Справа № 308/8582/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 , на постанову від 14.06.2021 про відмову в задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження №0000190 від 21.05.2021,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з даною скаргою, яку мотивує тим, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/13993/20 задоволено скаргу ОСОБА_2 про внесення до ЄРДР відомостей, викладених в заяві про кримінальне правопорушення.
Згідно скарги, ОСОБА_2 стало відомо з 03.07.2021 року про направлення постановою від 14.06.2021 заяви про кримінальне правопорушення до Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області. При цьому заявник зазначає, що саме працівники правоохоронних органів допустили невиконання судових рішень, що може свідчити про можливі протиправні дії посадових осіб правоохоронних органів. Заявник вказує на те, що відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за №0000190 внесені прокурором Закарпатської області, а тому в силу частини 5 статті 218 КПК України спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня і в прокурора Ужгородської окружної прокуратури не було законних підстав виносити постанову від 14.06.2021 року про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження № 0000190 про направлення матеріалів кримінального провадження № 0000190 до Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області. В силу частини 5 статті 216 КПК України (п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України) слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених, зокрема, працівником правоохоронного органу, окрім випадків, коли розслідування цих злочинів віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною 5 статті 216 КПК України (п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України).
ОСОБА_2 , зазначає, що прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 не є керівником органу прокуратури вищого рівня, постанова також не містить відомостей про надані їй повноваження керівником органу прокуратури вищого рівня для вирішення спору про підслідність кримінального провадження № 0000190, а тому постанова від 14.06.2021 року про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження № 0000190 винесена особою, яка не мала необхідних повноважень та є незаконною.
Заявник просить слідчого суддю: прийняти до провадження скаргу на постанову від 14.06.2021 року про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження № 0000190 від 25.05.2021; термін оскарження постанови від 14.06.2021 року про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження №0000190 від 25.05.2021 рахувати з моменту отримання ним копії постанови (з 03.07.2021 року), в іншому випадку поновити термін апеляційного оскарження, пропущений з поважних підстав; скасувати постанову від 14.06.2021 року прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження №0000190 від 25.05.2021 як незаконну; повідомити скаржника про час та місце розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження в якому участь брати бажає та надасть в передбачений законом термін додаткові покази.
Слідчий суддя, вивчивши скаргу та долучені до неї документи, дійшов до наступного висновку.
Статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора і слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування віднесено до повноважень слідчого судді та урегульовано главою 26 КПК України, якою чітко встановлені межі розгляду та вичерпний перелік рішень, які можуть бути прийняті слідчим суддею за результатами розгляду скарг.
Також кримінально-процесуальним законом встановлені певні процедури оскарження, дотримання яких є обов`язковим.
Положеннями ч. 1 ст. 303 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.
У відповідності до п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Гарантоване ст.55 Конституції України право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується шляхом встановлення порядку такого оскарження іншими нормативними актами.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано ст.ст.303-308КПК України.
Частиною 1ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; 10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; 11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.
Вказаний перелік є вичерпним.
Згідно ч.2 вказаної норми, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Таким чином КПК України чітко передбачає перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, та відповідно які рішення приймаються слідчим суддею за результатами розгляду скарги.
Як слідує з поданої ОСОБА_2 , скарги, він просить скасувати постанову від 14.06.2021 року про відмову у задоволенні клопотанні в рамках кримінального провадження №0000190 від 25.05.2021. Зі змісту доданої по скарги копії вказаної постанови, вбачається, що така постановлена прокурором Ужгородської окружної прокуратури за результатами розгляду клопотання ОСОБА_2 щодо передачі матеріалів кримінального провадження до органу досудового розслідування та доручення проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
З наведеного встановлено, що ОСОБА_2 , не оскаржує рішення, дію чи бездіяльність прокурора, що передбачені в ч.1 ст.303 КПК України, а просить суд скасувати постанову прокурора про відмову в задоволенні його клопотання про передачу матеріалів кримінального провадження органу досудового розслідування та доручення проведення досудового розслідування.
Вказана постанова в розумінні ч.1 ст. 1 ст. 303 КПК України, не є тим рішенням прокурора, що може бути оскаржено на досудовому провадженні до слідчого судді у вказаному порядку.
Вказане позбавляє слідчого суддю вирішити питання, заявлені в скарзі по суті, оскільки такі не входять до його повноважень. Тобто, з наведеного слідує, що ОСОБА_2 подано скаргу на рішення прокурора, що не підлягає оскарженню в порядку ст. 303 КПК України.
При цьому, з вказаної вище норми закону слідує, що до повноважень слідчого судді не віднесено вирішення спорів про підслідність кримінального провадження в порядку ст. 303 КПК України.
Відповідно до вимог ч.4ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
Звертаючись до слідчого судді із даною скаргою, ОСОБА_2 , просить скасувати саме рішення прокурора щодо відмови в задоволенні його клопотання, що не відноситься до процесуальних дій, що прямо передбачені п.7 ч.1 ст.303 КПК України.
Фактично, зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_2 , не згідний із прийнятим, процесуальним прокурором в даному кримінальному провадженні, рішенням щодо визначення його підслідності.
Разом із тим, ОСОБА_2 , не оскаржує будь-яку іншу процесуальну дію чи бездіяльність прокурора, яка згідно ч.1 ст.303 КПК України підлягає розгляду слідчим суддею.
Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора. А відповідно до змісту п.3, 9 ч.2 цієї статті, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування, а також приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом.
В свою чергу, відповідно до вимог ч.5 ст.218 КПК України, спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.
Відповідно до ч.ч.1,2,3,5 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.
Якщо місце вчинення кримінального правопорушення невідоме або його вчинено за межами України, місце проведення досудового розслідування визначає відповідний прокурор з урахуванням місця виявлення ознак кримінального правопорушення, місця перебування підозрюваного чи більшості свідків, місця закінчення кримінального правопорушення або настання його наслідків тощо.
Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.
Таким чином, врегульовано порядок вирішення спорів про підслідність між органами досудового розслідування, а не стороною захисту і органом досудового розслідування.
Аналіз змісту КПК України також свідчить, що його норми не передбачають компетенції суду (слідчого судді) втручатися в порядок визначення органу досудового розслідування, оскільки це є виключним повноваженням сторони обвинувачення. Зазначений висновок обумовлюється і порядком розгляду спорів про підслідність, який визначений ч.5 ст.218 КПК України.
Виходячи з наведеного вище, питання про зміну підслідності кримінального провадження не відноситься до рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Зміст та вимоги скарги свідчать про те, що предмет оскарження виходить за межі судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні відповідно до повноважень слідчого судді.
Таким чином, слідчі судді не наділені повноваженнями розглядати по суті скарги зумовлені бездіяльністю, оскарження якої вимогами ст. 303 КПК України не передбачено.
Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягають оскарженню.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Здійснення у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, судового контролю за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженню належить до повноважень слідчого судді.
У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, Европейського суду з прав людини 2002 - ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженніздійснюється судами.
При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України "(Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74 - 75, рішення від 07 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально - правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
У справі «Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь - яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.
Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах « Осман проти Сполученого королівства » від 28 жовтня 1998 року та « Круз проти Польщі » від 19 червня 2001 року.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.
Слідчий суддя вважає, що вимоги скарги не є предметом розгляду відповідно до ст. 303 КПК та не належать до предмета оскарження відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК.
Відповідно до п. 1.3 Узагальнення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» - слідчі судді не повинні розглядати по суті скарги, зумовлені бездіяльністю, оскарження якої ст. 303 КПК не передбачено. Враховуючи вимоги ст. 304 КПК, в разі надходження на розгляд таких скарг слідчим суддям необхідно відмовляти у відкритті провадження, а не в їх задоволенні, оцінюючи їх обґрунтованість.
Слідчий суддя приходить до висновку, що подано скаргу про скасування процесуального рішення слідчого у формі постанови, що не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, оскільки постанова прокурора про відмову в задоволенні клопотання про передачу матеріалів кримінального провадження органу досудового розслідування та доручення проведення досудового розслідування не належить до виключного переліку рішень, що підлягають оскарженню у порядку ст. 303 КПК України.
Законодавцем передбачено право на оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314316 цього Кодексу (ч. 2 ст. 303 КПК України).
Враховуючи викладене, оскільки заявником заявлені вимоги, що не входять до переліку, визначеного в ст. 303 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за даною скаргою.
Стаття 304 КПК України має на меті оптимізацію кримінального процесу в частині оскарження рішень слідчого, дізнавача, прокурора, оскільки обмежує право оскарження певними часовими рамками, визначає підстави для повернення скарги та відмови у відкритті по ній провадження.
На вказаній стадії виклик до суду заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільця тимчасово вилученого майна не передбачено.
З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 , слід відмовити.
Керуючись ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 , на постанову від 14.06.2021 про відмову в задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження №0000190 від 21.05.2021 - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1