Справа № 308/2452/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_7 ,
та перекладача ОСОБА_8 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/2452/21, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000249 від 25 лютого 2020 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ужгород, Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше судимого,
у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Концово, Ужгородського району Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з початковою освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185, ч. 1ст.122 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з Ужгородської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000249 від 25.02.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України та ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185, ч. 1ст.122 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив суду клопотання про продовження строку запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , під час судового розгляду. В обґрунтування поданих клопотань, прокурор посилається на те, що обвинувачені обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185, ч. 1ст.122 КК України. Необхідність продовження строку обвинуваченим запобіжних заходів, на думку прокурора, обумовлена тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити спроби незаконно впливати на свідків злочину, потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.
У зв`язку з викладеним, просив продовжити щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила щодо продовження її підзахисному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що клопотання прокурора є шаблонним, оскільки зазначені прокурором ризики відсутні. Додала, що обвинувачений ОСОБА_4 хворіє на хронічний гепатит С. Просила змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід на цілодобового домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника. Додав, що має постійне місце проживання, немає наміру переховуватися від суду, хоче бути поруч з сім`єю. Просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечив щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його підзахисного. Зазначив, що ризики відсутні і підстав для його продовження не бачить та просив застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Потерпілі в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження та вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд, незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Як встановлено судом, під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
В подальшому, в підготовчому судовому засіданні, 05.03.2021 року відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було визначено запобіжний захід у вигляд тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 03.05.2021 року.
Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, як вбачається із змісту зазначеної ухвали, слідчий суддя виходив із тяжкості вчинених обвинуваченими злочинів ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185, ч. 1ст.122 КК України, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема те, що обвинувачені, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, будуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, можуть вчинити інше кримінальне правопорушення.
Статтею 29 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
За приписами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Під час розгляду клопотання про продовження строків запобіжних заходів судом встановлено, що стороною обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185, ч. 1ст.122 КК України, частина яких, у відповідності до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що матеріали кримінального провадження містять достатньо переконливих доказів щодо можливого вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 інкримінованих їм злочинів.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції», скарга № 12369/86).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Оцінюючи наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Суд враховує характер висунутого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні інкримінованих їм злочинів, передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України, що мають підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише їх прав, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, особу обвинувачених, їх вік та стан здоров`я, відсутність у обвинувачених постійного місця роботи та джерела доходу, майновий стан обвинувачених, наявність у ОСОБА_4 судимостей.
Разом з цим, суд бере до уваги тяжкість покарання за ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вказаних злочинах, враховує те, що докази, передбачені ст. 84 КПК України, із сторони обвинувачення та сторони захисту судом не досліджено, та з урахуванням наведених даних, суд вважає доведеними під час розгляду клопотання наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування обвинувачених від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім цього, суд вважає, що застосування альтернативних запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від суспільства буде недостатнім для попередження вищевказаних ризиків.
За таких обставин, виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України та з огляду на тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення, встановлені ризики, що оцінені в сукупності із даними про особу обвинувачених, суд вважає, що належний контроль за поведінкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та дієве запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а відтак клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є підставним та підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим на цілодобовий домашній арешт, слід відмовити.
Поряд з цим, судом також беруться до уваги те, що ОСОБА_4 хворіє, однак це ніяким чином не може вплинути на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України за тих обставин, що матеріали справи не містять даних, що наявне у ОСОБА_4 захворювання перешкоджає утриманню обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі провадження, не встановлено та сторонами кримінального провадження не наведено.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Одночасно, в рішенні Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості.
Обрані відносно обвинувачених запобіжні заходи з урахуванням їх тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України, конкретними підставами і метою їх застосування. Тому, на переконання суду, наявні підстави для продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що обумовлено необхідністю завершення судового розгляду кримінального провадження та відсутністю на даний час підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Відтак, суд прийшов до висновку, що строк тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , слід продовжити на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 176-178, 331, 369-372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора задоволити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а саме до 25.06.2021 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а саме до 25.06.2021 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1