Номер провадження: 11-кп/813/1871/19
Номер справи місцевого суду: 520/8079/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

в присутності перекладача ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, -
установив

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04.01.2019 року, відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з урахуванням осіб обвинувачених та тяжкості покарання, яке загрожує у разі визнання їх винуватими, існує реальний ризик, що обвинувачені можуть здійснити спробу переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню. Також, рішення суду мотивоване тим, що прокурор довів існування ризиків встановлених ст. 177 КПК України.
На дану ухвалу обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали аналогічні апеляційні скарги, в яких просять оскаржену ухвалу скасувати та змінити їм запобіжний захід на такий, який не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг обвинувачені зазначають, що в матеріалах справи відсутні докази їх винуватості в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Крім того, вказують, що строк тримання під вартою їм продовжено незаконно, без будь-яких клопотань сторони обвинувачення, що на думку апелянтів є порушенням, яке слугує безпідставною умовою для скасування ухвали суду.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною 4 ст.5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення), положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року підлягає апеляційному оскарженню.
Пунктом 2 резолютивної частини зазначеного вище Рішення зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Разом з тим, на час розгляду апеляційних скарг на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року, на виконання Рішення, будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.
Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Київському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження № 0003353 внесене до ЄРДР 26.12.2017 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 КК України.
Зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які відповідно до обвинувального акту переслідуючи мету вчинення особливо тяжкого злочину, обвинувачуються у шахрайстві, вчиненими в особливо великих розмірах та організованою групою.
Окрім того, судом першої інстанції враховані обставини, що характеризують особу кожного із обвинувачених, дана оцінка зазначеним обставинам, а також того, що будь-який даних, які б свідчили про неможливість на теперішній час утримувати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, апеляційному суду не надано.
Апеляційний суд приймає до уваги той факт, що остаточне рішення по справі відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не прийнято, та останні відповідно до обвинувального акту вчиняли особливо тяжкі злочини протягом значного часу, а саме з грудня 2017 року по квітень 2018 року, що свідчить про не однократність умислу вчинюваних злочинів, їх систематичність та продовжуваність.
Зазначені обставини можуть вказувати на те, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у разі застосування до них запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою можуть продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості обвинувачення на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що пред`явлене обвинувачення є твердженням про вчинення особами інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особи, про які йдеться, могли вчинити правопорушення, що мало місце коли останні перебували у процесуальному статусі підозрюваних.
Судом першої інстанції в повній мірі проаналізовані всі доводи як зі сторони захисту, так і зі сторони обвинувачення, практика ЄСПЛ, в тому числі про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на що, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне рішення, а відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на даний час не можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти і до теперішнього часу наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на вищевикладене.
Крім того, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України.
Посилання обвинувачених на характеризуючі їх осіб дані, жодним чином не впливають на пом`якшення та характер вчинення інкримінованих їм злочинів, та в даному випадку не можуть бути вирішальними обставини, які б могли вплинути на зміну їм запобіжного заходу на більш м`який.
Доводи апелянтів, щодо тривалості розгляду справи місцевим судом є необґрунтованими, оскільки розгляд даного кримінального провадження триває. Крім цього, обвинуваченим ОСОБА_7 в суді першої інстанції заявлялись відводи перекладачу, після кожної зміни складу суду, за його клопотанням судовий розгляд розпочинався з початку, що також, в умовах завантаженості місцевого суду, потребує значного часу.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, обвинувачений ОСОБА_8 проживає та зареєстрований в м. Луганськ, що у даний час є непідконтрольною територією України, що вказує на відсутність стійких соціальних зв`язків обвинувачених та існування ризику переховування від суду.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись 177, 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постанови:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Київськогорайонного суду м. Одеси від 05.11.2019 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4