Провадження № 1-кс/761/188/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власників майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 045 73 від 17.05.2019,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернувся адвокат ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи клопотання, заявник зазначив, що 16.10.2019 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/40437/19 у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 045 73 від 17.05.2019 за ч.4 ст.190 КК України задоволене клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві та накладений арешт на приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №65), площа 98.4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000, що належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

На думку ініціатора клопотання, арешт накладено необґрунтовано, тому що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є добросовісними набувачами вказаних приміщень, не є стороною у кримінальному провадженні, отже, подальше утримання майна під арештом суттєво порушує їх права на володіння та розпорядження цим майном.

У зв`язку з цим, заявник просив скасувати арешт квартири за вказаною вище адресою.

У судовому засіданні представник власників майна наполягав на задоволенні клопотання з наведених у ньому підстав.

Слідчий Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду скарги належним чином, до суду не прибув, про поважність причини неявки не повідомив, що не є перешкодою для розгляду клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши доводи заявника, дослідивши наявні у нього документи, дійшов висновку про таке.
У силу ст. 131, 132 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2019 (справа № 761/40437/19) у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 045 73 за ч.4 ст.190 КК України задоволене клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві та накладений арешт на належні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приміщення з АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000.
Підставою для прийняття слідчим суддею такого рішення стали встановлені під час досудового розслідування обставини незаконного заволодіння невстановленими особами об`єктами нерухомого майна: нежилими приміщеннями з №1 по №6 (групи приміщень No65), за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на зазначене, слідчим ініційовано накладення арешту на вказані об`єкти нерухомого майна, оскільки нежитлові приміщення є об`єктом злочинних посягань.
Накладаючи арешт на зазначене майно, слідчий суддя врахував, що останнє відповідає критеріям, визначеним ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що воно є предметом злочину, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

Отже, власник майна або його представник повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

У той же час, оцінюючи наведені представником власників майна у клопотанні доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не спростовують висновків слідчого судді, що зазначені нежитлові приміщення є доказом у кримінальному провадженні, отже, залишається актуальним забезпечення їх схоронності шляхом заборони відчуження чи розпорядження ними. Наведене свідчить про обґрунтованість застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя частково погоджується з аргументацією заявника щодо порушення рішенням про накладення арешту права власності.

У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У цьому випадку обмеження права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відбулося на підставі судового рішення, тобто у спосіб, передбачений законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 132, 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 045 73 від 17.05.2019 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2019 у справі № 761/40437/19, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1