ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/170/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника- ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження № 11-кп/817/170/21 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних праворушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з визначеною заставою у сумі 210200 грн. до 4 червня 2021 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід його підзахисному з тримання під вартою на нічний домашній арешт, або зменшити розмір застави до 68 000 грн.

Скаргу мотивує тим, що суд у рішенні не навів та не обґрунтував з посиланням на конкретні докази продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що суперечить практиці ЄСПЛ та свідчить про недотримання судом вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім цього, вважає, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали не враховані дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, оскільки ОСОБА_6 проживає разом з батьком та матір`ю, яка є інвалідом 1-ї групи, заробітня платня батька становить в середньому 5000 грн., а тому встановлений судом розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого та його рідних. Крім того зазанчає що судом не наведено жодного аргументу щодо відхилення поданого ним клопотання про зменшення розміру застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

На розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Прокурор обгрунтував клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовженням існування ризиків, визначених ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які на даний час продовжують існувати, даними про особу обвинуваченого, його сімейний та матеріальни стан, міцність соціальних звязків, у звязку вважає що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної його процесуальної поведінки.

В свою чергу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні даного клопотання та змінити запобіжний захід його підзахисному з тримання під вартоюдомашній арешт в нічний період доби або зменшити розмір застави до 68 000 грн. посилаючись на не доведення прокурором: продовження існування раніше обраних ризиків та неможливості застосування до його підзахисиного іншого більш мякого запобіжного заходу.

Задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд мотивував прийняте рішення тим, що окрім обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину, продовжують існувати ризики, визначенні ст.177 КПК України, які мали місце при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду; незаконного впливу ним на свідків, експертів у даному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а тому прийшов до висновку про неможливість зміни запобіжного заходу на більш мякий, при цьому врахував обставини передбачені ст.178 КПК України, а саме те, що він в силу ст.89 КК України несудимий; відсутність у нього стійких соціальних зв`язків: його сімейний та матеріальний стан, відсутність утриманців, задовільний стан його здоров`я, вік.

Вищезазначений висновок суду першої інстанції, з яким також погоджується і колегія суддів, стосується і неможливості зменшення розміру застави, яка становить 210200 грн., оскільки вона визначена відповідно до вимог ст. 182 КПК України з врахуванням характеру кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 та його майнововго стану.

При цьому суд врахував практику ЄСПЛ зокрема: згідно з рішенням ЄСПЛ «Клот проти Бельгії» від 12.12.1991 р., ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема біографії та характеристики особи. Рішенням ЄСПЛ у справі «Сельчук проти Туреччини» від 24.04.1998 р. визначено, що підставою виникнення ризику вчинення нових правопорушень може бути попереднє притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Як зазначено у п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Окрім цього колегія суддів враховує практику ЄСПЛ відповідно до якої: особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції); розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно, вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Будь-яких доказів, які б підтверджували інформацію щодо перебування на утриманні в обвинуваченого ОСОБА_6 його матері, яка є інвалідом 1-ї групи та яка потребує сторонньої допомоги, суду першої інстанції та колегії суддів не надано, а тому дані доводи сторони захисту до уваги не беруться.

У зв`язку з вищезазначеним, апеляційну скаргу захисника слід відхилити, а ухвалу місцевого суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.177, 181,183,191,419 КПК України , колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий

Судді