Справа №579/1788/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/278/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2020 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, учасника бойових дій в зоні АТО, раніше судимого

- 20.05.2019 року вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області за ч.1 ст. 263, ч. 296 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі зі звільнення від його відбування, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в яких, кожен окремо, просили одне вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2020 року, змінити, визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, просили призначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутого покарання за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2019 року у виді позбавлення волі на 2 роки, просили призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 9 років;

- за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутого покарання за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2019 року у виді позбавлення волі на 2 роки, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до дня набрання вироком суду законної сили, залишено попередній тримання під вартою.

Початок строку покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 05.07.2019 року.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 та на її користь з ОСОБА_8 стягнуто 10 295 грн матеріальної шкоди та 100 000 грн моральної шкоди.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог своїх апеляційних скарг як обвинувачений так і захисник також, кожен окремо, вказували аналогічні вимоги , а саме : апелянти не оспорювали фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого. Однією підставою для зміни вироку апелянти вважали надто суворе покарання, призначене обвинуваченому судом першої інстанції.

Обвинувачений та захисник перелічили обставини, які суд першої інстанції визнав пом`якшуючими (щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове визнання вини за одним із злочинів ч. 1 ст. 115 КК України) та обтяжуючими покарання (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння). Також, наголошували, що суд врахував і тяжкість злочинів і те, що вони вчинені ОСОБА_8 під час іспитового строку, те що ОСОБА_8 є учасником бойових дій і має державну нагороду.

Однак, все перелічене, на переконання апелянтів, повинно було стати для суду першої інстанції підставою для призначення обвинуваченому за ч. 1 ст. 115 КК України покарання ближче до мінімальної межі санкції частини статті за цей злочин 7 а не 9 років позбавлення волі.

Звертали увагу на обставини, які передували вчиненню злочину, зокрема те, що конфлікт спровокував ОСОБА_10 , прямого умислу у ОСОБА_8 вбивати ОСОБА_10 не було. Просили врахувати, що обвинувачений має державну нагороду, є учасником бойових дій, від яких мав поранення захищаючи державу.

Вказане на переконання апелянтів і є підставою для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, замість 11 років позбавлення волі 8 років позбавлення волі.

Інші учасники кримінального провадження - прокурор та потерпіла апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Потерпіла ОСОБА_9 звернулась до Сумського апеляційного суду із заявами в яких наголошувала на тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину позбавлення людини життя, на стражданнях сім`ї загиблого, а тому просила вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2020 року залишити без зміни, а слухання справи просила проводити без її участі. Вважала, що обвинувачений має нести справедливе покарання за скоєне і підстави для задоволення скарг апелянтів відсутні.

Як встановлено судом першої інстанції 04.07.2019 року близько 16.00 год ОСОБА_8 прийшов до своїх знайомих у будинок по АДРЕСА_1 , де у приміщенні кухні вживав спиртні напої із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , який тимчасово мешкав за вказаною адресою. Близько 19.00 год, перебуваючи в одній з кімнат вказаного будинку, між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виникла сварка на побутовому ґрунті, під час якої останній висловив образливі слова на адресу ОСОБА_8 . Вказані дії ОСОБА_12 сильно розлютили ОСОБА_8 та в нього виник умисел на його вбивство з мотивів раптово виниклих неприязних відносин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяв в руки дерев`яну качалку, яка знаходились на грубі в приміщенні кухні, та, підійшовши до ОСОБА_12 , штовхнув його, а після того як той впав на диван, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у виді смерті людини, хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, наніс із достатньою силою до п`яти ударів дерев`яною качалкою по голові ОСОБА_12 в результаті чого він через нетривалий час помер на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №51 від 29.08.2019 року тілесні ушкодження ОСОБА_12 відносяться до категорії тяжких, мають прямий причинний зв`язок між умисними діями ОСОБА_8 , з непрямим умислом, та настанням смерті ОСОБА_12 .

Після нанесення ударів ОСОБА_8 помітивши, що з нагрудної кишені футболки ОСОБА_12 випали гроші в сумі 150 грн. та банківська карта «Приватбанку» № НОМЕР_1 , на якій був написаний пін-код, вирішив їх викрасти. З цією метою ОСОБА_8 навмисно, з корисливою метою, таємно викрав майно ОСОБА_12 , забравши 150 грн. готівкою та банківську картку «Приватбанку» № НОМЕР_1 , зареєстровану на ім`я потерпілого, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом, тобто матеріальним носієм інформації, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі та засобом доступу до банківських рахунків, на якій знаходились грошові кошти. В подальшому, в цей же день, в період часу з 19 год. 37 хв. по 19 год. 41 хв. ОСОБА_8 , за допомогою викраденої у ОСОБА_12 банківської картки, через банкомат «Приватбанку» № НОМЕР_2 , який розташований за адресою: м. Кролевець, вул. Івана Франка, буд. 19, отримав доступ до банківського рахунку ОСОБА_12 , з якого зняв грошові кошти в сумі 4700 грн., якими разом з викраденими раніше готівковими коштами в сумі 150 грн. розпорядився на свій власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 4850 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115, ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України учасниками судового провадження не оспорюються, а тому колегією суддів не переглядається.

Відповідно до вимог апеляційних скарг як обвинувачений, так і захисник вважали вирок суду першої інстанції незаконним через призначення обвинуваченому ОСОБА_8 надто суворого покарання, зокрема за один із інкримінованих йому злочинів за ч. 1 ст. 115 КК України. Вважали, що встановивши ряд обставин, суд мав призначити ОСОБА_8 за вказаний злочин покарання ближче до найнижчої межі санкції частини 1 ст. 115 КК України не 9 а 7 років позбавлення волі.

Дослідивши такі доводи апелянтів, в сукупності з матеріалами кримінального провадження та викладеними в апеляційних скаргах обґрунтуваннями, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимоги ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання за злочини, які суд визнав доведеними, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень - злочину (особливо тяжкого) та двох кримінальних проступків. Також суд врахував, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення в стані судимості за умисні злочини, під час іспитового строку, а також те, що попереднє засудження та звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не мало достатнього виховного впливу. Також, суд врахував, що обвинувачений був учасником бойових дій в зоні АТО та має державну нагороду, як про це вели мову апелянти обвинувачений і захисник, в своїх апеляційних скаргах.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав щире каяття, сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та частково визнання ним своєї вини. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 , суд визнав вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

Виходячи з вказаних обставин та враховуючи особу обвинуваченого, а також оцінюючи обставини злочину та його суспільно-небезпечні наслідки, суд першої інстанції дійшов переконання про призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк більший за мінімальний, а за ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі.

З цих же підстав визначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів суд вважав за необхідне застосувати принцип поглинення менш суворих покарань більш суворим, а за сукупністю вироків - шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні вироку та призначенні покарання дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та призначене йому покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Щодо доводів апеляційних скарг, в яких апелянти перелічували всі ті обставини, які суд першої інстанції врахував при призначенні обвинуваченому покарання, та які посилались на участь ОСОБА_8 в АТО, отриманні ним порання та державної нагороди, то колегія суддів, в сукупності з іншими обставинами справи, визнати їх такими, що можуть вплинути на розмір призначеного обвинуваченому покарання, в даному випадку, не може.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 20.05.2019 року ОСОБА_8 вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів за ч.1 ст. 263, ч. 296 КК України, покарання за які йому було призначено реальне - 3 роки 3 місяці позбавлення волі від відбування якого, на підставі ст. 75 КК України, його було звільнено з випробуванням строком на 2 роки.

Не зважаючи на це, менш ніж через 2 місяці - 04.07.2019 року, ОСОБА_8 , знову вчиняє ряд злочинів, вже за ч. 1 ст. 115, ч.1 ст. 185 та за ч.1 ст. 357 КК України, наслідком одного з яких є смерть людини, заподіяна ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння.

Вказане аж ніяк не свідчить про бажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення, не вказує на його розкаяння у своїх вчинках чи засудження своїх дій.

Колегія суддів наголошує, що Конституція України найвищою соціальною цінністю визнає людину, її життя та здоров`я. Положеннями статей 3 та 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя та здоров`я, життя та здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Апелянти вказували, що конфлікт було спровоковано потерпілим і вважали, що дана обставина може бути підставою для призначення обвинуваченому менш суворого покарання, однак колегія суддів вважає такі твердження безпідставними, оскільки жодна провокація чи образа не дає права позбавляти людину життя. Більше того, звертає увагу на механізм спричинення тілесних ушкоджень які і спровокували смерть близько 5 ударів дерев`яною качалкою в область голови потерпілого.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для призначення обвинуваченому менш суворого покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, немає і обвинувачений має нести такий вид і розмір покарання, який визначено судом першої інстанції і це буде необхідним і достатнім для запобігання вчинення ним в подальшому нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а тому вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і підстав для його зміни, як того просили апелянти, не вбачає.

Щодо цивільного позову, то вирок суду апелянти в цій частині не оскаржували, а тому в силу ст. 404 КПК України, колегія суддів судове рішення в цій частині не переглядає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2020 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення його копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4