Справа № 577/5042/20
Провадження № 1-кп/577/174/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" лютого 2021 р.

м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотопі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000984 по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за частиною першою статті 115 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк тримання під вартою спливає 19.02.2021.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу не перестали існувати, крім того, до спливу строку тримання під вартою судовий розгляд кримінального провадження не може бути завершений.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо заявленого клопотання про продовження строку тримання під вартою покладається на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_5 заперечив в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпілий ОСОБА_6 щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечив.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до статті 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно із статтею 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною першою статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у пункті 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які на даний час не зменшились та продовжують існувати.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого насильницького злочину проти життя та здоров`я особи. Між тим, ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями, зокрема, вчинив злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи для конфлікту малозначний привід, що свідчить про низький поріг розряду агресії та про схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В свою чергу, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно із сформованою практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Отже, враховуючи, що дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 спливають 19.02.2021, судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку, підстав для зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який на даний час не має і учасниками процесу докази на підтвердження цих підстав суду надані не були; продовжують існувати ризики, на підставі яких був обраний цей запобіжний захід.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , необхідно продовжити на строк до двох місяців.

Керуючись статтями 177, 183, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Обвинуваченому ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до двох місяців, тобто до 11 квітня 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, ухвала набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1