справа № 361/6674/20
провадження № 1-кп/361/499/21
ВИРОК
Іменем України
28 липня 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002364 від 04 вересня 2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лебедин Сумської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, 31 липня 2015 року Лебединським судом Сумської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за корисливий злочин, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин, за наступних обставин.

04 вересня 2020 року приблизно о 14.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу будинку № 6 по вулиці Олега Онікієнка у місті Бровари Київської області, звернув свою увагу на чоловіка, який йшов попереду нього, передбачаючи, що у нього можуть бути цінні речі, у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна.

Того ж дня, близько 14.02 год. ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та наніс йому один удар кулаком правої руки в область вуха та ще один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, після чого вирвав у нього сумку, що знаходилась у потерпілого на передпліччі, у результаті чого він втратив рівновагу та впав на землю. У подальшому ОСОБА_4 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, наніс ОСОБА_9 ще близько десяти ударів кулаками обох рук в область голови та вирвав з рук останнього мобільний телефон марки Huawei LUA-U22, вартістю 850 грн., після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Своїми протиправними, незаконними діями обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 850 грн.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_4 у суді свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та показав, що після відбуття у червні 2020 року покарання за вироком суду у виді позбавлення волі, він влаштувався на роботу на посаді копрівника у Товаристві з обмеженою відповідальністю Українська монолітно-будівельна компанія.

04 вересня 2020 року близько 14.00 год. він йшов на роботу на другу зміну, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , побачив попереду себе незнайомого йому чоловіка, у цей момент у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій умисел, направлений на викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та наніс йому один удар кулаком правої руки в область вуха та ще один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, після чого вирвав у нього сумку, що знаходилась у потерпілого на передпліччі, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю, після цього він наніс потерпілому ОСОБА_9 ще декілька ударів кулаками обох рук в область голови, вирвав з його рук мобільний телефон марки Huawei, вартістю 850 грн. та залишив місце вчинення ним кримінального правопорушення. Того ж дня, 04 вересня 2020 року, його було затримано органами поліції та вилучено належні потерпілому речі: сумку, гаманець та мобільний телефон. У вчиненому щиро розкаюється, зобов`язується більше не вчиняти правопорушень, влаштуватися на роботу та утримувати свою багатодітну сім`ю. Також пояснив, що за час його перебування під вартою майже 11 місяців він повністю переосмислив свою негативну поведінку. Просив суд суворо його не карати.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, учасниками судового провадження не оспорювалися, сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції у суду не викликають.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорював, встановивши, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніви у добровільності його позиції у суду відсутні, за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження у кримінальному провадженні інших доказів, які ніким не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого і дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого, та розглянув дане кримінальне провадження за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи викладене вище, оцінюючи зібрані докази, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Обставиною, яка згідно із ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови № 7 від 14 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання роз`яснив, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує, що обвинувачений відповідно до норми ст. 12 КК України вчинив тяжкий злочин, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, дані про його особу, який у вчиненому щиро розкаявся, перебування його близько 11 місяців під ватрою, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні трьох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, позицію прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, думку потерпілого ОСОБА_9 , який претензій до обвинуваченого не має, відсутність тяжких наслідків від вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постановах від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к, від 28 травня 2020 року у справі № 753/13972/17, від 06 серпня 2020 року у справі № 759/13520/18 висловив правову позицію та зазначив, що судимість особи не знята та непогашена не може бути перешкодою для застосування до засудженого ст. 75 КК України.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 не являється небезпечним для суспільства, його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

Суд вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від реального відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_9 не пред`являв.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити в порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 490 грн. 35 коп. відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.
Під час досудового розслідування та судового розгляду до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 30 липня 2021 року. До набрання цим вироком законної сили суд вважає необхідним змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання та покласти на нього на цей період обов`язок постійно перебувати за зареєстрованим місцем його проживання та нікуди не відлучатися без дозволу суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням на нього таких обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили змінити засудженому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, покласти на нього на цей період обов`язок постійно перебувати за зареєстрованим місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та нікуди не відлучатися без дозволу суду, негайно звільнивши його з під варти в залі суду після проголошення вироку.

Речові докази:

DVD-R диск із маркуванням Verbatim з фрагментами відеозаписів залишити у матеріалах кримінального провадження;

трикотажну сумку чорного кольору, мобільний телефон марки Huawei LUA-U22 та гаманець чорного кольору з написом Just for you, які зберігаються у кімнаті речових доказів Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після набрання вироком законної сили повернути власнику потерпілому ОСОБА_9 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на проведення судової експертизи в розмірі 490 (чотириста дев`яносто) грн. 35 коп.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним у порядку ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1