Дата документу Справа № 334/2791/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/2791/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1111/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 7 червня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час розгляду справи виникла необхідність у вирішенні питання щодо подовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 .

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про подовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з огляду на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому що обвинувачений зможе переховуватись від суду, крім цього по даному кримінальному провадженню допитані не всі свідки. Просив подовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 16 липня 2021 року включно. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з огляду на наступне. Судом залишено поза увагою наявність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків, який має місце проживання та реєстрацію, проживає з братом, батьком та його дружиною. Обвинувачений є інвалідом 3 групи, є інсулінозалежною людиною, що потребує медичної допомоги та дієтичного харчування, які в умовах СІЗО отримати не може. На теперішній час стан ОСОБА_8 погіршується, останній втрачає зір та не отримує з цього приводу ніякої допомоги. Перелом нижньої кінцівки, який спричинено останньому під час нападу на нього, не загоївся, тобто, нога не зрослась, що спричиняє нестерпний біль та заважає нормально пересуватися, але скарги на це працівниками медичної установи СІЗО також ігноруються. Необхідність щоденного контролю рівня цукру в крові та вживання інсуліну, який можна отримати виключно за місцем постійного проживання, спростовують твердження про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду. Висновок суду про ризик вчинення обвинуваченим нових правопорушень також є безпідставним, оскільки ОСОБА_8 раніше не судимий, під час подій інкримінованого кримінального правопорушення діяв у стані необхідної оборони. Ризик можливості впливу на свідків та потерпілих також прокурором не доведений, оскільки посилання на відповідні факти є необґрунтованим внаслідок посилання на них ще на стадії досудового розслідування та без встановлення причетності обвинуваченого до погроз такого впливу за умови, що такі погрози взагалі мали місце. За таких обставин вважає, що застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, є невиправдано обтяжливим для останнього та до нього може бути застосований більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, який є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Зазначили, що суд формально віднісся до доказів, обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України не доведено.
Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги. Зазначив, що ризики є доведеними та продовжують існувати. Потерпіла повідомила, до неї надходили погрози з боку обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 331, 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинувачений не може не розуміти тяжкість вчиненого злочину, в результаті якого є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком більше 10 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі, і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, слід визнати непереконливими доводи захисника про відсутність вказаного ризику, який обумовлює продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризику переховування, на який послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Також перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 може негативно впливати на хід судового розгляду та незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні шляхом погроз або умовлянь схилити їх до дачі неправдивих показів щодо обставин кримінального правопорушення, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, тим самим перешкодить кримінальному провадженню.

До того ж, під час апеляційного розгляду встановлений факт повідомлення з боку потерпілої про надходження на її адресу погроз з боку обвинуваченого, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є неспроможними.

Враховуючи особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, утриманців не має, тобто немає сталих соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що існує достатньо високий ризик продовження злочинної діяльності ОСОБА_8 та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого місця проживання та реєстрації, де він проживає з братом, батьком та його дружиною, не свідчать про зменшення існування зазначених вище ризиків та не можуть слугувати підставою для застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Доказів неможливості перебування обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я матеріали справи не містять, не надано таких доказів і стороною захисту як в додаток до апеляційної скарги, так і в судовому засіданні апеляційного суду, тому доводи захисника щодо стану здоров`я обвинуваченого, як підстави для скасування ухвали суду, не можуть бути враховані.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в тому числі, і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що, в свою чергу, не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч. 5 ст. 28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 16 липня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4