівої гомілки, які кваліфікуються, як легке тілесне ушкодження, що спринило короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук стиснуті у кулак, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою,тобто не характерні для утворення при падінні та можливо у строк і за обставин на які посилається ОСОБА_23 , не менш як від чотирьохкратної дії травмуючих факторів. Показання свідка ОСОБА_28 , дані ним 22.08.2017 року в ході проведення слідчого експерименту за його участю, не протирічить об`єктивним даним судово медичної експертизи ( т.8 а.п.153-155).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що фактичні дані, отримані в результаті слідчого експеременту, проведеного зі свідком ОСОБА_28 , є об`єктивно спроможними і такими, що узгоджуються з іншими доказами, зібраними у даному кримінальному провадженні, а тому суд визнає їх належними та допустимими.

Протоколами пред`явлення речей для впізнання:

-від 15.07.2017 року, відповідно до якого серед пред`явлених 4 гаманців потерпілий ОСОБА_23 впізнав картхолдер (гаманець) під № НОМЕР_5 , як належний йому, розпізнавши його за чорним кольором, способом виготовлення - зі шкіри та кількістю наявних у ньому кишень, в кількості 3 шт. (т.8 а.п.189-191);

-від 15.07.2017 року, відповідно до якого серед пред`явлених 4 ланцюжків потерпілий ОСОБА_23 впізнав, як йому належний, ланцюжок за характерними ознаками та по індивідуальному плетінню, а саме «кардинал», під № 4 (т.8 а.п.192-194);

-від 29.08.2017 року, відповідно до якого серед пред`явлених 4 мобільних телефонів марки «Нокіа» потерпілий ОСОБА_23 впізнав, як йому належний, мобільний телефон під № 1, по загальному вигляду та ознаками, кришці акумуляторної батареї (т.8 а.п.196-198),

які, відповідно до постанов про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу від 14.07.2017 та 29.08.2017 року, визнані речовими доказами і передані потерпілому ОСОБА_23 на відповідальне зберігання (т.8 а.п.195; 246; 247).

Даними протоколу обшуку від 14.07.2017 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 15.07.2017 року, відповідно до якого слічим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_96 , за участю законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 - ОСОБА_11 , було проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_9 , а саме у АДРЕСА_1 , в ході якого працівниками поліції було виявлено та вилучено: запальничку, цигарки, годинник, грошові кошти в розмірі 3 грн., браслет силіконовий, золотий ланцюжок з кишені ОСОБА_9 , в коридорі кросівки, чорного кольору, фірми «Лакосте», в кімнаті №2 візитницю, чорного кольору, шкіряну, в кімнаті №1 гаманець чорного кольору, шкіряний, котрий був зафіксований за допомогою аудіо-відео запису, що в повному обсязі був відтворений в судовому засіданні (т.8 а.п.199-209).

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.07.2017 року, серед пред`явлених чотирьох фотокарток свідок ОСОБА_97 вказав на фото під №2, де зображений ОСОБА_9 , як на особу, якій 13.07.2017 року віддав кошти за закладений до ломбарду, по вул. Калініна в м. Полтаві, хрестик, та яка з іншим хлопцем просила на належний йому паспорт закласти цю річ (т.8 а.п.216-217).

Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.07.2017 року, згідно якого серед пред`явлених чотирьох фотокарток свідок ОСОБА_97 вказав на фото під № 3, де зображений ОСОБА_13 , як на особу, якій 13.07.2017 року, разом з іншим хлопцем, віддавав кошти за закладений хрестик до ломбарду «Скарбниця», що по вул. Калініна (т.8 а.п.218-219).

Листом «Ломбард «Свіжа Копійка» від 08.08.2017 року № 8965/8, в якому зазначено про факт звернення ОСОБА_89 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до ломбардного відділення ПТ «Ломбард «Свіжа Копійка» по вул. Калініна, 26 у м. Полтава. Зокрема, 13.07.2017 року о 18 год. 12 хв. клієнт заклав хрестик деформований за реактивом золотий, проба 583, вага 12,64 гр. (чиста вага 12,62 гр). Звернено стягнення 17.07.2017 року та реалізовано (т. 8 а.п.221).

Згідно ротоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 25.08.2017 року, серед пред`явлених чотирьох фотокарток свідок ОСОБА_92 вказав на фото під № 4, де зображений ОСОБА_13 , як на особу, яка 13.07.2017 року перебувала з ОСОБА_9 в момент, коли останній просив його допомогти закласти хрестик до ломбарду (т.8 а.п.222-224).

Заявою ОСОБА_98 на ім`я начальника ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області від 04.08.2017 року про добровільну видачу мобільного телефону Nokia E52, IMEI НОМЕР_4 , який йому надав знайомий ОСОБА_9 хлопець на ім`я ОСОБА_99 (т.8 а.п.225).

Протоколом огляду місця події від 04.08.2017 року, згідно якого слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_96 , за участю свідка ОСОБА_98 , в приміщенні кабінету №27 ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, ОСОБА_100 добровільно надав для огляду мобільний телефон Nokia E52, IMEI НОМЕР_4 , в корпусі чорного кольору та по бокам сріблястого кольору, з сім карткою МТС, серії НОМЕР_8 , який в подальшому було вилучено та на який було накладено арешт (т.8 а.п.226; 227-230).

Квитанцією, виданою ФОП ОСОБА_101 від 03.08.2017 року, про те, що оцінка 585 проби ланцюжка « ІНФОРМАЦІЯ_8 », вагою 116,44 гр., становить 98 700 грн. (т.8 а.п.231).

Ліцензією серії АВ №563037, виданою Міністерством фінансів України підприємцю ОСОБА_102 , вид господарської діяльності: виготовлення виробів з дорогоцінних металів та догороцінного каміння (роздрібна торгівля, комісійна торгівля ювелірними виробами з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння) (т.8 а.п.232).

Довідкою представника Національного Банку України в Полтавській області ОСОБА_103 від 26.07.2017 року про те, що закупівельна ціна на дорогоцінний метал в брухті 1 грам золота 585 проби (без ПДВ) 12.07.2017 року, становила 579,81 грн. (т.8 а.п.248).

Протоколом огляду місця події від 28.08.2017 року, згідно якого слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_96 , за участю потерпілого ОСОБА_23 , в приміщенні ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, було оглянуто ксерокопію комп`ютерної томографії №3850 ПОКЛ, на ім`я ОСОБА_23 , від 13.07.2017 року на 1 арк.; довідку № 12646 від 13.07.2017 року, видану ОСОБА_23 в тім, що він звертався за медичною допомогою в травмпункт 1 Міської кілінічної лікарні м. Полтави 13.07.2017 року о 00 год. 25 хв.. Травма побутова, хуліганська. Діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійні рани спинки носу та нижньої губи зліва на 1 арк.; копію консультативного висновку на ОСОБА_23 консультований нейрохірургом ПОКЛ 13.07.2017 року. Встановлений діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку. 13.07.2017 року ЛОР діагноз: множинні садна, гематоми м`яких тканин обличчя, лівої вушної раковини; консультативний висновок на ОСОБА_23 консультований окулістом 13.07.2017 року. Встановлений діагноз: контузія параобітальна гематома обох очей. Субконюнктивний крововилив правого ока; довідку про тимчасову непрацездатність № 137, видану ОСОБА_23 від 13.07.2017 року, 3 МКЛ м. Полтави про те, що діагноз первинний: ЗЧМТ, струс г/м. Режим амбулаторний. Стати до роботи 27.07.2017 року (т.8 а.п.233-239).

Постановою про призначення судово медичної експертии від 26.07.2017 року та висновком судово медичного експерта обласного бюро судово медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА №1022 від 07.08.2017 року, згідно якого за результатами експертизи у ОСОБА_23 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, гематом м`яких тканин, забійних ран, саден шкіри обличчя, лівої вушної раковини, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; гематоми м`яких тканин лівої гомілки, яка кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спринило короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерні для утворення чи падіння та можливо в строк і за обставин, на які посилається ОСОБА_23 , не менш як від чотирьохкратної дії травмуючих факторів. Враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику встановлених тілесних ушкоджень в момент спричення тілесних ушкоджень положення та взаєморозташування ОСОБА_23 , відносно нападників змінювалося (т.8 а.п.240-242).

Постановою про призначення судово медичної експертизи від 29.08.2017 року та висновком судово медичного експерта обласного бюро судово медичної експертизи ДОЗ Полтавськогї ОДА №1197 від 01.09.2017 року, згідно якого за результатами експертизи у ОСОБА_23 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, гематом м`яких тканин, забійних ран, саден шкіри обличчя, лівох вушної раковини, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; гематоми м`яких тканин лівої гомілки, яка кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук стиснуті у кулак, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерні для утворення при падінні та можливо у строк і за обставин, на які посилається підекспертний гр. ОСОБА_23 , не менш як від чотирьохкратної дії травмуючих факторів. Покази потерпілого ОСОБА_23 , дані ним 29.08.2017 року в ході проведення слідчого експерименту за його участю, не протирічать об`єктивним даним судово - медичної експертизи ОСОБА_23 (т.8 а.п.243-245).

З огляду на викладене, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_23 з точки зору їх достовірності, слід зазначити, що вони в повній мірі узгоджуються з іншими зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними в суді доказами, є логічно-послідовними та несуперечливими за змістом, в зв`язку з чим слід прийняти їх як достовірні (правдиві) та покласти в основу обвинувачення осіб, яким інкримінується вчинення даного злочину.

Таким чином, досліджуючи обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 і ОСОБА_104 кримінального правопорушення, передбаченого 2 ст. 187 КК України, суд визнає кожний доказ - належним, допустимим, достовірним, а сукупність зібраних доказів достатньою та взаємозв`язаною для прийняття даного процесуального рішення у справі.

Разом з цим, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_13 надали суду непослідовні, нестабільні та суперечливі за своїм змістом показання щодо кількості, локалізації, ударів нанесених потерпілому, їх послідовності спричинення та морфологічної характеристики по відношенню до потерпілої особи, взаєморозташування як нападників між собою, так і по відношенню до потерпілого, їх спільного взаєморозташування протягом всього перебігу здійснення нападу, починаючи з його початку і до моменту його завершення, а також щодо заволодіння речами потерпілого.

При цьому, останні не заперечували своєї причетності до здійснення нападу на потерпілого ОСОБА_23 , нанесення останньому ударів, внаслідок чого заволоділи майном останнього.

Безпосередньо обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні від 30.11.2018 року вказував про нанесення потерпілому одного сильного удару голінню по ікрі під коліно, від якого останній упав, в результаті якого той отримав гематому м`яких тканин лівої гомілки, яка кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, який і був спричинений на подолання опору потерпілого шляхом його повалення на землю.

Так, показання потерпілого ОСОБА_23 , надані в ході розгляду даного кримінального провадження, а також під час проведення за його участі слідчого експеременту, повністю знайшли своє відображення в показаннях обвинувачених та свідків, як за послідовністю вчинених останніми дій, так і за характером та обсягом дій участі кожного з них у вчиненні даного злочину, а також обсягом і способом викрадення у потерпілого майна, котрі в своїй сукупності вказують про їх спрямованість на реалізацію обвинуваченими розбійного нападу на нього.

Разом з цим, суд критично сприймає показання обвинувачених щодо неможливості спричення ними потерпілому всього обсягу тілесних ушкоджень, їх морфологічної характеристики, з тих підстав, що потерпілий одразу після здійснення на нього нападу самостійно викликав працівників поліції, що в свою чергу виключає отримання потерпілим виявлених у нього тілесних ушкоджень в інший спосіб та час, ніж той, що був ним вказаний, та який і відноситься до події даного кримінального правопорушення.

Дані висновки суду та показання потерпілого в повній мірі підтверджені даними судово-медичних досліджень з даного приводу, котрі є вмотивованими, нуково обгрунтованими, допустимими, а тому сумнівів у їх достовірності і належності у суду не виникає.

Будь-яких об`єктивних даних на їх спростування стороною захисту суду не надано та судом не встановлено.

Суперечливі показання були надані обвинуваченими і з приводу того, що останні не вчиняли дій по переслідуванню потерпілого ОСОБА_23 , а також щодо дійсних мотивів здійснення нападу на потерпілого ОСОБА_23 ..

В цьому руслі судом насамперед було враховано, що обвинувачений ОСОБА_13 в своїх показаннях суду неодноразово зазначав про те, що потерпілий його дратував своєю поведінкою і нецензурними висловлюваннями, в зв`язку з чим у нього з самого початку були наміри щодо спричинення останньому тілесних ушкоджень та заволодіння його речами, що в свою чергу вказує на його агресивну налаштованість відносно потерпілого ще під час підготовки до здійснення розбійного нападу на останнього та на винекнення у нього в цей момент умислу на його здійснення.

Обвинуваченй ОСОБА_9 також зазначав про неналежну поведінку потерпілого, який перебував в нетверезому стані та справляв природні потреби у невстановленому місці, що їх одночасно дуже обурювало і веселило. Не заперечуючи, при цьому, що вони досить тривалий час переслідували останнього, різко змінивши напрямок свого руху, почавши рухатися у зворотньому напрямку слідом за потерпілим, зтишивши свій крок та постійно насміхаючись над останнім і голосно висловлюючись на його адресу, але не мали, при цьому, жодного корисливого мотиву на заволодіння майном останнього чи здійснення на нього нападу.

Суд визнає вказані твердження обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_13 неспроможними по своїй природі з огляду на наступне.

З огляду на докази зібрані судом в ході судового розгляду кримінального провадження, суд також констатує, що поведінка обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_13 по відношенню до потерпілого ОСОБА_23 носила нав`язливий характер, що виразилось у тривалому прослідуванні за останнім, впродовж 15-20 хв., шляхом зміни напрямку свого руху останніми, які рухались в бік Південного вокзалу, тоді як потерпілий рухався їм назустріч в бік мікрорайону «Левада», в силу чого вони мали можливість візуально оглянути останнього, встановити його стан і здатність чинити опір, чим і скористалися під час здійснення на нього нападу. Обвинувачені, переслідуючи потерпілого, також скористались сприятливим моментом для вчинення на нього нападу, а саме, коли той буде рухатись по відрізку вулиці, яка безлюдна та несвітлена, в силу чого втратить пильність і можливість чіткої оглядовості місцевості та бачити все навкруги себе, буде розслабленим, де і вирішили раптово вчинити протиправні дії по відношенню до потерпілого.

Вказане свідчить про спільність їхніх злочинних дій та наявність між ними попередньої змови на вчинення даного злочину, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_13 діяли узгоджено, злагоджено та цілеспрямовано на заволодіння майном потерпілого, внаслідок вчинення на останнього розбійного нападу, і така поведінка останніх першочергово була спрямована на підшукування сприятливої нагоди для вчинення події злочину, його місця та саме з урахуванням узгодженого між ними мотиву, характеру і способу їх протиправних дій.

Так, у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_13 в своїх показаннях вцілому вказали на місце вчинення даного протиправного діяння, характер, спосіб і механізм дій кожного з обвинувачених, та не заперечували того, що саме в результаті їхніх спільних дій і лише у їх сукупності і було спричинено потерпілому ОСОБА_23 тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, що прямо вказує на отримання вказаних тілесних ушкоджень потерпілим - внаслідок вчинення протиправних дій, що виразились у розбійному нападі на ОСОБА_23 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння його майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, в результаті завданих йому одночасно двома особами значної кількості ударів, близько чотирьох, в різні частини тіла, в основному в голову, перші з яких було нанесено в голову, в результаті чого потерпілий одразу втратив свідомість.

Так в ході судового розгляду судом було встановлено те, що вцілому внаслідок протиправних та активних дій ОСОБА_13 , а саме шляхом нанесення ним двох перших ударів потерпілому в голову та обличчя, і одного удару в ногу, і було подолано опір по відношенню до особи, яка зазнала нападу, з метою досягнення спільної мети спрямованої на заволодіння майном потерпілого, внаслідок здійсненого нападу.

Факт втрати потерпілим ОСОБА_23 свідомості на час заволодіння обвинуваченими його майном, не заперечувався в ході судового розгляду, як самими ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , так і свідком ОСОБА_28 , як очевидцем вчинення даного злочину, що в котре свідчить про відповідність висновків суду фактичним обставинам даного кримінального правопорушення.

Крім того, наявність конфліктної ситуації між ОСОБА_13 та потерпілим, як можливого мотиву для спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_23 , не було підтверджена, а ні обвинуваченим ОСОБА_9 , а ні іншими учасниками кримінального провадження потерпілим ОСОБА_23 та свідком ОСОБА_28 , а тому дані твердження ОСОБА_13 суд також сприймає критично.

Твердження обвинувачених з приводу того, що потерпілий ОСОБА_23 вів себе неадекватно, некоректно висловлювався, ппребував у стані алкогольного сп`яніння, суд також визнає неспроможними по своїй суті, оскільки, окрім обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , інші учасники кримінального провадження на дані обставини не вказували, та й сама дана обставина щодо поведінки потерпілого не впливала негативно і не перешкоджала на досягнення ними спільної мети та спрямованості їх умислу щодо здійснення на потерпілого розбійного нападу з метою заволодіння майном останнього.

В ході судового розгляду справи судом достеменно встановлено, що дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_13 були злагодженими, узгодженими між собою, цілеспрямованими на заволодіння майна, належного потерпілому ОСОБА_23 , більш активним учасником яких був ОСОБА_13 , а ОСОБА_26 - ініціатором, без розриву в часі, агресивними і раптовими по відношенню до потерпілого, і їх поведінка з самого початку зустрічі з потерпілим була направлена на підшукування сприятливої нагоди для вчинення злочину, а саме коли потерпілий буде перебувати у розслабленому стані, втратить свою пильність до оточуючих та не очікуватиме нападу, з метою подолання його опору та протидії нападу, та найбільш належному для цього місці.

Обвинувачені виконали весь обсяг дій, необхідний для досягнення своєї спільної протиправної мети заволодіння чужим майном і лише після того як переконалися, що потерпілий втратив свідомість, заволоділи його майном та розпорядилися ним на власний розсуд, що було підтверджено безпосередньо потерпілим ОСОБА_23 , який суду вказав, що удари наносилися трьома особами в тому числі обвинуваченими ОСОБА_9 і ОСОБА_13 , в кількості більше двох ударів, одночасно в різні частини тіла, перший та основні з яких, були спричинені саме по голові, обличчю і з різних боків, в силу чого він втратив рівновагу, упавши на землю, та свідомість. Внаслідок саме цих дій останні - заволоділи його речами.

Нападниками, безпосередньо з метою подолання опору та протидії потерпілого нападу, також було обрано найбільш сприятливі умови для безпосереднього здійснення нападу, а саме: місце нападу - безлюдне, слабоосвітлене та момент нападу - коли потерпілий розслабився, втратив свою пильність та не очікував нападу, що вказує про спрямованість на досягнення своєї протиправної мети дій останніх, в тому числі і дій ОСОБА_13 , направлених на спричинення ударів внаслідок нападу на потерпілого для подолання саме його опору, а не з метою безпосереднього спричинення останньому тілесних ушкоджень, оскільки сукупність і послідовність усього обсягу дій обвинувачених та їх характер, раптовість і агресивність по відношенню до потерпілого вказує саме на повторне вчинення ними рорзбійного нападу на потерпілого ОСОБА_23 за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій, з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що підлягає правовій кваліфікації за ч. 2 ст. 187 КК України.

З вказаних мотивів спростовуються показання ОСОБА_13 щодо відсутності у нього умислу на заволодіння майном потерпілого внаслідок вчиненого на нього розбійного нападу в групі із ОСОБА_9 та його спрямованість лише на нанесення останньому незначних тілесних ушкоджень.
За загальним визначенням розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкту дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку - розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб, що й було враховано судом, за мотивів наведених у даному вироку, при кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 187 КК України.
Фізичним насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, охоплюється: легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності; середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, замах на вбивство, вбивство.
До фізичного насильства, що є ознакою розбою, також належить: насильство, яке реально не спричинило шкоду життю, але було небезпечним для життя в момент заподіяння, тобто в момент застосування створювало реальну погрозу для життя потерпілого (наприклад, скидання з висоти, здавлення шиї, застосування електроструму).
Відповідно до п. 10 Постанови ПВСУ № 12 від 25 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власноситі»: Небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого насильство - це заподіяння йому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або короткочасну втрату працездатності; середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх заподіяння. До останніх, зокрема, слід відносити насильство, що призвело до витрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь, тощо.
Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме щодо втрати свідомості потерпілим ОСОБА_23 одразу після вчиненого нападу на нього, і свідчить на користь того, що застосоване до нього насильство було небезпечним для його життя чи здоров`я в момент його спричинення, незважаючи на ступінь їх тяжкості.

З урахуванням вищевикладеного, суд критично сприймає твердження адвоката ОСОБА_14 щодо недоведеності в ході досудового розслідування та у суді, що насильство, вчинене щодо ОСОБА_23 , носило характер, який можливо кваліфікувати, як небезпечний для життя та здоров`я потерпілого, в зв`язку з чим кваліфікація дій ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 187 КК України є невірною та підлягає перекваліфікації за статтею 186 КК України.

В даних твердженнях адвокатом вказано лише на ознаку ступіню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_23 , під час нападу на нього, а саме: легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як таку, яка не може вказувати на наявність ознаки небезпечного насильства для життя чи здоров`я потерпілого в момент їх спричинення, що не відповідає законодавчо встановленим критеріям та видам визначення даної ознаки, котра і є характерною та визначальною для розбою, в зв`язку з чим дані твердження позбавлені будь-якого їх правового обгрунтування.

Адвокатом ОСОБА_14 , крім того, не наведено належних мотивів та відповідних аргументів, для прийняття таких висновків, з приводу невірної кваліфікації дій її підзахисного, а разом з цим і не спростовано, в спосіб встановлений законом, фактичних обставин щодо спрямованості і характеру спільних дій нападників на подолання опору по відношенню до особи, яка і зазнала нападу, зокрема обвинуваченого ОСОБА_13 ,, який був більш активним і агреситвно налаштованим до потерпілого; а також не надано належної оцінки показанням, як самих обвинувачених, так і інших учасників кримінального провадження, досліджених в ході судового розгляду, наданих ними саме в розрізі зазначених нею тверджень, в зв`язку з чим суд визнає вказані твердження останньої хибними і такими, що носять надуманий характер.

Не грунтуються дані твердження останньої і на усталеній практиці Верховного Суду з даного приводу, що є неприпустимим, а її посилання на наявність певного рішення ВС з даного приводу носить виключно формальний характер, так як вказані висновки Верховного Суду нею не зазначені і їх суть, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення, не розкрито.

Суб`єктивне сприйняття та власна оцінка показань обвинуваченого його захисником - адвокатом ОСОБА_14 не може вказувати на їх відповідність фактичним обставинам страви, встановленим в ході судового розгляду, та зібраним і дослідженим у даному кримінальному провадженні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку.

А тому виокремлення дій обвинуваченого ОСОБА_13 з контексту всієї сукупності і обсягу протиправних дій обвинувачених, вчинених групою осіб за активної участі останнього, по даному епізоду злочинної діяльності, з урахуванням фактичних обставин та мотивів наведених у даному вироку, котрі складають і охоплюються іншим складом злочину (ч. 2 ст. 187 КК України), з їх відповідною кваліфікацією за ст. 186 КК України, є невірним та позбавлено правової природи.

При цьому, про наявність будь-яких об`єктивних данних щодо вчинення ОСОБА_13 іншого, хоча і однорідного з вміненим йому, складу злочину, з розкриттям усіх обов`язкових його елементів (ст. 186 КК України), адвокатом у свій промові не зазначено та судом не здобуто.

Вказані твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 , зазначені в її промові в судових дебатах, суд сприймає критично та як хибно обраний останньою спосіб захисту для її підзахисного ОСОБА_13 від пред`явленого обвинувачення, з метою призначення останньому покарання за менш тяжкий злочин, передбачений особливою частиною КК України.

Разом з цим, суд відмічає, що стороною захисту обвинуваченого ОСОБА_9 , як в ході судового розгляду, так і під час судових дебатів, взагалі не було зазначено про наявність будь-яких сумнівів з приводу правильності кваліфікації дій ОСОБА_9 по даному епізоду саме за ч. 2 ст. 187 КК України, як соучасника його вчинення.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, тобто з моменту застосування насильства, незалежно від того, чи вдалося заволодіти майном, чи ні (усічений склад злочину).

Судом достеменно було встановлено та не спростовано стороною захисту належними та допустими доказами, що обвинувавчені ОСОБА_51 і ОСОБА_46 , внаслідок вчиненого ними нападу, спільно здійснювали огляд особистих речей потерпілого одразу після того, як останній втратив свідомість, а також вирішували долю речей, яким заволоділи у такий спосіб, в тому числі і за особистою участю ОСОБА_13 , та в рівних частинах між собою розподіляли кошти, як викрадені у потерпілого, так і отримані від реалізації, належних йому речей, а тому відсутність у обвинуваченого ОСОБА_13 , на час затримання, особистих речей потерпілого, не може вказувати на відсутність у його діях умислу на заволодіння групою осіб чужого майна, внаслідок нападу, та відповідно ознак об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Дані висновки суду частково підтверджуються показаннями самого ОСОБА_13 , який вказав на заволодіння ним в ході нападу особистами коштами та телефоном потерпілого, якими в свою чергу розпорядився на власний розсуд, а саме кошти розподілив в рівних частинах між ним, Піціним та свідком ОСОБА_86 , а телефоном певний час користувався особисто, вставивши власну СІМ-картку, а в подальшому передав свідку ОСОБА_105 ..

В повній мірі вказані висновки знайшли своє відображення і в показаннях свідка ОСОБА_28 та обвинуваченого ОСОБА_9 , а також фактичних даних прийняття поліцейськими заяви від ОСОБА_98 про добровільну видачу вказаного телефону, відповідно до яких останній повідомив, що йому його надав знайомий ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_99 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії обвинувачених щодо заволодіння майном потерпілого ОСОБА_23 в результаті даного нападу, були узгодженими між собою, оскільки одразу після нанесення ударів останньому, внаслідок чого він втратив свідомість, останні спільно обшукали потерпілого та заволоділи його речами: коштами в сумі 700 грн., гаманцем (картхолдером) з банківськими картами, мобільним телефоном і золотим ланцюжком з хрестиком, що було підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_89 , свідчення яких не були спростовані стороною захисту належними і допустимими доказами.

Крім того, всі обвинувачені після здійснення нападу в присутності свідка ОСОБА_28 не приховували викрадених речей, а навпаки вихвалялися ними та відкрито їх демонстрували перед ним, що також підтверджує вищевказані висновки суду.

Більше того, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_9 після здійснення даного нападу, в той же день, за показаннями свідка ОСОБА_88 , здали в ломбард золотий хрестик потерпілого, кошти від релізації якого розподіли між собою порівну, на трьох. Гаманець та золотий ланцюжок потерпілого залишався у ОСОБА_55 , а в подальшому був вилучений у помешканні, де він же і мешкав. Вони в добровільному порядку розподілили між собою викрадені речі, а саме: ОСОБА_9 залишив собі картхолдер та на зберігання золотий лапцюжок з хрестиком, а ОСОБА_13 телефон, який в подальшому передав своєму знайомому, що не заперечувалося, як ОСОБА_58 , так і ОСОБА_44 під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Суперечливість в показяннях обвинувачених з приводу того яким чином, хто саме із них заволодів золотим ланцюжком із хрестиком потерпілого та у кого безпосередньо вони зберігалися після нападу не мають вирішального значення для кваліфікації дій за ч. 2 ст. 187 КК України, яка має усічений склад злочину, і прийняття рішення у даному кримінальному провадженні, оскільки факт їхнього заволодіння даними речами в ході вчинення розбійного нападу на ОСОБА_23 ними не заперечувався та знайшов своє повне відображення у належних і достовірних доказах, достатнім чином перевірених і оцінених судом.

У відповідності до позиції Європейського суду з прав людини у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, відповідно до якої при оцінці доказів, суд, як правило, застовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, а тому вказаний критерій доведення винуватості застосовоно судом у даному рішенні, та як наслідок -наведення прийнятих мотивів та висновків.

Крім того, як вбачається із матеріалів провадження, розбійний напад на потерпілого ОСОБА_23 було вчинено ОСОБА_9 та ОСОБА_13 вже після вчинення ними ж, групою осіб, розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_22 , що не заперечувалося жодним із учасників даного судового розгляду, та в свою чергу вказує про наявність у їх діях вчинення сукупності злочинів, а саме розбою, що підлягає кваліфікації дій останніх, по даному епізоду, за додатковою кваліфікуючою ознакою, такою як «повторність».

Разом з цим, формулювання обставин вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_13 розбійного нападу на ОСОБА_23 , зазначених в обвинувальному акті, містить посилання сторони обвинувачення на ознаку «повторність» їхніх дій, але кримінально-правова оцінка дій обвинувачених за цим епізодом даної ознаки не містить, що є невірним.

Так, відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» визначено наступне «Передбачене у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК ( 2341-14) вчинення злочину повторно або особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, є кваліфікуючою ознакою певного злочину. Тому, якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки.
При цьому, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють
ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК (2341-14) повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана з проникненням у житло). Якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК (2341-14). У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Дані вимоги ППВСУ не були враховані прокурором під час погодження обвинувального висновку у даному кримінальному провадження та в ході судового розгляду, шляхом уточнення пред`вленого вказаним особам обвинувачення, в зв`зку з чим суд вважає за необхідне зазначити дану кваліфікуючу ознаку - «повторність» при кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_13 щодо вчинення ними розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_23 ..

Таким чином, в сукупності отриманих та проаналізованих доказів, суд дійшов до висновку, що саме умисними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_13 було вчинено розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений повторно, особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб, а тому їх винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

По епізодам 5,6 (розбійного нападу на ОСОБА_24 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій - ч. 2 ст. 187 КК України; спричинення потерпілому ОСОБА_24 групою осіб умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я - ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України)

Так, обвинувачений ОСОБА_9 , свою вину по даному епізоду злочинної діяльності не визнав взагалі, надаючи суду суперечливі та різні за своїм змістом показання, при цьому не заперечував, що лише тримав потерпілого за одяг, щоб той не впав на землю і не забруднився, а також вказував, що тілесних ушкоджень потерпілому взагалі не наносив, речами останнього не заволодівав, годинник потерпілого знайшов на землі, а телефон забирав употерпілого лише для того, щоб «скинути» номер, на який набирав потерпілий, але одразу повернув його власнику, коштів за його повернення у потерпілого не вимагав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 на початку судового розгляду відмовився від надання своїх пояснень суду, на підставі ст. 63 Конституції України, але в судовому засіданні від 22.02.2021 року вказав, що 14.10.2017 року він разом з ОСОБА_18 гуляв, а потім вони зустріли ОСОБА_20 , після чого всі разом пішли до магазину «АТБ», де зустріли іноземця. Оскільки йому було «нудно» він підійшов до ОСОБА_24 , який виходив з магазину і з власних міркувань дав йому п`ять гривен, щоб познайомитися з останнім і поговорити з того приводу чому він дав йому кошти, він пішов за ним і, наздогнавши його, зрозумів, що він взагалі не розуміє української чи російської мови. В цей момент потерпілий вдарив його один раз по обличчю, але точно не пам`ятає чим саме, або кулаком, або кистю руки, та почав від нього тікати. Так як йому це дуже не сподобалось та шокувало, він погнався за потерпілим, щоб той вибачився перед ним. При цьому обвинувачений ОСОБА_51 вказав, що потерпілий тікав від нього, так як злякався його, оскільки зовні він був схожий на «бандита». Коли він наздоганяв потерпілого він знайшов годинник, який забрав собі. У дворі житлового будинку він наздогнав потерпілого та схопив його за верхній одяг в районі грудної клітини, утримучи його перед собою, обличчям до обличчя. Поки він тримав потерпілого, підбігли ОСОБА_106 і ОСОБА_107 , але хто перший із них він не пам`ятає, і у двох почали наносити йому удари, але куди саме вони били він не бачив, не пояснивши суду обставин, за яких він цього не бачив. При цьому, особисто він жодних ударів потерпілому не наносив. В цей час потерпілий пару разів падав на землю, але він його знову піднімав, так як не хотів щоб той забруднився. Під час бійки потерпілий відбивався, намагавався вирватись від них, а також намагався комусь зателефонувати, в зв`язку з чим він забрав у нього телефон, «скинув» набраний останнім номер і повернув потерпілому телефон, марки Айфон в рожевому чохлі. ОСОБА_106 наносив удари потерпілому в той час, коли останній стояв, в положенні лежачи йому удари ніким не наносились. Він тримав потерпілого не для того, щоб йому нанасили тілесні ушкодження, та якою саме при цьому була його роль, він не знає і суду так і не зміг пояснити.

Коли він через деякий час йшов до магазину «АТБ» і чув крики ОСОБА_108 , за яким гналися іноземці, його помітили громадяни іншої країни, почали наздоганяти та схопили, в результаті чого один із них тримав його за руку, а інший бив камінням по спині, запитуючи у нього про те, де телефон потерпілого. Повідомивши їм про відсутність телефону, вони його обшукали, але у нього його не знайшли, після чого приїхали працівники поліції та повезли його до відділку поліції. Яким чином у нього опинився чохол рожевого кольору від телефону Айфон, обвинувачений суду пояснити не зміг. Наручний годинник, належний потерпілому, був виявлений працівниками поліції у нього на руці, але про те, що він належить потерпілому, йому стало відомо лише у відділку поліції, якби він знав, що годинник належить потерпілому, він би його взагалі не брав.

Обвинувачений ОСОБА_20 , допитаний в ході судового розгляду справи, свою вину визнав частково, підтвердив фактичні обставини спричинення спільно з ОСОБА_18 потерпілому ОСОБА_24 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, при цьому заперечував обставини щодо заволодіння ним телефоном потерпілого та вимагання у нього коштів за його повернення.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_20 першочергово вказав, що 14.10.2017 року, близько 06 год., він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля входу до магазину «АТБ» зустрівся з ОСОБА_18 та ОСОБА_9 .. Через деякий час він побачив, як з магазину виходив ОСОБА_24 , якого вже зустрічали ОСОБА_9 та ОСОБА_18 .. Потім потерпілий і ОСОБА_51 відійшли, спілкуючись між собою, і між ними почась сутичка, в ході якої потерпілий почав тікати. Першим за Бакуром побіг ОСОБА_9 , другим ОСОБА_18 , а вже третім побіг він, оскільки вважав, що ОСОБА_51 , якому на той час було 16 років, потребував допомоги. Забігши у двір житлового будинку, він побачив, як потерпілий піднявся з землі і почав бігти прямо на нього. В той час як він біг від магазину до двору, де знаходились його знайомі та потерпілий, ві не бачив щоб йому наносились удари. Коли він побачив потерпілого вже майже перед собою, він не знав, що робити, але наніс останньому один удар по голові, в бороду, від якого той упав на землю, і чотири удари по спині та ногах, коли потерпілий знаходився в положенні лежачи. При цьому, ОСОБА_9 нікого не кликав на допомогу і не просив його про неї, він з власної волі та ініціативи вирішив наносити потерпілому удари. Як ОСОБА_51 і ОСОБА_106 наносили потерпілому удари, він не бачив. Від його удару в голову потерпілого у нього з`явилася гуля, в силу чого він зрозумів, що цей удар був сильним, але крові на потерпілому він не бачив. Щоб хтось із нападників обшукував потерпілого він не бачив та особистими його речами не заволодівав. Розмови між усіма ними про речі потерпілого не було. Після нанесення ударів він запитав у ОСОБА_55 про те, що сталося, на що останній пояснив, що вони «завелися» з потерпілим. Після чого він залишив місце пригоди, де ОСОБА_24 продовжував лежати на землі та стонав. Як ОСОБА_51 повертав потерпілому ключі від його помешкання і телефон він не бачив. Близько 10 год. ранку того ж дня його затримали працівники поліції з вулиці, де він зі своїми знайомими вживав алкогольні напої. Про викрадений телефон у ОСОБА_24 йому стало відомо лише у відділку поліції, але під час бійки телефона і годинника потерпілого він не бачив взагалі. Вказав про те, що він не визнає своїх показань, наданих під час слідчого експеременту, проведеного за його участю, оскільки на час спричинення потерпілому тілесних ушкоджень він перебував в нетверезому стані і у нього ніяких речей ОСОБА_24 правоохоронці не знайшли та не вилучили.
В подальшому в судовому засіданні ОСОБА_20 змінив свої показання та показав, що він, знаходячись поряд з під`їздом, будинку в якому проживав потерпілий, разом з ОСОБА_9 допомагав ОСОБА_24 потрапити до під`їзду та квартири, де той мешкав, вже після того як вони наносили йому тілесні ушкодження. При цьому будь-яких тілесних ушкоджень чи крові на потерпілому він не бачив. Після чого він залишив місце події.
В одному із наступних судових засідань від 22.02.2021 року обвинувачений ОСОБА_20 також змінив свої покказання та вказав, що він нанасив три-п`ять ударів потерпілому, з яких один удар в обличчя, а інші по тулубу останнього. ОСОБА_18 та ОСОБА_9 також наносили удари, зокрема ОСОБА_18 наносив пару ударів, коли ОСОБА_24 лежав на землі, ОСОБА_9 також. При цьому, підтвердив свої показання надані ним під час слідчого експеременту, проведеного в ході досудового розслідування за його участю, та вказав, що він особисто бачив, як ОСОБА_51 наносив удари потерпілому в той час коли той лежав на землі. На даних показаннях наполягав.
Він вдобровільному порядку відшкодував завдані протиправним діянням збитки потерпілому, в зв`язку з чим просив закрити кримінальне провадження відносно нього за строками давності.

В ході судового з`ясування обставин справи обвинувачений ОСОБА_18 свою вину у інкримінованому йому протиправному діянні в повному обсязі не визнав, надавши свої часткові показання, але не заперечував щодо нанесення ним 2-3 ударів потерпілому по його тулубу. Разом з цим, щодо нанесених ним ударів потерпілому впродовж судового розгляду надавав нестабільні показання, постійно змінюючи їх кількість. На підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань суду, при цьому вказав, що жалкує про те, що опинився в тому місці.

В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_18 заяву потерпілого ОСОБА_24 про закриття кримінального провадження відносно нього, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, у судовому засіданні від 22.02.2021 року підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_18 в ході судового розгляду суду вказав, що 14.10.2017 року, близько 06 год. ранку він разом зі своїми друзями ОСОБА_9 та ОСОБА_20 відпочивали біля головного входу до приміщення магазину ТОВ «АТБ Маркет», що у м. Полтава по вул. Б. Хмельницького, 28. З магазину вийшов ОСОБА_24 , з яким почав розмовляти ОСОБА_9 і вони у двох відійшли. Через деякий час він побачив, як потерпілий вдарив ОСОБА_9 по обличчю і почав тікати. За ним побіг ОСОБА_51 , потім він, так як йому було дуже цікаво, як там буде, оскільки розумів, що розпочалася бійка між ОСОБА_58 і потерпілим, а вже третім за ними побіг ОСОБА_20 .. Підбігши до потерпілого, він наніс йому, коли той перебував в положенні стоячи, два удари по тулубу під сідниці (копняка). На той час він знав ОСОБА_9 і перебував з ним у дружніх стосунках, тому і вирішив допомогти йому, оскільки він хвилювався за нього, так як потерпілий міг усіх побороти, але сам ОСОБА_51 його про це не прохав. З якою метою він нанасив удари ОСОБА_24 він не знає і суду пояснити не зміг, оскільки все відбулося раптово. Він бачив як хтось інший наносив удари потерпілому, але хто і куди саме, він не пам`ятає. Хто із обвинувачених міг нанести потерпілому удар в голову він не знає і не бачив цього. Він особисто такого удару ОСОБА_24 не наносив. Щоб потерпілий лежав на землі, коли він йому наносив удари, він цього не пам`ятає. Після цього він залишив місце пригоди і пішов до своєї дівчини. Через деякий час, повертаючись повз місця пригоди, так як дівчина до нього не вийшла, він побачив юрбу громадян іншої держави, котра переслідувала його, але йому вдалося від них втекти.
При цьому ОСОБА_18 суду підтвердив, що саме від ударів ОСОБА_9 потерпілий упав на землю, підтверджуючи свої показання, надані під час слідчого експеременту. Він не пам`ятає того, як потерпілий знаходився біля дверей під`їзду будинку, де той мешкав. Хто і як заволодівав речами ОСОБА_24 він не бачив. Речами потерпілого він не заволодівав і їх у нього працівниками поліції вилучено не було.

Суд, заслухавши показання обвинувачених, потерпілого, свідків, дослідивши всі обставини та матеріали кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_9 , у вчиненні дій, які кваліфікуються, як вчинення розбійного нападу на ОСОБА_24 з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій (ч. 2 ст. 187 КК України), та про доведеність вини ОСОБА_20 і ОСОБА_18 у вчиненні групою осіб умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_24 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я (ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України).

Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.

Показаннями потерпілого ОСОБА_24 , який суду пояснив, що 14.10.2017 близько 05 год. він на автомобілі таксі приїхав за покупками до магазину «АТБ», що по вул. Богдана Хмельницького, 28, м. Полтава. Коли він виходив з магазину до нього підійшов ОСОБА_9 з товаришами та почав вимагати гроші, він дав йому 5 грн.. Після чого, обвинувачений знову почав вимагати гроші, але вимогу останнього він проігнорував, повідомивши, що більше не дасть, та, побачивши друзів ОСОБА_55 , почав тікати від нього в бік свого місця проживання, вздовж будинку АДРЕСА_12 , і намагався зателефонувати своїм друзям. Однак, ОСОБА_9 наздогнав його біля під`їзду, вдарив у голову, схопив його за куртку, повалив на землю і почав бити. Потерпілий з точністю вказав, що перші удари наносив йому саме ОСОБА_9 , якого впізнав в залі суду, вказавши на нього. Потім до нього приєдналися ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , на яких він вказав у залі суду, та вони усі разом, в той час як він лежав на землі, почали наносити йому удари ногами і руками, а саме: перший удар було нанесено останньому ногою по голові, інші по тулубу, в живіт та по спині, точну кількість повідомити не зміг, оскільки все відбувалось досить швидко та на деякий час він втрачав свідомість, а тому нічого не пам`ятає. Через деякий час, коли він прийшов до тями і підвівся на ноги, він перевірив вміст своїх кишень. Потім потерпілий ОСОБА_24 вказав, що хтось із нападників ще раз кинув його на асфальт та витягнув із кишені мобільний телефон і грошові кошти. В цей час ОСОБА_9 показав йому його телефон і повідомив, що якщо він хоче повернути його, то має віддати йому 100 доларів США. В ході здійснення на нього нападу у нього було викрадено мобільний телефон марки «iPhone 6» в справному стані, вартістю 10539,67 грн., із чохлом рожевого кольору до нього, наручний годинник «Xin feng A-998», вартістю 110 грн., та готівкові грошові кошти в сумі 44 грн..
Нападники повернули йому ключі від помешкання, щоб він пішов за грошима, і він ледве дійшов до квартири, де проживав разом з друзями. Зайшовши до квартири, він себе оглянув і виявив: запаморочення голови, подряпини та кров на руках, синці під лівим оком, розбитий ніс, з якого текла кров, розбиту губу, забруднений одяг, відчував біль в коліні, та повідомив про вчинене відносно нього ОСОБА_109 , який одразу викликав працівників поліції та повідомив про вчинене друзям. Він пояснив своїм товаришам, що на нього напало троє незнайомців і за його телефон вимагають 100 доларів США. Товариш на ім`я ОСОБА_110 одразу спустився до під`їзду і схопив ОСОБА_55 , щоб він не втік до призду поліцейських, а в подальшому вони передали його працівникам поліції, які приїхали на виклик. Інші двоє хлопців, які були разом з ОСОБА_58 , втекли.

В подальшому їх доставили у ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, де у куртці ОСОБА_9 було вилучено чохол з мобільного телефону належного йому. Сам телефон знайшли працівники поліції з розбитим екраном. В свою чергу потерпілий суду зауважив, що коли ОСОБА_9 демонстрував йому його ж телефон під час здійснення на нього нападу, з метою вимагання коштів за його повернення, даний гаджет був у справному стані. Сам ОСОБА_9 у відділку поліції поводив себе дуже агресивно, погрожував на адресу потерпілого побити та вбити його, а також ображав останнього.

Викрадені речі йому не повернуто, шкоду завдану йому кримінальним правопорушенням відшкодував лише ОСОБА_18 до нього претензій він не має, та просить суд закрити кримінальне провадження відносно нього. Підтвердив написання під час досудового розслідування власноручної розписки щодо відсутності претензій до ОСОБА_18 та заяви про закриття провадження у даному кримінальному провадженні. Інші учасники нападу шкоду не відшкодували, вибачення не попрохали.

Потерпілий ОСОБА_24 також підтвердив свої показання, надані під час огляду місця події та слідчого експерименту, проведеного в ході досудового розслідування за його участю 14.10.2017 року, вказавши, при цьому, окрім обставин вчинення злочину, на роль і ступінь участі кожного із співучасників нападу.

При пред`явленні для впізнання по фотознімках потерпілий першочергово впізнав обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , як осіб, що вчинили напад на нього (т.9 а.п.18-24; 32-34).

Оцінюючи показання потерпілого з точки зору їх достовірності, слід зазначити, що вони в повній мірі узгоджуються з іншими зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними в суді доказами, є логічно-послідовними та не суперечливими за своїм змістом, в зв`язку з чим суд приймає їх як правдиві і такі, що можливо покласти в основу обвинувачення осіб, яким інкримінується вчинення даного злочину.

Показаннями свідка ОСОБА_109 , який суду вказав, що в жовтні 2017 році він проживав на квартирі, по АДРЕСА_8 , разом з ОСОБА_24 .. Так, під ранок, 14.10.2017 року повернувся ОСОБА_24 в шоковому стані, обличчя та руки якого були в крові, одяг забруднений, та повідомив, що на нього напало троє осіб, побили його та вимагають 100 доларів США за повернення телефону Айфон 6 і годинника з темно-червоним ремінцем, і не знав що робити у цій ситуації та хотів заплатити нападникам кошти, що вони вимагали. На його запитання, що трапилося, ОСОБА_24 повідомив, що, повертаючись з магазину АТБ, що по вул. Богдана Хмельницького, у нього один з нападників вимагав грошові кошти, на що він дав 5 грн., але цього виявилося замало і останній почав вимагати більше. Він намагався втекти, але його наздогнали троє осіб, повалили на землю біля під`їзду та спричинили тілесні ушкодження, а потім відібрали мобільний телефон і наручний годинник, за повернення яких один з нападників вимагав грошову винагороду в сумі 100 доларів США. Він одразу зателефонував в поліцію та свідку ОСОБА_111 , повідомивши про скоєне, після чого, дочекавшись приїзду друзів, вони разом з ОСОБА_24 вийшли на вулицю, де спочатку побачили ОСОБА_18 , але наздогнати його їм не вдалося, а згодом помітили ОСОБА_9 , на якого вказав потерпілий та якого вони наздогнали, затримали і передали працівникам поліції, котрі одразу приїхали на виклик.

У відділенні поліції, перебуваючи поряд з потерпілим, оскільки йому потрібна була стороння допомога, він бачив, як у ОСОБА_9 , в присутності його матері, вилучили наручний годинник та чохол рожевого кольору від телефону, які належать потерпілому.

Показаннями свідка ОСОБА_111 , який розповів, що 14.10.2017 року зранку зателефонував ОСОБА_109 та повідомив, що товаришу ОСОБА_24 невідомі нанесли тілесні ушкодження, один з яких заволодів його телефоном та за його повернення вимагав 100 доларів США. Приїхавши одразу за місцем проживання потерпілого, біля будинку він побачив чотирьох сторонніх осіб, за одним із яких вони пішли і виявилося, що це ОСОБА_9 , один із нападників на потерпілого, якого вони наздогнали, затримали і передали працівникам поліції, що приїхали на виклик.

Свідок також суду вказав, що, відповідно до зовнішнього вигляду потерпілого, нападники його дуже сильно побили, в результаті чого він не міг розмовляти, перебуваючи у райвідділку поліції.

Показаннями свідка ОСОБА_112 , який розповів, що 14.10.2017 року, працюючи інспектором роти №1 батальйону патрульної поліції у м. Полтаві, він зранку отримав на службовий планшет на номер «102» повідомлення про те, що особа шахрайським шляхом заволоділа мобільним телефоном іноземця, за адресою: АДРЕСА_8 . Приїхавши через 3-40 хв. за місцем виклику, побачили групу іноземців, більше шести осіб, серед яких був і заявник, що тримали біля паркану одну особу - хлопця, який перебував в збудженому стані, поводив себе агресивно, в подальшому представився ОСОБА_9 та повідомив, що він є неповнолітнім. Потерпілий, який був без слідів крові, вказував, що ОСОБА_9 заволодів його телефоном поблизу магазину «АТБ». Після чого, ОСОБА_9 було повідомлено підставу його затримання, повідомлено його матір та доставлено до ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області для з`ясування обставин, де він був переданий працівникам поліції. В подальшому стало відомо, що у ОСОБА_9 , в присутності його матері, під підкладкою його куртки було виявлено та вилучено наручний годинник і чохол до мобільного телефону, які належать потерпілому. Потерпілий вказав про належність йому годинника після того, як він його побачив після вилучення у ОСОБА_9 .. Телефон потерпілого на місці події одразу не знайшли, але друзі потерпілого говорили, що його можливо відслідкувати за допомогою програми. Під час затримання ОСОБА_9 своєї вини у скоєному взагалі не визнавав.

Вина обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , у вчиненні ними інкримінованих правопорушень, підтверджується письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, зокрема.

Витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.10.2017 за ч. 2 ст. 187 КК України, згідно якого 14.10.2017 до ВП №2 Полтавського ВП НУ НП в області надійшло повідомлення від ОСОБА_24 про те, що 14.10.2017 близько 5 год. 50 хв. ОСОБА_9 з ОСОБА_18 неподалік буд. АДРЕСА_8 напали на ОСОБА_24 та нанесли тілесні ушкодження, які виразилися у нанесенні чисельних ударів по обличчю та тулубу, в результаті потерпілий втрачав свідомість, після чого заволоділи його майном (т.9 а.п.8).

Рапортом ст. інспектора ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_113 від 14.10.2017 з приводу того, що 14.10.2017 о 17 год. 12 хв. надійшло повідомлення від лікаря 1 МКЛ м. Полтави ОСОБА_114 про те, що потерпілий ОСОБА_24 повідомив про нанесення 14.10.2017 о 06 год. 00 хв. по АДРЕСА_8 йому тілесних ушкоджень невідомими особами (т. 9 а.п.9).

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.10.2017 о 08 год. 30 хв., яким зафіксовано прийняття слідчим ВП № 2 ПВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_115 заяви у ОСОБА_24 про те, що 14.10.2017 о 05 год. 45 хв. невідомі особи неподалік будинку АДРЕСА_8 відкрито заволоділи мобільним телефоном Айфон 6, наручним годинником, грошовими коштами в розмірі 44 грн. (т.9 а.п.10).

Постановою слідчого СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_96 від 14.10.2017 р. про залучення перекладача, відповідно до якої ОСОБА_116 було залучено до кримінального провадження в якості перекладача (т.9 а.п.11).

Протоколом роз`яснення перекладачеві його прав і обов`язків від 14.10.2017 р. (т.9 а.п.12-14).

Копією посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянина Ємену, місце проживання (реєстрації) в Україні якого: АДРЕСА_13 (т.9 а.п.15-17).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14.10.2017 (з доданим диском), згідно яких ОСОБА_9 в присутності його захисника, понятих та статистів відмовився від проведення вказаної слідчої дії за його участю (т.9 а.п.18-21).

Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 14.10.2017 р., згідно яких серед пред`явлених чотирьох фотокарток потерпілий ОСОБА_24 вказав на фото під №2, де зображений ОСОБА_9 , як на особу яка здійснила на нього напад, та довідкою до даного протоколу (т.9 а.п.22-23; 24).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 14.10.2017 р., відповідно до якого 14.10.2017 о 07 год. 30 хв. затримано ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, по кримінальному провадженню №0001249 від 14.10.2017 р.. Підставою такого затримання стало: п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України. Під час особистого обшуку затриманої особи у ОСОБА_9 виявлено та вилучено: годинник «Xin feng A-998», грошові кошти в розмірі 59 грн. (т.9 а.п.25-27).

Довідкою слідчого СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_96 від 14.10.2017 про те, що у ОСОБА_9 було вилучено годинник та грошові кошти в розмірі 59 грн. (т.9 а.п. 28).

Повідомленням ОСОБА_11 про затримання 14.10.2017 р. ОСОБА_9 , в порядку ст. 208 КПК України (т. 9 а.п.30).

Постановою про залучення перекладача, відповідно до якої громадянина Іраку ОСОБА_117 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , залучено до даного кримінального провадження як перекладача (т.9 а.п.29).

Протоколом роз`яснення перекладачеві його прав і обов`язків від 14.10.2017 р. (т.9 а.п.31).

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14.10.2017 р. (з доданим диском), згідно яких серед пред`явлених чотирьох осіб потерпілий ОСОБА_24 вказав на особу під №3 ОСОБА_18 , а саме як чоловіка який наносив йому удари разом з іншими (т.9 а.п.32-34).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 14.10.2017, відповідно до якого в присутності захисника 14.10.2017 о 11 год. 00 хв. затримано ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, по кримінальному провадженню №0001249 від 14.10.2017. Підставою такого затримання стало: п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України. Під час особистого обшуку затриманої особи у ОСОБА_18 нічого не вилучалося, що також підтверджується довідкою слідчого СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_118 від 14.10.2017 року (т.9 а.п.35-37; 39).

Повідомленням ОСОБА_119 про затримання 14.10.2017 року о 14.30 год. ОСОБА_18 , в порпядку ст. 208 КПК України (т.9 а.п.40).

Протоколом огляду місця події від 14.10.2017 з фототаблицею до нього, згідно якого слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_66 за участю потерпілого ОСОБА_24 на ділянці місцевості по вул. Богдана Хмельницького, 28 в м. Полтаві, а в подальшому по АДРЕСА_8 проведено огляд місця події. Потерпілий вказав місце біля входу до магазину АТБ, що по вул. Б. Хмельницького в м. Полтаві, де він вперше зустрів нападників, а потім напрямок руху, де він намагався втекти від нападників та де безпосередньо його били дитячий майданчик поблизу будинку АДРЕСА_8 . На місці події вилучено розбитий мобільний телефон марки Айфон, окремо потрісканий та розбитий екран до нього (т.9 а.п.41-50).

Згідно довідки № 19885 від 14.10.2017 р., виданої ОСОБА_24 в тім, що він звертався за медичною допомогою в травмпункт 1 Міської клінічної лікарні м. Полтави 14.10.2017 о 17 год. 00 хв. - травма побутова, хуліганська. Діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, садна обох кистей, забій правої тубової ділянки (т.9 а.п.51).

Протоколом огляду місця події від 14.10.2017 року, згідно якого слідчим СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_66 в приміщенні ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області оглянуто приміщення кімнати, де з 08 год. до 12 год. 50 хв. знаходився ОСОБА_9 , який, перебуваючи у ній, виклав з кишені куртки наступні речі: дві брудні серветки, чохол резиновий рожевого кольору, на якому зображено малюнок у формі яблука, батарею до телефону, на якій мається: напис «NOMI NB 54» 2000 mah/7wh та пошкодження у формі надірваної плівки на верхній частині. Вказані речі ОСОБА_9 залишив на столі (т.9 а.п.52-55).

Постановою про призначення судово-медичної експертизи від 14.10.2017 та висновком судово-медичного експерта обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА № 1407 від 02.11.2017 року, згідно якого за результатами експертизи у ОСОБА_24 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та садна шкіри лівої та правої кистей, які могли утворитися не менш, ніж від трьохкратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібною характеристикою і кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. В момент отримання тілесних ушкоджень під експертний міг перебувати, як у вертикальному, так і горизонтальному положенні, або близькому до них. Садна шкіри кистей рук могли утворитися і при падінні тіла на площину, як з прискоренням так і без такого (т.9 а.п.56; 57-58).

Копією журналу реєстрації амбулаторних хворих за 2017 №16 1 МКЛ м. Полтава, відповідно до якого міститься: порядковий номер облікового запису 19885; 14.10.2017 р.; 17 год. 00 хв.; б/н; Бакур Валід Мубарак; 20; АДРЕСА_14 ; ПНТУ 1-й курс.; 14.10.2017 близько 06 год. побут., хуліганська, побили невідомі по АДРЕСА_12 . Від госпіталізації відмовився. Скарги на головний біль, головокружіння. Забійні садна обох кистей. Біль при пальпації в ділянці тулубу ділянки справа. Діагноз: садна обох кистей. Забій пр. тулубової ділянки. ЗЧМТ (клінічно) струс головного мозку. Проведено: обробка. Черговий лікар ОСОБА_114 . Видана довідка травм. Пункту (т.9 а.п.59-60).

Протоколом роз`яснення перекладачеві його прав і обов`язків від 14.10.2017 року (т.9 а.п.61).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 14.10.2017 (із доданою фото таблицею) із потерпілим ОСОБА_24 , в ході якого останнім відтворено обставини та механізм нанесення йому 14.10.2017 р., близько 06 год. 00 хв., поблизу третього під`їзду будинку АДРЕСА_8 , тілесних ушкоджень. Зокрема, 14.10.2017 р. потерпілий ОСОБА_24 при понятих показав та вказав, що після того, як він, близько 06 год., вийшов з магазину АТБ, до нього підійшов незнайомий хлопець та попросив надати йому кошти, він дав 5 грн., після чого хлопець знову почав вимагати гроші, але він нічогойому не дав та почав рухатися в бік свого помешкання, вздовж будинку АДРЕСА_12 . Потерпілий за допомогою статиста вказав, як його той хлопець кинув на асфальт та в якому положенні в резкльтаті цього він знаходився, потім потерпілий показав, як хтось із нападників наносив йому удари ногами та руками, а саме: перший удар ногою по голові, а відразу після цього він показав куди його продовжували били по тулубу, в живіт та по спині, точну кількість ударів, а також від якого удару він втратив свідомість та прийшов до тями ОСОБА_24 повідомити не зміг, оскільки все відбувалось досить швидко. Потім потерпілий ОСОБА_24 показав, як хтось із нападників ще раз кинув його на асфальт, і в цей момент один із нападників витягнув із його кишені мобільний телефон та грошові кошти. Потім один із нападників сказав, що якщо він хоче повернути свій телефон, то потрібно щоб він приніс їм 100 доларів США. Потім потерпілий вказав на під`їзд, через який він і пішов додому. Потерпілий повідомив усім учасникам слідчого експерименту, що у зв`язку із тим, що він отримав удари по голові, в силу чого у нього сталося запаморочення, деякі моменти він згадати взагалі не може (т.9 а.п.62-70).

Постановою про визнання та приєднання речового доказу від 14.10.2017, а саме визнано речовим доказом: наручний годинник «Xin feng A-998», грошові кошти 59 грн., мобільний телефон марки «IPhone 6», чохол рожевий до мобільного телефону з написом «IPhone», акумуляторну батарею INOMI NB 54, та які передано на зберігання до камери речових доказів ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області (т.9 а.п.71).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 23.10.2017 в справі № 554/7156/17 про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на годинник з написом Уіл fenу A-998», грошові кошти 44 грн., мобільний телефон марки «IPhone» (пошкоджений), розбитий екран до телефону, котрі належать ОСОБА_24 , а також на кошти в сумі 15 грн., акумуляторну батарею INOMI NB 54, що належать ОСОБА_9 , котрі передано на зберігання до камери речових доказів ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області (т.9 а.п. 72-78).

Квитанцією про прийняття речових доказів від 14.10.2017 за №476, а саме: акумуляторної батареї INOMI NB 54 1 шт., пакета НДЕКЦ №4294325 з грошовими коштами в сумі 59 грн., пакета НДЕКЦ №0681216 з чохлом до мобільного телефону з написом «IPhone», пакет НДЕКЦ №1503903 з годинником, пакет НДЕКЦ №1503902 з мобільний телефон марки «IPhone 6» (т.9 а.п.79-83).

Постановою про призначення судово-медичної експертизи від 14.10.2017 та висновком судово-медичного експерта обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА № 1374 від 07.11.2017, згідно якого за результатами експертизи у ОСОБА_18 виявлене: тілесне ушкодження у вигляді садна шкіри правої нижньої кінцівки, яке утворилося від дії тупого предмету зі шкарубкою поверхнею або при ударі об такий, в строк не менш ніж за 6-7 діб до моменту проведення судово-медичної експертизи, кваліфікується, як легке тілесне ушкодження. Тілесних ушкоджень, які б відповідали даті 14.10.2017, на тілі ОСОБА_18 не виявлено (т.9 а.п. 84-85).

Висновком судово-медичного експерта обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА № 1375 від 07.11.2017, згідно якого за результатами експертизи у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: саден шкіри правої верхньої кінцівки, ділянок осадження в проекції променево-запястних суглобів верхніх кінцівок, які утворилися від дії тупих обмежених предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в строк та при обставинах вказаних вище, кваліфікуються, як легке тілесне ушкодження. Тілесні ушкодження у виді «старих» рубців шкіри правої нижньої кінцівки та тулубу до дати події 14.10.2017 відношення не мають. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 знаходяться в ділянках, доступних для самоспричинення, та не є характерними для їх утворення при падінні тіла на площину (т.9 а.п.86-87).

Постановою про призначення судово-медичної експертизи від 18.10.2017 та висновком судово-медичного експерта обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА № 1415 від 02.11.2017, згідно якого за результатами експертизи у ОСОБА_24 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку та садна шкіри лівої та правої кистей, які могли утворитися не менш, ніж від трьохкратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібною характеристикою і кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Покази потерпілого ОСОБА_24 дані ним 14.10.2017 в ході проведення слідчого експерименту за його участю не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у підекспертного ОСОБА_24 (т.9 а.п.88-90).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16.10.2017 в справі № 554/8102/17 про задоволення клопотання слідчого та обрання відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який обчислювати з 07 год. 30 хв. 14.10.2017 року (т.9 а.п.91-93).

Листом з магазину «Продукти 308» ТОВ АТБ-Маркет, наданим на запит слідчого, в порядку ст. 93 КПК України, про надання відео спостереження з магазину за 14.10.2017 року (т.9 а.п.94-95).

Протоколом огляду цифрового носія та перегляду інформації котра міститься на ньому від 18.10.2017 оптичного диску CD-R із відеозаписами з камер відеоспостереження магазину «Продукти-308» ТОВ «АТБ-маркет» (диск є додатком до даного протоколу), яким зафіксовано: 14.10.2017, час 05:48:08 на запису видно, що біля входу у магазин знаходяться молоді люди, 4 хлопці та одна дівчина. Час 05:49:21, видно як до магазину підходить хлопець низького зросту, іноземець, який починає відчиняти двері магазину і як в цей час один із молодих людей високого зросту, темне волосся, зупинив іноземця і починає розмовляти. Потім видно як іноземець заходить до магазину. Потім камера перемикається на камеру №11, де видно вхід до магазину АТБ, та тих же молодих людей, які розмовляють і видно як з магазину виходить іноземець, якого знову зупиняє хлопець високого росту та починає розмову. Але іноземець намагається піти, на що хлопець його затримує та хватає за руку і тягне до інших хлопців, привітавшись за руки з хлопцями іноземець знову намагається піти, але хлопець високого зросту спускається по східцям за ним та починає йти слідом. Потім видно як слідом, на час у верхньому кутку 05:53:42, йде другий хлопець одягнутий в спортивний одяг, темного кольору, волосся світле, одягаючи при цьому на голову капюшон. Потім, на час 05:55:08, видно як третій хлопець присівши та подивившись у слід тим як пішли за іноземцем засміявся потер руку об руку та швидко пішов до них за іноземцем. Четвертий хлопець разом із дівчиною залишилися біля магазину (т.9 а.п.96-97).

Постановою про визнання та приєднання речового доказу від 19.10.2017, відповідно до якої визнано речовим доказом DVD диск з записом відеокамер АТБ за адресою: АДРЕСА_8 від 14.10.2017 року (т.9 а.п.98).

Листом УПП у м. Полтаві від 18.10.2017 за №14406/41/26/03-2017 про надання на запит слідчого матеріалів відео фіксації з нагрудної камери (відео реєстратора) №DSJX3BI020_ BI0020, яка була закріплена за інспектором роти №1 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_120 із приводу події, що сталася 14.10.2017 року, у м. Полтаві із ОСОБА_9 (т.9 а.п.100-101).

Протоколом огляду цифрового носія та перегляду інформації котра міститься на ньому від 18.10.2017 року: оптичного диску CD-R із відеозаписами з камер відеоспостереження УПП у м. Полтаві (диск є додатком до даного протоколу), наданий на запит слідчого, в порядку ст. 93 КПК України, яким зафіксовано 14.10.2017, час 07:19:46, в приміщенні, де знаходиться громадянин, який одягнутий в штани темного кольору, кофту темно-червону, волосся темне, обличчя худорляве. На камері видно працівників поліції та осіб іноземців. Чути розмову, в ході якої молодий хлопець називається як ОСОБА_121 та повідомляє, що він неповнолітній, просить запросити маму, захисника. Ходить по приміщенню відділення, просить пити води, поводиться агресивно, постійно розмовляє, розповідає, що його затримали, він не знає на яких підставах, говорить, що в кишенях немає нічого, окрім презервативів. Видно, що в приміщення зайшов у куртці, яку пізніше знімає та кладе на стіл. Говорить, що покаже вміст кишень в присутності матері. Весь запис з нагрудних камер записаний у формі постійної розмови з громадянином, який назвався ОСОБА_122 (т.9 а.п.102-103).

Постановою про визнання та приєднання речового доказу від 18.10.2017, відповідно до якої визнано речовим доказом: DVD R диск з записом від 14.10.2017 з нагрудних камер працівників поліції (т.9 а.п. 104).

Постановою про призначення товарознавчої експертизи від 18.10.2017 та висновком експерта № 773 від 26.10.2017, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки «iPhone 6», який був наданий на дослідження у пошкодженому стані та має значні повздовжньо-поперечні деформації первинної форми, місцями розриви поверхні виробу, розбитий дісплей надано окремо, становить 29,17 грн. (т.9 а.п.105-114).

Постановою про призначення товарознавчої експертизи від 18.10.2017 та висновком експерта № 776 від 25.10.2017, згідно якого ринкова вартість чохла до мобільного телефону становить - 106,67 грн. (т.9 а.п.119,132-136).

Постановою про призначення товарознавчої експертизи від 18.10.2017 та висновком експерта № 775 від 25.10.2017, згідно якого ринкова вартість наручного годинник «Xin feng A-998» становить - 110 грн. (т.9 а.п.197, 125-127).

Протоколом огляду речей від 27.10.2017 (з з доданими до нього касовими рахунками фактури), проведеного за участю потерпілого ОСОБА_24 , відповідно до якого оглянуто копію касового рахунку-фактури, один з яких іноземною мовою, інший аркуш паперу українською. При огляді встановлено, що посередині мається напис: «Компанія з торгівлі електронними приладами Раваа. Мобільні телефони аксесуари, Раваа-2». В лівому кутку мається напис: «Номер 3719, дата 23.03.2016. Загальна ціна (саудівський ріал) 2700». Друга клолонка має напис: «ціна за одиницю товару (саудівський ріал) цифри 2700». Четверта колонка має напис: «Айфон 6 664 золотистого кольору, новий». П?ята колонка має напис: «номер товару, де вказано загалом сплачено (фактична ціна) 2700.» Під таблицею вказано напис: «продавець підпис». Також мається напис: «Ер-Ріял 11632-Ельмарасалят-86814-контактний центр-галерея № 18 Тел. (мобільний): --. Факс: НОМЕР_9 . Електрорнна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_12 В правому нижньому кутку мається штамп, де зазначено Бюро перекладів напис TRANSLATE GROUP, вказана дата 27.10.2017, мається перчатка на якій підпис. З даного протоколу вбачається, що телефон Айфон, вилучений працівниками поліції з місця вчинення злочину, є оригінальним та належить потерпілому ОСОБА_24 на підставі документів, що підтверджують його придбання останнім (т.9 а.п.122).

Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 17.10.2017 (з фототаблицею до нього), серед пред`явлених 4 годинників потерпілий ОСОБА_24 , за зовнішніми ознаками, напису, що мається на ньому, ремінцю до нього та його кольору, впізнав свій годинник під №1 (т.9 а.п.139-141).

Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 17.10.2017 (з фототаблицею до нього), серед пред`явлених 4 мобільних телефонів потерпілий ОСОБА_24 впізнав свій телефон під № НОМЕР_10 по корпусу та його кольору (т.9 а.п.142-144).

Як вбачається з протоколу пред`явлення речей для впізнання від 17.10.2017 (з фототаблицею до нього), серед пред`явлених 4 чохлів потерпілий ОСОБА_24 , за зовнішніми ознаками, кольором та написам, впізнав чохол від свого мобільного телефона Айфон під №2 (т.9 а.п.145-147).

Відповідно до розгорнутого витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.10.2017, до ЄРДР внесені кримінальні правопорушення за правовою кваліфікацією: ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 125 КК України, заявник або потерпілий ОСОБА_24 (т.9 а.п.148-149).

Довідкою з Полтавського національного технічного університеті ім. Юрія Кондратюка від 15.11.2017, вихідний №52-04, про те, що ОСОБА_123 працює в Полтавському національному технічному університеті ім. Юрія Кондратюка на посаді начальника відділу міжнародних зв`язків з 01.11.2011 по теперішній час (т.9 а.п.150).

Згідно довідки з Полтавського національного технічного університеті ім. Юрія Кондратюка від 14.11.2017, вихідний №08-1392, про те, що ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянин Ємену, є студентом 1-го курсу факультету нафти і газу та природокористування Полтавського національного технічного університету ім. Юрія Кондратюка. Наказ про зарахування на навчання №81-ф,а від 24.07.2017 року. Форма навчання денна, контрактна. Плановий термін навчання до 31.08.2021 року (т. 9 а.п.151).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 08.11.2017 із підозрюваним ОСОБА_18 (із доданою фототаблицею), яким відтворено обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_24 14.10.2017, підозрюваний ОСОБА_18 вказав на магазин «АТБ», який знаходиться по вул. Б. Хмельницького, 28 в м. Полтаві, де він разом з ОСОБА_9 і ОСОБА_20 вперше зустріли потерпілого іноземця невеликого росту. Після чого вказав в якому саме напрямку попрямував потерпілий, за яким пішов ОСОБА_30 , а потім і він сам. В подальшому всіх присутніх на місці підвів до будинку АДРЕСА_8 , та вказав на місце, де потерпілого наздогнав ОСОБА_9 і повалив його на землю. В цей час ОСОБА_30 разом з ОСОБА_124 почали наносити потерпілому удари ногами і руками по тулубу, голові та інших частинах тіла, в якій кількості точно не пам`ятає, але їх було багато. Після того, як потерпілий підвівся, він наніс два удари під сідниці потерпілому. Потім ОСОБА_18 вказав, в якому напрямку пішов потерпілий та повідомив, що за ним пішов ОСОБА_20 , а він з ОСОБА_9 попрямував до ларька, розташованого по АДРЕСА_12 , неподалік магазину «АТБ», підвівши усіх присутніх до даного місця. Далі ОСОБА_18 повідомив, що через деякий час до них з ОСОБА_9 повернувся і ОСОБА_20 , який тримав в руках телефон Айфон, сік та лаваш, які він бачив як ніс, перед початком вказаних подій, потерпілий. Потім ОСОБА_20 почав розбивати мобільний телефон і ОСОБА_18 вказав на місце, де той його розбив та залишив там. Після цього, він з хлопцями попрощався і пішов до своєї дівчини, вказавши напрямок свого руху (т.9 а.п.153-161).

Постановою про призначення судово-медичної експертизи від 08.11.2017 та висновком судово-медичного експерта обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА № 1475 від 10.11.2017, згідно якого за результатами експертизи у ОСОБА_24 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку та садна шкіри лівої та правої кистей, які могли утворитися не менш, ніж від трьохкратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібною характеристикою і кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Показання підозрюваного ОСОБА_18 , дані ним 08.11.2017 в ході проведення слідчого експерименту за його участю, загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_24 (т.9 а.п.162,163-164).

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 25.11.2017 року, серед пред`явлених чотирьох фотокарток свідок ОСОБА_125 вказав на фото під №1, де зображений ОСОБА_9 , як на особу, яку вони разом з товаришами затримали, оскільки потерпілий ОСОБА_24 вказав на нього, як на нападника, що заволодів його особистими речами (т.9 а.п.165-167).

Клопотанням прокурора від 23.11.2017 про допит потерпілого під час досудового розслідування в судовому засіданні, адресованим слідчому судді Октябрського районного суду м. Полтави (т.9 а.п.168-170).

Журналом судового засіданні від 30.11.2019 (із доданим диском) про розгляд Октябрським районним судом м. Полтави кримінального провадження №1кс/554/8155/2017 про допит потерпілого під час досудового розслідування в судовому засіданні (т.9 а.п.171-175).

Витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.11.2017 за ч. 2 ст. 125 КК України, згідно якого 14.10.2017 до ВП №2 Полтавського ВП НУ НП в області надійшло повідомлення від ОСОБА_24 про те, що 14.10.2017 близько 6 год. ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , неподалік буд. АДРЕСА_8 , спричинили ОСОБА_24 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та садна шкіри лівої та правої кистей, які могли утворитися не менш, ніж від трьохкратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібною характеристикою і кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т.9 а.п.176).

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.11.2017 (з відміткою про реєстрацію 27.11.2017 р. в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ВП № 2 ПВП ГУНП в Полтавській області за № 11883), зафіксовано прийняття слідчим ВП № 2 ПВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_96 заяви у ОСОБА_24 про те, що ОСОБА_18 разом із ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , перебуваючи по АДРЕСА_8 , спричинили йому тілесні ушкодження, які, згідно висновку СМЕ № 1415 від 02.11.2017 р., кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т.9 а.п.177).

Постановою про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 28.11.2017 року, відповідно до якої матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №№0001249, 0001416, об`єднано в одне провадження за №0001249 (т.9 а.п.178).

У відповідності до протоколу проведення слідчого експерименту від 29.11.2017, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_20 (із фототаблицею та доданим диском), яким відтворено обставини та механізм спричинення 14.10.2017 р. тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_24 , підозрюваний ОСОБА_20 вказав на магазин «АТБ», який знаходиться по вул. Б. Хмельницького, 28 в м. Полтаві, де він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_18 вперше зустріли потерпілого, якого зупинив ОСОБА_30 і розпочав з ним розмову. Потім він помітив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_18 зникли, після чого і він побіг за ними. Коли прибіг до двору будинку АДРЕСА_8 , то побачив, як іноземець лежав на землі, а ОСОБА_9 та ОСОБА_18 били його ногами, він також приєднався, підбігши до них, і почав бити потерпілого, нанісши останньому кілька ударів ногами в область тулубу. Та коли побачив, що потерпілий погано себе почуває, вирішив йому допомогти, провівши до під`їзду, після чого втік, вказавши усім присутнім свій напрямок руху (т.9 а.п.179-184).

Постановою про призначення судово-медичної експертизи від 29.11.2017 та висновком судово-медичного експерта обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА № 7 від 03.01.2018, згідно якого за результатами експертизи у ОСОБА_24 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку та садна шкіри лівої та правої кистей, які могли утворитися не менш, ніж від трьохкратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібною характеристикою і кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Покази підозрюваного ОСОБА_20 , дані ним 29.11.2017 в ході проведення слідчого експерименту за його участю, загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_24 (т.9 а.п. 185-187).

Постановою про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 04.12.2017 року дії ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , по кримінальному провадженню № 0001249 перекваліфікувати з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України (т.9 а.п.188-191).

Заявою потерпілого ОСОБА_126 про відсутність претензій щодо ОСОБА_18 , в зв`язку з відшкодуванням матеріальних та моральних збитків (т.10 а.п.36).

Таким чином, досліджуючи обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_9 за ч.2 ст. 187 КК України та обвинуваченими ОСОБА_20 , ОСОБА_18 за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, суд визнає кожний доказ належним, допустимим, достовірним, а їх сукупність достатніми та взаємопов`язаними між собою для прийняття відповідного рішення у даному кримінальному провадженні.

Разом з цим, суд визнає неспроможними доводи обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу того, що останній не вчиняв протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_24 , а саме щодо вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном потерпілого: мобільним телефоном марки «iPhone 6» з чохлом, наручним годинником «Xin feng A-998», посилаючись на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які вказували б на те, що ним безпосередньо було викрадено дані речі у потерпілого, та мотивуючи таку позицію тим, що в момент його затримання ОСОБА_24 , Оводі Абдуль Крім, якими і були викликані працівники поліції, в ході проведеного ними обшуку, вказаних предметів у нього не було виявлено з огляду на наступне.

Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_24 чітко вказав суду на те, що саме обвинувачений ОСОБА_9 наніс йому перший удар по голові, від якого він упав на землю та втратив свідомість.

Щодо нанесення потерпілому першочергових тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та нявність між ними сутички підтвердив в судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_20 , що перш за все вказує про неправдивість позань самого ОСОБА_9 та в свою чергу свідчить про дійсність обставин зазначених безпосередньо потерпілим з даного приводу.

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він взагалі не завдавав потерпілому жодних тілесних ушкоджень, але при цьому утримував потерпілого за одяг та руки, щоб він не впав на землю, також не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даного кримінального провадження та спростовуються його матеріалами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_24 , котрі є стабільними, послідовними та такими, що взаємоузгоджуються з іншими зібраними доказами, а також ОСОБА_20 , котрий вказав, що, наближаючись до місця сутички Піціна з потерпілим, він бачив, як ОСОБА_9 наносив удари останньому.

Зокрема, у відповіності до протоколу проведення слідчого експерименту від 14.10.2017 року з потерпілим ОСОБА_24 , в ході якого останнім відтворено обставини та механізм нанесення йому 14.10.2017 року, близько 06 год. 00 хв., поблизу третього під`їзду будинку АДРЕСА_8 , тілесних ушкоджень, потерпілим зазначено характер протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 , що виразився у вчиненні розбійного нападу відносно нього, механізм нанесення обвинуваченими йому тілесних ушкоджень та вказано про подальше відібрання належних йому особистих речей.

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_24 , надані ним в ході досудового розслідування повністю знайшли своє відображення в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а відтак у суду не виникає жодних сумнівів щодо їх правдивості чи дійсності.

Будь-яких доказів щодо спростування вказаних фактичних обставин та доказів стороною захисту суду не надано та судом не встановлено.

З огляду на докази, зібрані судом в ході судового розгляду кримінального провадження, суд констатує, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 по відношенню до потерпілого ОСОБА_24 носила нав`язливий характер, що виразилось у провокуванні останнього до різного роду сутичок, з метою визначення: чи мав потерпілий грошові кошти при собі та інші цінні речі, що в свою чергу проявлялося в тому, що обвинувачений неодноразово чіплявся до останнього під приводом спілкування з ним в надокучливій формі, встановивши, що той не розуміє української мови та, не знаючи при цьому англійської мови, на якій розмовляв потерпілий, та переслідував його коли той почав тікати від нього, усвідомлюючи загрозу для свого життя та здоров`я.

При цьому, потерпілий чітко вказав суду, що при виході з магазину «АТБ» ОСОБА_9 неодноразово вимагав у нього кошти, в добровільному порядку він їх останньому не надавав, що також спростовує показання ОСОБА_9 з приводу наявності у нього мотиву для переслідування потерпілого, а саме з метою з`ясування мети, з якою той надав йому кошти в сумі 5 грн..

Вказане свідчить про узгодженість злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_9 та їх охопленість єдиним умислом спрямованим на вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_24 , оскільки останній діяв цілеспрямовано на заволодіння майном потерпілого, та слід відмітити, що поведінка останнього першочергово була спрямована на підшукування сприятливої нагоди для вчинення злочину та його місця. На підтвердження даних висновків вказує те, що в ході судового розгляду кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_9 не заперечувався факт його перебування 14.10.2017 року, близько 06 год. 00 хв., поряд з головним входом до приміщення магазину «Продукти-308» ТОВ «АТБ Маркет», що у м. Полтава по вул. Б.Хмельницького,28., та спілкування з потерпілим ОСОБА_24 з власної ініціативи, так як йому було «нудно».

Поряд з цим, інші обвинувачені ОСОБА_20 та ОСОБА_18 факт свого спілкування з потерпілим поблизу входу до магазину «АТБ» взагалі заперечували в категоричній формі, що також підтверджує цілеспрямованість дій ОСОБА_9 на заволодіння майном потерпілого.

При цьому, характер та механізм протиправних дій вчинений обвинуваченим ОСОБА_9 по відношенні до потерпілого ОСОБА_24 вказують на наявність у нього умислу саме на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном потерпілого. Суд констатує, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 під час вчинення злочину була спрямована на зняття з себе будь-яких підозр з боку ОСОБА_20 , ОСОБА_18 про наявність у останнього умислу на заволодіння майном потерпілого, оскільки останнім так і не було відомо дійсних намірів ОСОБА_9 по відношенню до потерпілого ОСОБА_24 ..

В розрізі даних фактичних обставин, судом достеменно встановлено, що після подальшого нанесення ОСОБА_20 та ОСОБА_18 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_24 саме ОСОБА_9 залишився на місці вчинення кримінального проступку та невідкладно вдався до перевірки вмісту кишень одягу потерпілого, який перебув у непритомному стані, в свою чергу, обвинувачені ОСОБА_20 та ОСОБА_18 не були присутні при цьому.

Так, потерпілий вказав саме на ОСОБА_9 , як на особу, котра заволоділа його телефоном та вимагала у нього за його повернення 100 доларів США. Разом з цим, саме у нього, під час затримання ОСОБА_9 та у присутності його матері, був вилучений чохол з мобільного телефону належного потерпілому та наручний годинник, котрі були впізнані останнім.

Твердження ОСОБА_9 про те, що він саме знайшов наручний годинник і не знав, що він належить потерпілому, а також про застосування до нього під час затримання недозволених методів досудового розслідування - є неспроможними за своїм змістом, оскільки не підтверджуються жодними доказами та не знайшли свого відображення у матеріалах даного кримінального провадження.

ОСОБА_9 так і не зміг пояснити суду, де саме він знайшов даний годинник, вказуючи при цьому абстрактну місцевість, і яким чином в нічний час доби в неосвітленому місці він зміг віднайти даний предмет невеликого розміру і саме після нападу на потерпілого ОСОБА_24 ..

Покладаючи в основу обвинувачення ОСОБА_9 саме показання потерпілого ОСОБА_24 , який детально і повно описав перебіг подій, що мали місце 14.10.2017 року, та вказав на ступінь участі обвинуваченого ОСОБА_9 , а також механізм протиправності його дій по відношенню до нього, суд додатково виходив з того, що показання потерпілого, надані ним в ході слідчого експеременту, не протирічать судово-медичним даним механізму утворення тілесних ушкоджнь у потерпілого ОСОБА_24 ..

Такі протиріччя щодо механізму утворення тілесних ушкоджнь у потерпілого ОСОБА_24 відсутні і у показаннях обвинувачених ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , наданих останніми під час проведення і з ними слідчих експерементів та підтверджених в ході судового розгляду, що також було прийнято судом до уваги.

З урахуванням викладеного, у суду не виникає сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілого ОСОБА_24 та свідків, оскільки їх показання суд визнає логічними, послідовними і такими, які узгоджуються з показаннями інших обвинувачених ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , фактичними обставинами встановленими в судовому засіданні та письмовими доказами, дослідженими і перевіреними у рамках даного кримінального провадження.

За таких обставин, версія обвинуваченого ОСОБА_9 про його непричетність до вчинення протиправних дій спрямованих на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_24 є надуманою та висловленою ним з метою приховування дійсної мети вчинення даного злочину.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, тобто з моменту застосування насильства, незалежно від того, чи вдалося заволодіти майном, чи ні (усічений склад злочину).
За загальним визначенням розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкту дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку - розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 під час промови в судових дебатах не погодився з правовою кваліфікацією дій свого підзахисного ОСОБА_9 за ст. 187 ч. 2 КК України, вказуючи про необхідність їх перекваліфікації на ч. 2 ст. 186 КК України, а в подальшому і на виправдання останнього в зв`язку з недоведеністю його вини.
При цьому, про наявність будь-яких об`єктивних данних щодо вчинення ОСОБА_9 іншого, хоча і однорідного з вміненим йому, складу злочину, з розкриттям усіх обов`язкових його елементів (ст. 186 КК України), адвокатом у свій першочерговій промові не зазначено та судом не здобуто.

Суд сприймає критично дані твердження сторони захисту з огляду на наступне.
Так, в своїх показаннях потерпілий ОСОБА_24 послідовно стверджував, як під час досудового розслідування, так і судового розгляду, про втрату ним свідомості під час вчиненого на нього нападу, в той момент коли він лежав на землі. При цьому, на даний факт вказував і обвинуачений ОСОБА_20 , котрий зазначав про спричинення ОСОБА_58 , ОСОБА_127 і ним, в тому числі, потерпілому тілесних ушкоджень в момент втрати ним свідомісті, коли він знаходився в положенні лежачи на землі. Обвинувачений ОСОБА_18 суду також підтвердив, що саме від удару ОСОБА_9 потерпілий впав на землю.
Нападником ОСОБА_9 , безпосередньо з метою подолання опору та протидії потерпілого нападу також було обрано найбільш сприятливі умови для здійснення самого нападу, а саме: місце нападу - безлюдне, слабоосвітлене та його момент - коли потерпілий був зляканий, дезорієнтований, утікав і не мав засобів захисту та фізичних переваг перед нападником (був дуже низького зросту та худорлявої статури), що вказує про спрямованість на досягнення своєї протиправної мети дій останнього, направлених на спричинення ударів внаслідок нападу на потерпілого для подолання його опору, а не з метою безпосереднього спричинення останньому тілесних ушкоджень, як відповідь на ляпас, зі слів самого обвинуваченого, чи на відкрите заволодіння майном потерпілого, поєднаним з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, оскільки сукупність і послідовність усього обсягу дій, вчинених ОСОБА_58 , та їх характер, раптовість і агресивність по відношенню до потерпілого вказує саме на вчинення ним рорзбійного нападу на потерпілого ОСОБА_128 , з метою заволодіння його майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що підлягає правовій кваліфікації саме за ч. 2 ст. 187 КК України.

В свою чергу, заперечення обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу того, що саме він заволодів речами ОСОБА_24 та яким чином він це вчинив, і де безпосередньо вони зберігалися після нападу, не мають вирішального значення для кваліфікації дій останнього за ч. 2 ст. 187 КК України, яка має усічений склад злочину, і прийняття рішення у даному кримінальному провадженні, оскільки факт заволодіння ним даними речами в ході вчинення розбійного нападу на ОСОБА_24 , не зважаючи на його заперечення, знайшов своє повне відображення у належних і достовірних доказах, достатнім чином перевірених і оцінених судом.

Вказані твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , зазначені в його промові в судових дебатах, суд сприймає критично та як хибно обраний останнім спосіб захисту для його підзахисного ОСОБА_9 від пред`явленого обвинувачення, з метою призначення останньому покарання за менш тяжкий злочин, передбачений особливою частиною КК України, а також як надуманий спосіб від звільнення його підзахисного від будь-якої юридичної відповідальності.

Разом з цим, захисником адвокатом ОСОБА_10 умисно спотворено зміст показань потерпілого ОСОБА_24 та інших обвинувачених на користь свого підзахисного, не навівши суду переконливих доказів та не надавши вказаним показанням належного обгрунтування та дійсної юридичної оцінки, що є неприпустимим.

Крім того, як вбачається із матеріалів провадження, розбійний напад на потерпілого ОСОБА_24 було вчинено ОСОБА_9 вже після вчинення ним же, в групі осіб, розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , що не заперечувалося жодним із учасників даного судового розгляду, та в свою чергу вказує про наявність у діях ОСОБА_9 вчинення сукупності злочинів, а саме розбою, що підлягає кваліфікації дій останнього, по даному епізоду, за додатковою кваліфікуючою ознакою, такою як «повторність».

Разом з цим, формулювання обставин вчинення ОСОБА_9 розбійного нападу на ОСОБА_24 , зазначених в обвинувальному акті, містить посилання сторони обвинувачення на ознаку «повторність» його дій, але кримінально-правова оцінка дій обвинуваченого за цим епізодом даної кваліфікуючої ознаки не містить, що в порушення пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», за вказаних вище мотивів, є невірним.

Дані вимоги ППВСУ не були враховані прокурором під час погодження обвинувального висновку у даному кримінальному провадженні та в ході судового розгляду, шляхом уточнення пред`явленого вказаній особі обвинувачення, в зв`зку з чим суд вважає за необхідне зазначити дану кваліфікуючу ознаку - «повторність» при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 щодо вчинення ним розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_24 ..

Таким чином, в сукупності отриманих та проаналізованих доказів, суд дійшов до висновку, що саме умисними діями ОСОБА_9 було вчинено напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого повторно, особою, яка раніше вчинила розбій, а тому його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

В свою чергу, в основу обвинувачення ОСОБА_20 суд буре до уваги показання останнього, надані ним в судовому засіданні від 22.02.2021 року, в яких він зізнався у нанасенні трьох-п`яти ударів потерпілому, з яких один удар був нанесений ним в обличчя, а інші по тулубу останнього. Також він вказав на спричинення ОСОБА_18 та ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_24 , а саме в той момент, коли останній лежав на землі.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_20 підтвердив свої показання, надані ним під час слідчого експеременту, проведеного в ході досудового розслідування за його участю, та вказав, що він особисто бачив, як ОСОБА_51 наносив удари потерпілому в той час коли той лежав на землі. На даних показаннях наполягав.

Саме вказані показання ОСОБА_20 повністю узгоджуються з послідовними та стабільними показаннями потерпілого, наданими останнім, як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду, а також знайшли своє відображення під час судового з`ясування обставин справи в інших матеріалах кримінального провадження в їх сукупності.

Так, потерпілий вказував, що саме ОСОБА_9 наніс перший удар по обличчю, після якого він впав на землю та втратив свідомість, а вже після здійснення розбійного нападу, тримав в руках мобільний телефон Айфон 6, належний йому, та вимагав за його повернення кошти. Він відчував, що інші особи також наносили йому удари в різні частини тіла в ході нападу. Вказав на обвинувачених в залі суду, як на осіб, котрі відповідно вчинили на нього напад і заволоділи його особистими речами та наносили йому тілесні шкодження.

Змінені в судовому засіданні показання ОСОБА_20 про те, що він, знаходячись поряд з під`їздом, будинку в якому проживав потерпілий, разом з ОСОБА_9 допомагав ОСОБА_24 потрапити до під`їзду та квартири, де той мешкав, вже після того як вони наносили йому тілесні ушкодження, суд сприймає критично, оскільки вони суперечать показанням, як потерпілого, так і безпосередньо обвинуваченого ОСОБА_9 , а також об`єктивним даним встановленим в ході проведення слідчих екперементів за участі ОСОБА_24 та усіх обвинувачених, котрі були підтверджені останніми в ході судового з`ясування обставин у даному кримінальному провадженні.

Сам потерпілий ОСОБА_24 в судовому засіданні не заперечував проти правової кваліфікації протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_20 відносно нього за ч. 1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, а також не мав жодних претензій до останнього.

При цьому, суд не може залишити поза увагою тієї обставини, щоформулювання обставин спричинення потерпілому ОСОБА_24 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, зазначених в обвинувальному акті, містить посилання сторони обвинувачення на ознаку «вчинення групою осіб» дій обвинуваченого ОСОБА_20 , але кримінально-правова оцінка дій обвинуваченого ОСОБА_20 за цим епізодом даної кваліфікуючої ознаки не містить, а містить лише посилання на ч. 1 ст. 28 КК України без розкриття її змісту, що є невірним.

Дані недоліки не були враховані прокурором під час погодження обвинувального висновку у даному кримінальному провадженні та в ході судового розгляду, шляхом уточнення пред`явленого вказаній особі обвинувачення, в зв`зку з чим суд вважає за необхідне зазначити дану кваліфікуючу ознаку - «вчинене групою осіб» при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_20 щодо вчинення ним відносно потерпілого ОСОБА_24 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, в сукупності отриманих та проаналізованих доказів, суд дійшов до висновку, що саме умисними діями ОСОБА_20 було вчинено групою осіб умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_18 в ході судового розгляду справи фактично відмовився від надання своїх показань, мотивуючи це тим, що він нічого не пам`ятає в зв`язку зі сплином значного часу від даних подій. Але при цьому, вказав про нанесення ним потерпілому двох-трьох ударів по тулубу, під сідниці, останнього, а також підтвердив свої показання, надані під час слідчого експеременту проведеного за його участі, оскільки він на час його проведення краще пам`ятав дані події.

Показання обвинуваченого ОСОБА_18 щодо спричинення потерпілому лише 2-3 ударів по сідницям потерпілого суд сприймає критично, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, обраний останнім, та спростовуються наступним.

Так, потерпілий чітко вказав суду, що в ході здійсненого на нього нападу, після нанесення першого удару ОСОБА_9 , від якого він втратив рівновагу і в результаті чого останній його штовхнув на землю, до нього підбігли ще двоє невідомих осіб та почали наносити удари по голові, тулубу та кінцівкам, в той час коли він залишався лежати на землі. Даних осіб потерпілий впізнав та вказав на ОСОБА_20 та ОСОБА_18 ..

Дані показання потерпілого були підтверджені, як останнім під час проведеного за його участі слідчого експеременту, так і обвинуваченим ОСОБА_20 , в ході його допиту в суді, а тому будь-яких сумнівів у їх правдивості і відповідності фактичним обставинам у суду не виникає.

Дані висновки суду підтверджуються також і судово-медичними даними, отриманими в ході проведення ряду судово-медичних експертиз, про те, що покази потерпілого ОСОБА_24 , обвинувачених ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , надані ними в ході проведення слоідчого експеременту за їх участі, загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у підекспертного потерпілого ОСОБА_24 ..

Крім того, безпосередньо обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував факту нанесення у його присутності іншими обвинуваченими, в тому числі і ОСОБА_18 , ударів потерпілому, при цьому, не зазначивши їх кількості та локалізації, що фактично підтверджує показання ОСОБА_129 з даного приводу, та відповідно спростовує вказані вище твердження ОСОБА_18 ..

Разом з цим, сам обвинувачений ОСОБА_18 не заперечував того, що він побіг за ОСОБА_9 , котрий почав переслідувати та наздогоняти потерпілого, розуміючи, що там може статися між ними бійка, безпосередньо для того, щоб допомогти у цьому своєму знайомому ОСОБА_83 , що вказує про наявність у діях ОСОБА_18 прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_24 ще до того, як він з`явився на місці сутички ОСОБА_55 з потерпілим.

На наявність вини у діях ОСОБА_18 щодо спричинення групою осіб потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вказує і факт відшкодування обвинуваченим в добровільному порядку шкоди здоров`ю, в розмірі 100 доларів США.

Дані фактичні обставини не були спростовані стороною захисту обвинуваченого ОСОБА_18 належними та допустимими доказами в порядку встановленому законом.

При цьому, суд також не можен залишити поза увагою тієї обставини, щоформулювання обставин спричинення потерпілому ОСОБА_24 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, зазначених в обвинувальному акті, містить посилання сторони обвинувачення на ознаку «вчинення групою осіб» дій обвинуваченого ОСОБА_18 , але кримінально-правова оцінка дій обвинуваченого за цим епізодом даної кваліфікуючої ознаки не містить, а містить лише посилання на ч. 1 ст. 28 КК України без розкриття її змісту, що є невірним.

Дані недоліки також не були враховані прокурором під час погодження обвинувального висновку у даному кримінальному провадженні та в ході судового розгляду, шляхом уточнення пред`явленого вказаній особі обвинувачення, в зв`зку з чим суд вважає за необхідне зазначити дану кваліфікуючу ознаку - «вчинене групою осіб» при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_18 щодо вчинення ним відносно потерпілого ОСОБА_24 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, в сукупності отриманих та проаналізованих доказів, суд дійшов до висновку, що саме умисними діями ОСОБА_18 було вчинено групою осіб умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

В свою чергу в судових дебатах захисником останнього адвокатом ОСОБА_19 було зазначено, що пред`явлене ОСОБА_18 обвинувачення є незаконним, необгрунтованим і безпідставним. Останній також вказав, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу причетності ОСОБА_108 до спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого, а саме: на голові та руках. Обвинувачення ОСОБА_18 у спричиненні вказаних тілесних ушкоджень потерпілому групою осіб, стороною обвинувачення визначено гіпотетично, не сформульовано, не підтверджено і не доведено в судовому засіданні, в зв`язку з чим у діях ОСОБА_18 відсутній будь-який склад злочину, зокрема і в співучасті з іншою особою. Просив суд: «закрити кримінальне провадження по причині його виправдання, в зв`язку з недоведенням його причетності, а в разі визнання його винним за ст. 125 КК України закрити кримінальне провадження в зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим».

Перш за все суд звертає свою увагу, що позиція захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_19 в ході судового розгляду даного кримінального провадження є неоднозначною, суперечливою за своїм змістом та взаємовиключною за юридичними наслідками, що в свою чергу вказує про здійснення неналежного виконання своїх професійних обов`язків, передбачених п.п.1,3 ч.2 ст. 21, п.5 ч.2 ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Разом з цим, вказані твердження захисника носять виключно декларативний, голослівний характер та є надуманими за своїм змістом, оскільки будь-яких фактичних даних з приводу зазначених останнім обставин не надано та судом не встановлено.

Адвокатом ОСОБА_19 не було надано належної правової оцінки показанням потерпілого та обвинувачених ОСОБА_55 і Корнієнка щодо нанесення ОСОБА_18 , спільно з іншими обвинуваченими, ударів потерпілому не лише по сідницям, як стверджує останній, а по голові, тулубу і кінцівках, в той момент, коли ОСОБА_24 знаходився в положенні лежачи на землі.

Не були і спростовані вказані показання належнимитаі допустимими доказами у відповідності до порядку встановленому законом, що вказує про безпідставність тверджень останнього.

При цьому, захисником ОСОБА_19 не було надано оцінки і показанням свого підзахисного щодо няавності у нього умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, ще до того моменту, коли він з`явився на місці сутички ОСОБА_55 з потерпілим, з метою надання допомого ОСОБА_83 з даного приводу, а також присутність разом з ним на місці подій обвинувачених ОСОБА_9 , який утримував потерпілого, та ОСОБА_20 , котрий також наносив удари потерпілому, що вказує про свіучасть останнього з іншими обвинуваченими у нанесенні ОСОБА_24 умисного легкого тесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В свою чергу, вказана суперечливість у показаннях обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 була усунута судом шляхом надання їм належної правової оцінки з викладенням відповідних мотивів та висновків, якими керувався при цьому суд.

Докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження причетності ОСОБА_108 до вчинення інкримінованого йому протиправного діяння, не оспорювалися стороною захисту обвинуваченого ОСОБА_18 в ході судового розгляду даного кримінального провадження у будь-який спосіб.

Не вказувала дана сторона захисту в ході з`ясування обставин та первірки їх доказами і на неналежність зібраних стороною обвинувачення доказів, що свідчить про недобросовісність дій захисника та порушення ним засад змагальності і свободи в наданні доказів та доведенні їх переконливості.

Крім того, в ході судового розгляду кримінального провадження потерпілим ОСОБА_24 надано письмову власноручно складену заяву про закриття провадження у справі в зв`язку з його відмовою від обвинувачення відносно ОСОБА_18 , яку він просив задовольнити та закрити кримінальне провадження в частині пред`явленого ОСОБА_18 обвинувачення за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України.

ОСОБА_18 дану заяву потерпілого в судовому засіданні підтримав.

Його захисник адвокат ОСОБА_19 в остаточній редакції своєї позиції поклався на розсуд суду з даного питання, не надавши суду жодних обгрунтувань такої думки, а також наявності правових підстав для покладення саме на суд вирішення питання про закриття провадження відносного його підзахисного, без попереднього визначення своєї позиції як захисника обвинуваченого ОСОБА_18 , інтересів якого і стосується дана заява.

Прокурор та інші учасники кримінального провадження не заперечували проти задоволення вказаної заяви потерпілого ОСОБА_24 ..

З огляду на викладене, вбачається про невизначеність позиції саме захисника адвоката ОСОБА_19 щодо правової позиції відносно свого підзахисного обвинуваченого ОСОБА_18 , а також про суперечливість його позиції по відношенню до волі безпосередньо його клієнта, який підтримав зяаву потерпілого ОСОБА_24 про закриття кримінального провадження відносно нього в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, тоді як адвокат поклався на розсуд суду.

Разом з невизначеністю позиція захисника обвинуваченого ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_19 містить в собі і ознаки суперечливості за своїм змістовим навантаженням.

Суперечливість правової позиції по даній справі відносно свого підзахисного ОСОБА_18 обраної самим захисником адвокатом ОСОБА_19 (з приводу чи то виправдання обвинуваченого, чи то закриття кримінального провадження в зв`язку з відповою потерпілого від обвинувачення), яка по своїй природі є взаємовиключною, вказує про відсутність чіткої лінії захисту, обраної останнім для свого підзахисного ОСОБА_18 , а також про використання ним своїх прав всупереч правам, свободам та законним інтересам свого підзахисного - клієнта (п.1 ч.2 ст. 21 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Дані висновки суду підтверджуються і тією обставиною, що обвинувачений ОСОБА_18 в ході судового розгляду підтримав заяву потерпілого ОСОБА_24 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_18 в зв`язку з його відмовою від обвинувачення, тоді як захисник останнього адвокат ОСОБА_19 , спершу взагалі відмовився від висловлення суду своєї позиції за даною заявою, а в подальшому на неоднорозові застереження суду вказав, що «покладається на розсуд суду з даного питання».

Таким чином, позиція адвоката ОСОБА_19 щодо вирішення заяви потерпілого про закриття кримінального провадження відносно його ж підзахисного обвинуваченого ОСОБА_18 суперечить волі його клієнта, що свідчить про грубе порушення адвокатом ОСОБА_19 своїх професійних обов`язків, передбачених п.3 ч.2 ст. 21 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З огляду на викладене, керуючись кращими інтересами обвинуваченого ОСОБА_18 , за умови доведенності вини останнього в інкримінованому йому злочині поза розумним сумнівом, суд, приймаючи думку саме обвинуваченого ОСОБА_18 , який не заперечував проти задоволення заяви потерпілого ОСОБА_24 про закриття провадження відносно нього, та його захисника адвоката ОСОБА_19 , котрий поклався на розсуд суду при її вирішенні, вислухавши міркування прокурора, який просив задовольнити дану заяву, а також думку інших учасників кримінального провадження, котрі не заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання потерпілого ОСОБА_24 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_18 в зв`язку з його відмовою від обвинувачення, підлягає до задоволення за наступних обставин.

Відповідно до п.7ч.1 ст. 284 КПК України Кримінальне провадження закривається в разі, якщо: потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.6 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5,6,7,8 частини першої цієї статті, виявляться під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 477 КПК України визначено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинуваченя є провадженням, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження) КК України.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що клопотання потерпілого ОСОБА_24 про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_18 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, є законним та обгрунтованим.

В свою чергу, ході судового розгляду справи, 29 січня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_20 подано письмову заяву, власноруч складену, про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України та закриття кримінального провадження відносно нього, на підставі ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Обвинувачений ОСОБА_20 суду повідомив, що погоджується на звільнення його судом від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності, що є нереабілітуючою обставиною.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_20 підтримав вказане клопотання та наполягав на його задоволенні.

Суд, вислухавши міркування прокурора, яка не заперечувала проти вказаного клопотання обвинуваченого, думку інших обвинувачених та їх захисників адвокатів, які не заперечували проти задоволення вказаного клопотання ОСОБА_20 про його звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності, суд приходить до висновку, що дане клопотання підлягає до задоволення за наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_20 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, доведена, даний висновок суду відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Суд перевіривши обставини, які дають підстави для звільнення ОСОБА_20 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності, приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_20 є обгрунтовним.

Так, судом встановлено, що сама подія кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_20 , мала місце 14 жовтня 2017 року, тобто на даний час, станом на дату ухвалення вироку у даному провадженні минуло більше двох років з дня вчинення злочину.

Крім того, злочин, передбачений ч.2 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості та обвинуваченим надано згоду на закриття провадження у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявні всі правові підстави для звільнення ОСОБА_20 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченим, згідно вимог статей 65-67 КК України та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, особи винних, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_9 скоїв середньої тяжкості та тяжкі злочини.

Згідно довідки Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева, ОСОБА_9 знаходився на лікуванні з 19.01.2012 по 24.02.2012, з 25.11.2013 по 13.12.2013 з діагнозом: змішані розлади поведінки та емоцій.

ОСОБА_9 перебуває на обліку в Полтавському психоневрологічному диспансері з 2006 року з діагнозом: Гіперкінетичний розлад поведінки. На обліку в Полтавському обласного наркологічному диспансері, обвинувачений не перебуває.

Згідно Акта судово-психіатричного експерта №361 від 18.08.2018, №461 від 20.10.2017 ОСОБА_9 , на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності чи недоумства, а виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки, а саме змішаного розладу поведінки та емоцій. В період часу, до якого відноситься інкриміновані йому протиправні діяння, досліджуваний будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності, не виявляв ознак недоумства. Наявний у під експертного змішаний розлад поведінки та емоцій не позбавляв його можливості в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, до якого відноситься інкриміновані йому протиправні діяння і не позбавляє можливості в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. При дослідженні особистісних особливостей ОСОБА_9 виявляє достатню активність темпу психічних процесів і станів, низьку вразливість, імпульсивність, виражену емоційну нестійкість зі схильністю до антисоціальних вчинків. В мотиваційній сфері діяльність ОСОБА_9 детермінується задоволення органічно обумовлених потреб та в меншій мірі задоволення потреб вищого духовного порядку. При вчиненні інкримінованого йому діяння основним мотиваційним чинником ОСОБА_9 було задоволення органічно обумовлених потреб. Рівень психофізіологічного розвитку ОСОБА_9 відповідає його паспортному віку. Підекспертний під дію ч. 2, 3 ст. 19 та під дію ст. 20 КК України не підпадає. Може постати перед слідством та судом. На даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

У відповіднсності до характеристики з ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» на обвинуваченого ОСОБА_9 з 17.10.2017 року характеризується посередньо, стягнення та заохочення не має. На заходи виховного характеру реагує задовільно. У відношенні до представників адміністрації намагається бути тактовним. Норм санітарії та гігієни дотримується. До виконання передбачених законом вимог персоналу державної установи відноситься задовільно. До праці в установі не залучався. За місцем проживання ОСОБА_9 характеризується з негативного боку, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, веде антигромадський спосіб життя. В громадському житті мікрорайону ОСОБА_130 не приймає активної участі. Скарг на ОСОБА_9 до ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області надходили неодноразово. Схильний до вчинення крадіжок.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_9 , відповідно до ст. 66 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, часткове добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , згідно ст. 67 КК України, не виявлено.
Суд, з урахуванням вищевикладених обставин, які пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також інших обставин, що впливають на міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , а саме його нестабільної, зухвалої поведінки під час судового розгляду, та як наслідок часткового визнання своєї вини, вчинення нових злочинів під час перебування перед судом, а також умов виховання останнього, котрий виховувався в неповній сім`ї, постійно втікав з дому, в результаті чого вчиняв протиправні дії, на зауваження своїх близьких не реагував, зневажливого ставлення до своїх близьких та виконання своїх обов`язків, часткового відшкодування ОСОБА_12 (бабусею обвинуваченого ОСОБА_9 ) шкоди потерпілому ОСОБА_23 , приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляцієї від суспільства та необхідність призначення останньому покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, за якою і обинувачується.

Судом також встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_9 слід рахувати строк з моменту його затримання, а саме з 14 жовтня 2017 року, та зарахувати у строк перебування його під вартою в період з 14.07.2017 року по 12.09.2017 року та з 14 жовтня по день набрання вироком чинності, який підлягає зарахуванню у строк призначеного покарання, у відповідності до правил ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26.11.2015 року) з розрахунку 1 день позбавлення волі за два дні попереднього ув`язнення.

Обвинувачений ОСОБА_13 вчинив середньої тяжкості та тяжкі злочини.

Згідно довідок Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева, Полтавського обласного наркологічного диспансеру, Полтавського психоневрологічного диспансеру обвинувачений на обліку не перебуває.

Обвинувачеий ОСОБА_13 за місцем проживання порушень громадського порядку не допускав. Скарг від сусідів не надходило. За місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_13 , згідно ст. 66 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_13 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд, з урахуванням вищевикладених обставин, які пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також інших обставин, що впливають на міру покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , а саме нестабільної поведінки під час судового розгляду, котра виразилася у постійній зміні ним показань, за обставин наведених у даному вироку, та як наслідок часткове визнання вини у вчиненні розбійних нападів, жорстокість дій та агресивність поведінки останнього відносно потерпілих під час вчинення вказаних злочинів, а токож ту обставину, що більш активним учасником даних злочинів з приводу нанесення ударів потерпілим, був саме ОСОБА_13 , а також умов виховання останнього, котрий виховувався в непрвній сім`ї, але при цьому мав нормальні стосунки з вітчимом, свою протиправну діяльність у м. Полтаві приховував від близьких, самостійно та свідомо ухилившись у такий спосіб від їхнього контролю та виховного впливу, приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляцієї від суспільства та необхідність призначення останньому покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, за якою і обинувачується.

Обвинувачений ОСОБА_16 вчинив тяжкий злочин.

Згідно довідок Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева, Полтавського обласного наркологічного диспансеру, Полтавського психоневрологічного диспансеру обвинувачений на обліку не перебуває.

ОСОБА_16 за місцем проживання порушень громадського порядку не допускав. Скарг від сусідів не надходило. За місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_16 , згідно ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_16 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд, з урахуванням вищевикладених обставин, які пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також інших обставин, що істотно впливають на міру покарання обвинуваченому ОСОБА_16 , а саме добровільне відшкодування шкоди потерпілому, та як наслідок відсутність будь-яких претензій до нього з боку останнього, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне з`явлення до правоохоронних органів після його вчинення, приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляцієї від суспільства з призначенням покарання за санкцією ч. 2 ст. 187 КК України з урахуванням положень ст. ст. 69,45 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_20 вчинив злочин невеликої тяжкості.

Згідно довідок Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева, Полтавського обласного наркологічного диспансеру, Полтавського психоневрологічного диспансеру обвинувачений на обліку не перебуває.

ОСОБА_20 за місцем проживання характеризується з негативного боку, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, веде антигромадський спосіб життя. В громадському житті мікрорайону Левада не приймає активної участі. Скарг на ОСОБА_20 до ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області надходили неодноразово. Схильний до вчинення крадіжок. Раніше судимий за ч. 1 ст. 309 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_20 , згідно ст. 66 КК України є активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_20 , згідно ст. 67 КК України, під час досудового розслідування не виявлено.

Суд, з урахуванням вищевикладених обставин, приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_20 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 28, ч.2 ст.125 КК України, та закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку з закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_18 вчинив злочин невеликої тяжкості.

Згідно довідок Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева, Полтавського обласного наркологічного диспансеру, Полтавського психоневрологічного диспансеру обвинувачений на обліку не перебуває.

ОСОБА_18 за місцем проживання порушень громадського порядку не допускав. Скарг від сусідів не надходило. За місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно Акта судово-психіатричного експерта №473 від 26.10.2017 року, ОСОБА_18 на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим розладом психічної діяльності і іншим хворобливим станом психіки не страждає і може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_18 в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждав, не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності і міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_18 під дію ч. 2, 3 ст. 19 та під дію ст. 20 КК України не підпадає. Може постати перед слідством та судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_18 , згідно ст. 66 КК України, є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_18 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд, з урахуванням вищевикладених обставин, та позиції самого обвинуваченого ОСОБА_18 в ході розгляду кримінального провадження, повне відшкодування шкоди завданої потерпілому протиправними діями з його боку, приходить до висновку що заява потерпілого ОСОБА_131 про відмову від обвинувачення відносно ОСОБА_18 , в зв`язку з повним відшкодуванням завданих збитків, підлягає до задоволення, а провадження підлягає закриттю в даній частині.

Разом з цим, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_13 , з урахуванням позиції захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , а також самих обвинувачених, щодо застосування відносно них вимог ст. 69 КК Ураїни з урахуванням як повного визнання ними вини так і інших зазначених ними обставин, суд виходить з наступного.

Обов`язковою умовою для правомірного застосування вимог ст. 69 КК України законодавець передбачив наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину. До них можуть належати як обставини, що визначені в ч. 1 ст. 66 КК України, так і визнані судом такими, що поми`якшують покарання, однак ці обставини повинні знижувати (зменшувати) ступінь тяжкості злочину істотно, і такі обставини мають перебувати одна з одною у такому співвідношенні і взаємодії та у своїй сукупності настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б несправедливим. Тобто, застосування судом ст. 69 КК України можливе у виняткових випадках, вмотивованим рішенням.

Більше того, на думку суду наявність у ОСОБА_9 та ОСОБА_13 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, є сумнівним і носить формальний характер, оскільки останні ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду пробачення у потерпілих не просили, жодних дій щодо відшкодування заподіяної потерпілим шкоди особисто не вчиняли. ОСОБА_9 та ОСОБА_13 визнають свою вину тільки під тиском беззаперечних доказів, що свідчить про небажання визнати вину добровільно і про бажання уникнути відповідальності. А лише повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину, викликане щирим каяттям аба бажанням сприяти розкриттю злочину може бути враховано при призначенні покарання у бік його пом`якшення.

Щире каяття це певний психологічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути западіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

За змістом п. 5 ст. 66 КК України вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, смімейних чи інших обставин, що в якості пом`якшуючої обставини враховує суд першої інстанції це поєднання істотних для особи чинників фізичного, матеріального чи морального характеру, що негативно впливаюить на основні сфери її життя (особисте або сімейне життя, професійна діяльність, освіта, тощо). До них можуть бути віднесені тяжка хвороба, безробіття, смерть близької особи, дія наслідків стихійного лиха та ін. Тобто обставини, які зумовлюють у винного стан підвищеної нервозності, страху, переживання тощо, що визначило вчинення ними злочину.

Вказуючи про няавність даних пом`якшуючих обставин у обох обвинувачених, захисники останніх не обгрунтували їх застосування судом, вказавши лише те, що ОСОБА_51 і ОСОБА_46 , будучи неповнолітніми, виховувалися в неповній сім`ї, проте між вказаною обставиною і вчиненими злочинами відсутній об`єктивний зв`язок, оскільки на час судового розгляду провадження останнім уже виповнилося 18 років, вони не працюють, утримуються за рахунок своїх рідних ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 .. Обвинувачені є особами працездатного віку, дані про те, що вони є інвалідами чи безуспішно намагалися знайти роботу в матеріалах кримінального провадження відсутні, тому бажання покращити своє матеріальне становище шляхом вчинення корисливих злочинів не може бути прийнято судом як обставина, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливає на пом`якшення покарання.

При цьому, судом прийнято до уваги, що ОСОБА_9 під час зміни йому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжив свою злочинну діяльність і вчинив новий тяжкий злочин, що вказує про небажання останнього до виправлення та припинення своєї протиправної діяльності. Наявності у ОСОБА_9 психічного захворювання не завадило останньому вчинити низку тяжких злочинів, а тому особливий негативний вплив даного захворювання на поведінку останнього під час вчинення злочинів стороною захисту перед судом не доведено взагалі.

Разом з цим, з урахуванням викладеного суд вважає за можливе при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_16 застосувати положення ст. 69 КК України.

В свою чергу, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_13 на даний час та необхідності його подальшого лікування в закладах охорони здоров`я, суд вважає за можливе залишити відносно нього раніше обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили, що в свою чергу відповідатиме захисту судом права особи на свободу, якщо вирок не набрав законної сили, що відображено в рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Руслана Яковенко проти України», заява №5425/11 від 04.06.2015 р. та ін..

Вирішуючи справу в частині заявленого прокурором цивільного позову, суд виходить з наступного.

Прокурором в рамках кримінального провадження подано цивільний позов до ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 про стягнення в солідарному порядку на користь Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради (м. Полтава вул. Соборності, 36, р/р № 0002, код платежу: 24060300, банк одержувача УДКСУ у м. Полтаві , МФО 831019) вартості витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_22 від вчиненого ними правопорушення , в розмірі 3147 грн. 48 коп..

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_16 визнали в повному обсязі заявлені позовні вимоги прокурором.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_14 вказала, що позов прокурора у даному кримінальному провадженні до задоволення не підлягає та відповідно підлягає залишенню без розгляду, в зв`язку з не підтвердженням прокурором, у відповідності ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», підстав для представництва інтересів Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради, оскільки прокурором не доведено бездіяльність даного органу, що відповідно надавало б право прокурору для звернення до суду з вказаним позовом у кримінальному провадженні. Поряд з цим, захисником обвинуваченого ОСОБА_13 адвокатом ОСОБА_14 вказувалось про те, що прокурором не надано доказів щодо повідомлення прокурором суб`єкта владних повноважень про поданння позову за захистом інтересів держави.

Обвинувачений ОСОБА_13 підтримав думку свого захисника з приводу цивільного позову прокурора.

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

За змістом ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, який затверджений постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545, та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Судом, за наведених мотивів даного вироку, достеменно встановлено навність ступеня вини обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України. Внаслідок спричинення протиправних дій обвинуваченими здоров`ю потерпілого ОСОБА_22 було завдано шкоду, в наслідок чого останній перебував на лікуванні у Другій міській клінічній лікарні м. Полтави з 14.07.2017 року по 21.07.2017 року протягом 7-ми ліжко-днів.

Згідно довідки Другої міської клінічної лікарні м. Полтави від 07.08.2017 року № 01-1622, загальна вартість лікування ОСОБА_22 склала 3147 грн. 48 коп..

Таким чином, в наслідок неправомірних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 відносно потерпілого ОСОБА_22 , вина яких беззаперечно доведена, Другою міською клінічною лікарнею м. Полтави понесено витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_22 ..

Згідно п.3 ст. 131-1 Конституції України одним із завдань прокуратури України, є представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 2 ст. 127 КПК України визначено, що шкода завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судом рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні .

У відповідності до п.12 ч.2 ст. 36, ч.3 ст. 128 КПК України визначено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення процесуального розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням уповноважений пред`явити цивільний позов у інтересах держави у порядку, передбаченому цим Кодексом та законом. Цивільниій позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального Кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Зокрема ч.2 ст. 45 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Судом встановлено, що 2-га міська клінічна лікарня м. Полтави є ліцензованим лікувально профілактичним закладом, що забезпечує кваліфіковану стаціонарну і консультативну поліклінічну медичну допомогу населенню Київського району м. Полтави, підзвітна і підконтрольна Полтавській міській раді, фінансування лікарні здійснюється за рахунок міського бюджету згідно з кошторисом.

Дані обставини обумовлюють правові підстави представництва Прокурором інтересів держави в особі Бюджетно фінансового управління Виконавчого комітету Полтавської міської ради, яким здійснюється загальна організація та управління виконанням міського бюджету, у відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину коштів підлягають відшкодування в повному обсязі.

Суд констатує, що вказані обставини спростовують доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 щодо відсутності правових підстав у прокурора для звернення до суду з позовом у кримінальному провадженні по відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат.

Так, у відповідності до п. 4 ч.1 ст. 2, п. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року визначено, що до основних повноважень міських рад віднесено забезпечення виконання бюджету.

Дана норма, обумовлює підстави представництва Прокурором інтересів держави в особі Бюджетно фінансового управління Виконавчого комітету Полтавської міської ради, яким здійснюється загальна організація та управління виконанням міського бюджету, оскіьки відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла віл злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину кошти підлягають відшкодування у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Судом встановлено, що Прокурор звертається в рамках даного кримінального провадження в інтересах держави в особі Бюджетно фінансового управління виконкому Полтавської міської ради, як органу, який в силу ст. 28 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року, уповноваженого здійснювати функції держави в спірних правовідносинах, з метою захисту інтересів держави, які полягають в необхідності забезпечення відшкодування шкоди, завданої державному закладу внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення.

В ході судового розгляду справи, судом перевірено, що прокурор звернувся в даному кримінальному провадженні з даним позовом в зв`язку з невжиттям заходів Бюджетно - фінансовим управлінням виконкому Полтавської міської ради до самостійного стягнення заподіяних відповідачем Другій міській клінічній лікарні м. Полтави збитків. Про пред`явлення даного позову суб`єкт владних повноважень було повідомлено листом від 07.09.2017 року за № 125-897-17 та направленням копії даного позову 07.09.2017 року.

Таким чином, наведені вище обставини спростовують позицію та твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 щодо відсутності наведених вище підстав у Прокурора у даному кримінальному провадженні для подання такого позову та не виконання Прокурором визначеного Законом України «Про Прокуратури» прядку на поданння позову в інтересах держави.

Наведені захисником обвинуваченого ОСОБА_13 адвокатом ОСОБА_14 висновки щодо наявності безумовних підстав для залишення позову Прокурора у рамках кримінального провадження без розгляду з посиланням на висновок Великої Палати Верховного суду у постанові від 16 травня 2020, у цивільній справі № 912/2385/18 не заслуговують на увагу, оскільки остання фактично вдалася до спотворення дійсних обставин та фактів у розрізі правових висновків наведених у поставнові Великої Палати Верховного Суду, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даного кримінального провадження.

З урахуванням позиції сторін за цивільним позовом у кримінальному провадженні та норм закону, які регулюють дані відносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість цивільного позову прокурора поданого у рамках кримінального провадження.

Поряд з цим, при вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_23 заявленого у рамках кримінального провадження до ОСОБА_9 в особі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 в особі ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої неповнолітніми особами суд виходить з наступного.

В рамках кримінального провдаженння 30 листопада 2017 року потерпілим ОСОБА_23 подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_11 , ОСОБА_15 в солідарному порядку на користь потерпілого матеріальної шкоди в сумі 6 957,72 грн. та моральної шкоди в сумі по 15 000 грн. з кожного, а всього 36 657,72 грн..

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинуваченими - цивільними відповідачами за даним цивільним позовом, їх законними представниками та захисниками адвокатами позовні вимоги визнавались частково, позовні вимоги по відшкодування матеріальної шкоди на суму 6 957,72 грн. стороною цивільних відповідачів у справі визнавалась в повному обсязі, при цьому, щодо розміру заявлених вимог по відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 та його представниками визнавалась частково, ОСОБА_13 не визнавалась в повному обсязі.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною 2 ст. 127 КПК України визначено, що шкода завдана кримінальним правопрушенн6ям або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

З огляду на те, що вина відповідачів у заподіянні потерпілому ОСОБА_23 тілесних ушкоджень є доведеною та доказуванню не підлягає, а позивачем підтверджені вимоги заявлені у рамках цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої від злочину, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та визнає, що право позивача ОСОБА_23 було порушене, а розмір заявленої шкоди останнім, як матеріальної так і моральної, суд визнає обгрунтованим.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинувачених в дохід держави у дольовому порядку з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, та призначати покарання за:

ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді 2 роки 6 місяці позбавлення волі;
ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, 103 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з 14 жовтня 2017 року.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26.11.2015 року), з розрахунку 1 день позбавлення волі за два дні попереднього ув`язнення в період з 14 жовтня 2017 року по день ухвалення вироку у справі, додатково зарахувавши строк перебування його під вартою в період з 14.07.2017 року по 12.09.2017 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 ча до набрання вироком законної сили залишити попередній - у виді тримання під вартою.

Визнати виним ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопоуршень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України, та призначити покарання за:

ч. 1 ст. 185 КК України 45 діб арешту;
ч. 2 ст. 187 КК України 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, 103 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06.05.2019 року відносно ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 190 КК України до 80 неоподаткованих мінімумів громадян виконувати окремо.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_13 залишити у вигляді - особистого зобов`язання.

Строк покарання ОСОБА_13 рахувати з моменту його затримання після вступу вироку в законну силу.

Визнати винним ОСОБА_16 увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_16 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_16 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженими органами з питань пробації.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 30.10.2017 року відносно ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_16 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді - особистого зобов`язання.

ОСОБА_20 визнати винним за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України.

Клопотання ОСОБА_20 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провдаженння задовольнити.

ОСОБА_20 , на підставі ст. 49 КК України, звільнити від кримінаьної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провдаження відносно ОСОБА_20 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України - закрити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_20 у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

ОСОБА_18 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України.

Клопотання потерпілого ОСОБА_24 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_18 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України, в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення задовольнити.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_18 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, в даній частині - закрити, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_18 у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає : АДРЕСА_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_12 ), ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_13 солідарно на користь Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради (м. Полтава вул. Соборності, 36, р/р № 0002, код платежу: 24060300, банк одержувача УДКСУ у м. Полтаві , МФО 831019) вартість витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , від вчиненого ними правопорушення, в розмірі 3147 грн. 48 коп..

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_23 до ОСОБА_9 , в особі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , в особі ОСОБА_15 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої неповнолітніми особами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , яка проживає у АДРЕСА_1 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_15 , на користь ОСОБА_23 , солідарно матеріальну шкоду в сумі 6 957,72 грн., та моральну шкоду в сумі по 15 000 грн. з кожного, а саме: з ОСОБА_9 10 000 грн, з урахуванням внесених коштів на депозитний рахунок суду, та з ОСОБА_15 15 000 грн..

Повернути ОСОБА_23 кошти, внесені ОСОБА_12 за відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_9 , які знаходяться на депозитному рахунку суду (ТУ ДСА України в Полтавській області, рахунок отримувача 5950, код отримувача 26304855, банк отримувача 820172, згідно квитанції № 0.0..1 від 12.06.2018 року) в сумі 5000,00 грн..

Речові докази вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України:

-мобільний телефон марки «Samsung GT 19082», в корпусі темно синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_21 повернути останньому, як йому належний;

-довідку з ломбарду « Свіжа копійка» (Скарбниця), згідно якої ОСОБА_132 заклав мобільний телефон «LG G3s Dual D 724», викрадений ОСОБА_13 у ОСОБА_25 , яка зберігається в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-смарт годинник та пару кросівок фірми «Лакоста» 43 розміру, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_22 повернути останньому, як йому належний;

-ланцюжок з металу жовтого кольору, шкіряну візитницю чорного кольору на 3-и відділення, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_23 повернути останньому, як йому належний;

-мобільний телефон марки «Нокіа Е52», який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_23 повернути останньому, як йому належний;

-наручний годинник фірми «з написом «Xin feng F-998», грошові кошти в сумі 59 грн., мобільний телефон фірми «IPhone 6, чохол рожевий до мобільного телефону з написом «IPhone», акумуляторну батарею «NOMI», які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №2 повернути потерпілому ОСОБА_24 ;
-DVD диск, з записом відеокамер магазину «АТБ» за адресою АДРЕСА_8 від 14.10.2017 року, який зберігається в матеріалах кримінального провдження - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
-DVD диск, з записом від 14.10.2017 року з нагрудних камер працівників поліції, який зберігається в матеріалах кримінального провдження - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 в дольовому порядку на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 1 186,44 грн., по 395,48 грн. з кожного.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1