Справа № 522/7021/21
Провадження № 1-кп/947/806/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000795 від 22.11.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Одеси надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000795 від 22.11.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.
Прокурор заявив письмове клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 строком на 60 днів з визначенням розміру застави у розмірі 18 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 41 995 000 гривень, посилаючись на те, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскілки в ході досудового слідства обвинувачений виїхав за межі України та не реагував на виклики слідчого, у зв`язка з чим його було оголошено у міжнародний розшук. Крім того, обвинувачений тривалий час не вживав заходів щодо повідомлення органу досудового розслідування про своє місце перебування, незважаючи на те, що був обізнаний про його розшук та існування підозри. Також, ОСОБА_12 тривалий час не проживав разом зі сім`єю, перебував за кордоном один, що свідчить про те, що незважаючи на наявні соціальні зв`язки у обвинуваченого існує ризик того, що він будучи обізнаним про ступень тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винним, може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Обвинувачений ОСОБА_12 може незаконного впливати на свідків з метою зміни ними свідчень у ході судового розгляду кримінального провадження у подальшому, впливати на інших осіб, які можуть бути допитані, оскільки більшість з них, відповідно до матеріалів кримінального провадження, знайомі з обвинуваченим. Також, не встановлено місце знаходження первісних бухгалтерських документів, а саме: проекту будівництва, кошторисної документації з будівництва, первинної бухгалтерської документації, які були вивезені в 2016 році з об`єкту будівництва та бухгалтерії ОК «Набережний квартал Жаботинського», що свідчить про існування ризику знищення, спотворення та приховування документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_12 .
Захисник ОСОБА_6 заявила письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтування та підстави викладені в письмовому клопотанні, та долучені до матеріалів судового провадження. Так, повістку було виписано 18.10.2018 року , але обвинувачений ОСОБА_12 виїхав за межи України 04.10.2018 року, він підозру не отримував. Обвинуваченому не було відомо, що він перебуває у розшуку,але коли йому стало про це відомо, ним були прийняті заходи для повідомлення слідчого та прокурора про своє місце перебування. Так, відповідно до рішень ЄСПЛ та діючого законодавства України, тяжкість майбутнього покарання не може слугувати підставою для застосування найсуворійшого запобіжного заходу. Ризик впливу на потерпілих безпідставний, та відсутній оскільки вплинути на 112 потерпілих взагалі не реально. Обвинувачений ОСОБА_12 взагалі не має можливості будь яким чином впливати на докази по справі, тому як вони зібрані та знаходяться у прокурора. Крім того, відповідно до матеріалів справи наявні ще особи які притягуються до кримінальної відповідальності та перебувають у розшуку.
Захисник ОСОБА_4 зауважив, що прокурор ОСОБА_3 надав клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою, яке було підписано прокурором ОСОБА_13 але в судовому засіданні підтримує обвинувачення прокурор ОСОБА_3 , який не має правових підстав підтримувати клопотання підписане іншою особою. Крім того, зазначене клопотання прокурором було вручено захисникам сорок хвилин потому. Зокрема обвинувачений ОСОБА_12 взагалі клопотання не отримав. Крім того, обвинуваченому ОСОБА_12 у попередньому підготовчому судовому засіданні вже був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на тридцять днів, і срок дії його ще не сплив, тому звернення прокурором з клопотання про обрання запобіжного заходу є безпідставним і клопотання належить повернути.
Захисник ОСОБА_4 зауважив, що обвинувачений ОСОБА_12 перебував під вартою шість місяців, через три місяця суд надав прокурору повістки про виклик потерпілих до суду, але на теперішній час прокурори, які приймаються участь при розгляді справи в суді змінюються, і не надають підтвердження про належний виклик потерпілих. В кожне судове засідання з`являється новий прокурор, та просить продовжити дію запобіжного заходу обвинуваченому без будь яких обгрунтувань ризиків на які він посилається. Так прокурор посилається на те, що ОСОБА_12 може знищити документи, але весь цей час до розгляду справи, ОСОБА_12 повинен знаходитись за гратами. Вплив та тиск на свідків та потерпілих у відповідності до практики ЄСПЛ не повинен бути абстрактним, прокурор повинен довести ці обставини. Обвинувачений ОСОБА_12 має шістьох дітей, дружину, постійне місце мешкання, він має право працювати. Крім того перебування в умовах ОСІ погіршує стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_12 . Ризик переховування не може бути доведеним в світі рішень ЄСПЛ.
Захисник ОСОБА_4 в повном обсязі підтримав клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт та просив його задовольнити. Крім того, він зауважив, що можливо визначити термін запобіжного заходу строком на 10 днів.
Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника ОСОБА_6 , та думку захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю. Крім того, захисник зауважив, що прокурор в своїх клопотаннях з 2017 року посилається на ризики, які за спливом часу втратили свою актуальність.
Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав думку та клопотання своїх захисників, та пояснив, що під час перетину кордону країни він повідомив прикордонників про тещо перебуває у розшуку, але його не було затриманно і він після перетину кордону поїхав до примішення Київського районного суду міста Одеси. Жоден ризик на який посилається прокурор не підтверджується належними доказами.
Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотань захисників про зміну обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешу, у зв`язку з тим, що підставам та обгрунтуванням на які посилаються захисники в своїх клопотаннях, ухвалою Одеського апеляційного суду вже надавалася оцінка при розгляді апеляційної скарги н ухвалу Приморського районного суду міста Одеси про обрання ОСОБА_12 запобіжного заходу.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , підтримали думку прокурора.
Інші потерпілі зазначені в обвинувальному акті та реєстрі до суду не з`явилися.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту, та клопотання, матеріали надані участниками кримінального провадження, суд прийшов до наступного.
Відповідно до вимог ст.314 КПК України, підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд визнає, що без участі всіх потерпілих зазначених в обвинувальному акті неможливо провести підготовче судове засідання та вирішувати питання пов`язані з підготовкою до судового розгляду.
Так, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.06.2021 року обвинуваченому ОСОБА_12 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів, тобто до 17.07.2021 року включно.
Відповідно до діючого КПК України при наявності обраного запобіжного заходу до спливу терміну його дії, відсутні правові пістави для повторного обрання запобіжного заходу особі відносно якої вже діє запобіжний захід, його можливо тільки продовжити, скасувати, або змінити, тому суд залишає без розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 .
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст.177 КПК України.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.
Європейським судом з Прав Людини сформовано правову позицію, відповідно до якої доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення "Єлоев проти України", "Фельдман проти України").
У справі «Гавула проти України» (2013р.) ЄСПЛ висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».
Так, з рішення ЄСПЛ у справі "Смирнов проти Росії" від 24 липня 2003 року вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення ЄСПЛ від 26 січня 1993 року у справі "Ш. проти Швейцарії"). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь і проти існування суспільного інтересу, який, при належному забезпеченні принципу презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі Панченко проти Росії ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; Бегчіев проти Молдови - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа Ньюмейстер проти Австрії - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; Ідалов проти Росії, Гаріцкі проти Польщі, Храіді проти Німеччини, Іліжков проти Болгарії - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_14 суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, а саме Постанову ЄСПЛ у справі "Чанєв проти України" від 09.10.2014 року (скарга № 46193/13), Постанову ЄСПЛ від 12.03.2009 у Справі "Олександр Макаров проти Російської Федерації" (скарга № 15217/07), Постанову ЄСПЛ у справі "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 року (скарга № 7064/05), Постанову ЄСПЛ у справі "Сізарєв проти України" від 17.01.2013 (скарга № 17116/04), «Летельє проти Франції», «Лабита проти Італії», згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Також, ризики щодо продовження злочинної діяльності, перешкоджання досудовому розслідуванню іншим шляхом, незаконного впливу на свідків, потерпілого, не можуть ґрунтуватися на припущеннях та не доведених фактах.

Тому суд, застосовує наведені рішення ЄСПЛ, а також рішення ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», згідно якого було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку та/або право на звільнення обвинуваченого під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання щодо особи, яка була засуджена за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, для обґрунтування рішення про пом`якшення запобіжного заходу та його режиму.
Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_12 недостатньо для вирішення питання на користь подальшого його тримання під вартою, оскільки таке буде суперечити рішенню Конституційного суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.
Тяжкість злочину в сукупністю з іншими обставинами, не можє слугувати виключною підставою для тримання обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою, якщо чинне законодавство передбачає й інші запобіжні заходи, які зможуть запобігти наявним ризикам та належним виконанням обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
При цьому діючий КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95,224 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих беззаперечно існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.
Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що передбачені ст.177 КПК Украйни, але запобігання цим ризикам, шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, згідно чинного КПК України є можливим та ефективним, оскільки ризик впливу на свідків, потерпілих, переховування від суду можливо запобігти покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4, 8 частини 5 статті 194 КПК України.
Також, суд враховує пракктику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні по справі «Вітторіо та Луіджі Манчіні проти Італії» в п. 17 Постанови від 02.08.2001 року, зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 1 п. «с» Конвенції.
Отже, сам по собі факт наявності обвинувачення у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення ОСОБА_12 суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від суду, або переховування, можливість знищення проекту будівництва, кошторисної документації з будівництва, первинної бухгалтерської документації, які були вивезені в 2016 році з об`єкту будівництва та бухгалтерії «Набережний квартал Жаботинського», не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, контроль за дотриманням якого буде покладено на правоохоронні органи.
З огляду на викладене, суд об`єктивно вбачає, що такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю здатен забезпечити по цьому кримінальному провадженню досягнення завдань, передбачених ст.2 КПК України, а також унеможливлює продовження будь якої незаконної діяльності або імовірності впливу на учасників процесу з боку обвинуваченого.
Наявність систематичного контролю з боку уповноважених осіб стане надійною запорукою щодо унеможливлення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність цілодобового домашнього арешту з застосуванням електроних засобів контролю, прокурор не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до суду, щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш тяжкий.
На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено в даному випадку неефективності застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи той факт, що судовий розгляд даного кримінального провадження в суді ще не закінчений з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_12 на стадії судового розгляду, запобігання ризику переховування від суду та надання можливості повному та всебічному розгляду справи в розумні строки, суд вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 194, 176-178, 197, 331, 350, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6, 7 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, 1950 р., суд,
ПОСТАНОВИВ:
Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000795 від 22.11.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України відкласти до 06.09.2021 року о 13:30 годині.
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою від 07.07.2021 року в межах кримінального провадження № 0000795 від 22.11.2018 року , залишити без розгляду.
Клопотання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_12 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, задовольнити частково.
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 , з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, та покласти на нього наступні обов`язки: носити електронний засіб контролю,знаходитись за місцем мешкання, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, не виїджати за межи місця мешкання без дозволу суду, прибувати до суду за кожною вимогою, утримуватись від спілкування з свідками та потерпілими, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_12 встановити до 14.09.2021 року, включно.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.202 КПК України обвинувачений ОСОБА_12 підлягає негайному звільненню з під варти, та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ГУНП в Хмельницькій області, якому відповідно до вимог ч.4 ст.181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_12 що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на них обов`язків, до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_12 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.
Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1