Справа № 710/547/14-к

УХВАЛА
12 травня 2021 року колегія суддів Смілянського міськрайонного суду Черкаської області в складі:
судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .
В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що в межах досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та причетність підозрюваних до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень свідчать матеріали кримінального провадження у їх сукупності, які зібрані під час досудового розслідування.
14 листопада 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
15 листопада 2013 року слідчим суддею Катеринопільського районного суду Черкаської області підозрюваним ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У послідуючому, строки тримання під вартою продовжувалися судом.
Так, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року строк тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено до 03 жовтня 2020 року, крім того, вказаною ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року скасовано вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст.187, ч. 3 ст. 289 та п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна; ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст.187, ч. 3 ст.289 та п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією усього належного йому майна на праві власності. Справу направлено на новий розгляд до Городищенського районного суду Черкаської області.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року матеріали вказаного кримінального провадження направлено за підсудністю до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.
В подальшому ухвалами Смілянського міськрайонного суду Черкаської області строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 було продовжено до 13 листопада 2020 року, а строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено до 20 травня 2021 року включно.
Разом з тим, завершити судовий розгляд до закінчення дії останньої ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 не представляється можливим, так як судовий розгляд тільки розпочався, а строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 20 травня 2021 року. Відтак, на думку прокурора, виникла обґрунтована необхідність у продовженні строку тримання його під вартою.
Прокурор зазначив, що продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, які враховувалися при обранні та продовженні запобіжного заходу ОСОБА_6 і на даний час не зменшилися та можуть виражатися у можливості переховування його від органів досудового розслідування та суду, незаконному впливі його на свідків, потерпілих, спеціалістів та експертів; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, крім того обвинувачений може продовжувати вчиняти злочини проти життя та здоров`я осіб, у яких є достатні підстави його обвинувачувати та вчинити інші злочини. Прокурор також просив врахувати, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кількох особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років в тому числі і довічне позбавлення волі, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тому є підстави вважати, що він може вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжувати свою злочинну діяльність.
На підставі викладеного прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб та вважає, що будь-який інший запобіжний захід є недостатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Захисник щодо продовження стосовно його підзахисного ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував та заявив клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, посилаючись на те, що ризики, які зазначаються стороною обвинувачення у клопотаннях про продовження міри запобіжного заходу є ідентичними та необґрунтованими. В таких не зазначено, чому саме на думку прокурора саме запобіжний захід - тримання під вартою має бути обрано обвинуваченому та не вказані нові ризики, які на думку сторони обвинувачення зможуть перешкоджати суду розглянути вказане кримінальне провадження.
Крім того зазначив, що строк тримання під вартою стосовно його підзахисного ОСОБА_6 обраховується із 14 листопада 2013 року, останній обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, так за вчинення злочину, передбаченого п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, відповідно до ч. 4 ст. 187 КК України передбачена міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна, санкцією ч. 3 ст. 289 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років з конфіскацією майна або без такої.
24 грудня 2015 року набрав чинності Закон України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». Основним положенням цього Закону є норма (ч.5 ст. 72 ЮС України) про зарахування судом строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання був один день за два дні, незважаючи на втрату ним чинності, застосовується до осіб, що вчинили злочин до 20 червня 2017 року.
Положенням частини 2 статті 63 КК України встановлено максимальний строк позбавлення волі у п`ятнадцять років.
Таким чином, з урахуванням положень ч.2 ст. 63, ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), за умови призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, крім довічного позбавлення волі, останнім днем перебування його під вартою є 14 травня 2021 року.
На підставі викладеного, не зважаючи на тяжкість висунутих проти ОСОБА_6 обвинувачень, просив змінити його підзахисному міру запобіжного заходу з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, з врахуванням тривалості кримінального провадження в даній справі та з метою дотримання «розумного строку» тримання його під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку захисника та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший менш суворий.
Обвинувачений ОСОБА_7 щодо задоволення зазначеного клопотання не заперечував.
Потерпілі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Заслухавши доводи учасників процесу, прокурора, захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 суд приходить до наступного.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в межах досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 289, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Під час розгляду даної справи Городищенським районним судом Черкаської області прокурором було змінено пред`явлене обвинувачення та виключено з обвинувачення інкриміноване їм діяння передбачене ч. 3 ст. 357 КК України.
Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2019 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено: ОСОБА_6 за ч.4 ст.187, ч. 3 ст. 289, п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України, та відповідно до положень ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна; ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, ч. 3 ст. 289, п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України, та відповідно до положень с. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

За наслідком перегляду вказаного вироку суду Кропивницьким апеляційним судом його було скасовано, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, тобто у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону.

Згідно ухвали Кропивницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року прокурор в поданій апеляційній скарзі просив посилити покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , а обвинувачений ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просив вирок суду першої інстанції змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

За результатами розгляду поданих апеляційних скарг, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 залишена без задоволення, а апеляційна скарга прокурора задоволена частково, разом з тим вирок Городищенського районного суду Черкаської області скасовано з підстав істотних порушень вимог кримінально процесуального закону, а не за м`якістю призначеного покарання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів справи строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 обраховується із 14 листопада 2013 року.

24 грудня 2015 року набрав чинності Закон України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». Основним положенням цього Закону є норма (ч.5 ст. 72 ЮС України) про зарахування судом строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання був один день за два дні, незважаючи на втрату ним чинності, застосовується до осіб, що вчинили злочин до 20 червня 2017 року.

Відтак, до строку відбування покарання ОСОБА_6 , відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в подальшому має бути зараховано строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ухвали суду від 22 березня 2021 року спливає 20 травня 2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п.п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Клопотання про скасування або зміну запобіжного заходу вирішується відповідно до вимог глави 18 КПК та з урахуванням положень ст.ст. 176, 178, 184, 193-196 та 201 КПК України.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам уникнення підозрюваного від слідства та суду, схильність до вчинення нових злочинів, а також імовірність намагання чинити тиск на іншого підозрюваного, свідків та потерпілих. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При розгляді клопотань про продовження строку тримання під вартою та про заміну запобіжного заходу ОСОБА_6 колегія суддів враховує, що останній обвинувачуються в скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, так за вчинення злочину, передбаченого п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, відповідно до ч. 4 ст. 187 КК України передбачена міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна, санкцією ч. 3 ст. 289 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років з конфіскацією майна або без такої. Колегія судів також враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 має місце постійного проживання, тривалий час більше семи років перебуває під вартою, а тому, не зважаючи на тяжкість висунутих проти ОСОБА_6 обвинувачень, з метою забезпечення не тільки високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів суспільства а й прав обвинуваченого, з врахуванням тривалості кримінального провадження в даній справі та з метою дотримання «розумного строку» тримання його під вартою, вважає за доцільне змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Суд також звертає увагу, що тяжкість покарання жодним чином не доводить існування ризиків, на що неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Підвищена суспільна небезпека для невизначеного кола осіб не є доказом існування вказаних ризиків, оскільки взагалі не стосується предмета доказування в даному випадку.

Окрім того, при вирішенні питання щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт суд враховує надмірне перебування під вартою обвинуваченого внаслідок невживання прокурорами, які здійснюють наглядове провадження та приймають участь при розгляді даного кримінального провадження, будь-яких дій по забезпеченню явки свідків до суду для їх допиту, що призводить до затягування розгляду справи, неможливості її розгляду впродовж розумних строків та порушенні прав обвинуваченого ОСОБА_6 .

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2019 року було скасовано через м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та вважає за доцільне змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, що також є достатньою мірою необхідним для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Колегія Суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, буде достатнім і забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та належну його процесуальну поведінку.

Окрім того, в разі невиконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, прокурор матиме змогу звернутися до суду з клопотанням про зміну останньому запобіжного заходу на більш тяжкий.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 183, 194, 372, 376 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практикою Європейського суду з прав людини, -

ухвалила:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Клопотання захисника про заміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - задовольнити.

Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з 12 травня 2021 року, негайно звільнивши його з-під варти в залі суду.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту діє впродовж 2 - х місяців, тобто до 10 липня 2021 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) цілодобово не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду за винятком випадків необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прибуття за викликом до суду чи іншого уповноваженого органу держави;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) прибувати до прокурора чи суду за першою вимогою;

4) утриматися від спілкування із потерпілими та свідками;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (за наявності), інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Виконання ухвали доручити Звенигородському районному відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції ГУНП.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 10 год. 00 хв. 13 травня 2021 року.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3