КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на речі та предмети, виявлені та вилучені 15 квітня 2021 року під час проведення обшуку на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- мобільний телефон марки «iPnone», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;
- грошові кошти в сумі 50 000 доларів США.

Згідно ухвали, слідчий суддя вважав необхідним накласти арешт на зазначене майноз метою забезпечення збереження речових доказів до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.
Представник вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не навів достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому, на його думку, підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно не вбачається.
Апелянт стверджує, що долучена до клопотання прокурора постанова про визнання майна речовим доказом від 15 квітня 2021 року носить формальний характер, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України.

ОСОБА_7 не має процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, з яким закон пов`язує можливість накладення арешту на його майно.
Крім того, під час розгляду клопотання встановлено, що власником квартири, в якій проводився обшук є ОСОБА_8 (батько ОСОБА_7 ), а тому грошові кошти, які вилучені під час обшуку, належать саме йому та його дружині, оскільки це є збереження за все їх життя. З огляду на вище викладене, ці кошти не отримані внаслідок протизаконної діяльності, а тому не можуть бути речовими доказами та мають бути повернуті володільцю.

Також, під час обшуку були вилучені мобільні телефони, марки iPhone, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , що належать ОСОБА_7 , які він видав добровільно під час проведення обшуку. Однак, після вилучення вказаних телефонів під час обшуку та на момент розгляду клопотання в суді пройшло 7 днів та жодних слідчих дій з вказаними телефонами органом досудового розслідування не проводиться. Відповідно до вимог абз. 3,4 ч. 2 ст. 168 КПК України, отримання інформації з таких носіїв здійснюється шляхом копіювання, для чого необхідне залучення спеціаліста та застосування відповідної техніки.
Представник стверджує, що доказів того, що на час розгляду клопотання щодо майна, вилученого у ОСОБА_7 , вчиняються певні процесуальні дії, прокурором до суду не надано. Отже прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертався до слідчого судді для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, вилученого у ОСОБА_7 .

Крім цього, до матеріалів клопотання орган досудового розслідування не долучив доказів, які б вказували на неправомірне походження чи набуття майна, не надав належного обґрунтування щодо правової підстави для арешту майна, зокрема грошових коштів та телефонів, не зазначив та належним чином не обґрунтував, яким чином це майно співвідносяться з обставинами кримінального провадження, що розслідується.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу слідчого судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управління Національної поліції України проводиться досудове розслідування, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, у кримінальному провадженні № 0000424 від 24 лютого 2021 року за ознаками учинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.
15 квітня 2021 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 31березня 2021 року проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:
- мобільний телефон марки «iPnone», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;
- грошові кошти в сумі 50 000 доларів США.
15 квітня 2021 року Головним слідчим управлінням Національної поліції України винесено постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, які вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 ,, за адресою: АДРЕСА_1 .
16 квітня 2021 року прокурор третього відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на речі та предмети, виявлені та вилучені 15 квітня 2021 року під час проведення обшуку на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «iPnone», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; грошові кошти в сумі 50 000 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року задоволено вказане клопотання та накладено арешт на мобільний телефон та зазначені грошові кошти.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000424, про накладення арешту на вищевказані грошові кошти, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 15 квітня 2021 року правомірно визнане речовими доказами (а.с. 30-31).
Тому твердження представникапро те, що в матеріалах справи немає жодних даних, які б давали підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям речового доказу, є такими, що не грунтуються на матеріалах справи.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
З урахування зазначеного доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 не має процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, з яким закон пов`язує можливість накладення арешту на його майно, є безпідставними.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на мобільний телефон та грошові кошти, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на мобільний телефон та вищевказані грошові кошти, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Доводи представника про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі на те, що грошові кошти які вилучені під час обшуку належать батьку ОСОБА_10 - ОСОБА_8 та його дружині і є збереженнями за все їх життя, то вони не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності законних підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти на даній стадії досудового розслідування. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в них доводах, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на речі та предмети, виявлені та вилучені 15 квітня 2021 року під час проведення обшуку на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- мобільний телефон марки «iPnone», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;
- грошові кошти в сумі 50 000 доларів США - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3014/2021
Єдиний унікальний номер 757/20366/21
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1