Справа № 761/1277/21
Провадження № 1-кс/761/1732/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.11.2020 у кримінальному провадженні № 0000072 від 05.02.2020,

В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло зазначене клопотання, у якому представник власника майна просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №761/30645/20 на майно, вилучене 24.09.2020 у ОСОБА_5 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в офісному приміщенні за місцем фактичного розташування ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі», а саме: мобільний телефон IPHONE 6 imei НОМЕР_1 з сім-карткою та ноутбук марки HP sin CND7506FT6.

Клопотання мотивоване тим, що слідчим та прокурором не доведено, що арештоване майно є речовим доказом у кримінальному провадженні в розумінні статті 98 КПК України, або воно може бути предметом спеціальної конфіскації, а також залучення ОСОБА_5 як цивільного відповідача чи суб`єкта, щодо якого можливе ухвалення рішення про конфіскацію майна або стягнення неправомірно отриманої вигоди.
Відомості про внесення в ЄРДР стосовно ОСОБА_5 відсутні.
Власник майна зазначає, що майно було отримано органом досудового розслідування внаслідок істотного порушення норм КПК України та гарантованого Конституцією України і міжнародними договорами права власності, оскільки у встановлений законом (ст..171 КПК України) строк на нього не було накладено арешт, а тому не є допустимим доказом у кримінальному провадженні №0000072, що підтверджує необґрунтованість накладення арешту, у зв`язку з чим просить його скасувати.

В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити, оскільки арешт накладено не обґрунтовано.

Прокурор проти клопотання заперечувала, зазначила, що арешт накладено обґрунтовано та підстав для його скасування немає.

Слідчий суддя, вислухавши адвоката, прокурора, дослідивши клопотання про скасування арешту, додані до нього матеріали, дійшла висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

СУ ГУНП в місті Києві розслідується кримінальне провадження №0000072 від 05.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.355 КК України.

Відповідно до протоколу обшуку від 24.09.2020, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в офісному приміщенні за місцем фактичного розташування ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі», де за столом № НОМЕР_2 у ОСОБА_5 вилучено мобільний телефон IPHONE 6 imei НОМЕР_1 з сім-карткою та ноутбук марки HP sin CND7506FT6.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року було накладено арешт на майно, вилучене 24.09.2020 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в офісному приміщенні за місцем фактичного розташування ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі», в тому числі і на мобільний телефон IPHONE 6 imei НОМЕР_1 з сім-карткою, при цьому арешт на ноутбук марки HP sin CND7506FT6, який був вилучений у ОСОБА_5 відповідно до протоколу обшуку, вказаною ухвалою накладено не було.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_6 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна, враховуючи, що телефон було вилучено з його столу, тобто він перебував у його користуванні.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2020 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що при розгляді клопотання встановлено достатньо даних для висновку, що вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Згідно частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 3 зазначеної статті визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В досліджених матеріалах відсутнє обґрунтування відповідності вилученого майна ОСОБА_5 критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, а також не обґрунтовано його доказове значення для даного кримінального провадження та не надана йому оцінка в розумінні статті 94 КПК України, відповідно до якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про необґрунтованість арешту майна ОСОБА_5 .

З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_5 належним їй майном на підставі зазначених обставин, оскільки власником майна у клопотанні та його представником в судовому засіданні доведено, що арешт був накладений необґрунтовано.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Враховуючи встановлену необґрунтованість накладення арешту на мобільний телефон IPHONE 6 imei НОМЕР_1 з сім-карткою, слідчий суддя вважає, що у органу досудового розслідування було достатньо часу для проведення всіх необхідних дій з даним телефоном, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, при цьому, враховуючи, що арешт на ноутбук марки HP sin CND7506FT6, який був вилучений у ОСОБА_5 відповідно до протоколу обшуку, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.11.2020 накладено не було, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання в цій частині.

Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт майна мобільного телефону IPHONE 6 imei НОМЕР_1 з сім-карткою, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.11.2020 у справі №761/30645/20.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1