Справа № 509/3142/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року.Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
Слідчого судді ОСОБА_1 ,
При секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним клопотанням в якому просив суд скасувати арешт майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.01.2021 (№509/314/21), відповідно до протоколу обшуку від 21.01.2021р. за матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000023 від 08.01.2021р., на мобільний телефон марки «Samsung Note 9» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора «МТС» НОМЕР_3 , посилаючись на те, що арешт на зазначений мобільний телефон, було накладено необгрунтовано, а також, на теперішній час відпала потреба в подальшому перебуванні майна під арештом. Відносно даного майна, на яке накладено арешт, не існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Окрім цього, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба у подальшому застосуванні арешту майна ОСОБА_3 . Відносно ОСОБА_3 кримінального провадження не відкривалося органом досудового розслідування та йому не повідомлялося про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених особливою частиною КК України, ОСОБА_3 не є підозрюваним чи обвинуваченим, або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого, або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання про скасування арешту за його відсутністю.
Слідчий надав заперечення на клопотання, в якому просив відмовити в задоволенні клопотання про скасування арешту майна, оскільки є необґрунтованим, так як вилучене майно є речовим доказом по кримінальному провадженню.
Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього письмовими доказами, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Судом встановлено, що у провадженні СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 знаходиться кримінальне провадження № 0000023 від 08.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.01.2021 року в рамках кримінального провадження №0000023 від 08.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, був накладений арешт зокрема на мобільний телефон марки «Samsung Note 9» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора «МТС» НОМЕР_3 .
Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Згідно з п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Виходячи з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 року №223-558/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», законом передбачена наявність сукупності трьох необхідних складових (ч.3ст. 132 КПК України) для застосування арешту майна, а саме:
-існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
-потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
-може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.01.2021 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що при розгляді клопотання встановлено достатньо даних для висновку, що вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.
Згідно частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Статтею 3 зазначеної статті визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
В досліджених матеріалах відсутнє обґрунтування відповідності вилученого майна ОСОБА_3 (мобільного телефону) критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, а також не обґрунтовано його доказове значення для даного кримінального провадження та не надана йому оцінка в розумінні статті 94 КПК України, відповідно до якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Встановлено, що в даному кримінальному провадженні, повідомлення про підозру ОСОБА_3 або ж будь-якій іншій особі, органом досудового розслідування не вручалось.
Таким чином, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про необґрунтованість арешту майна ОСОБА_3 , а саме: мобільного телефону марки «Samsung Note 9» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора «МТС» НОМЕР_3 .
З моменту накладення арешту на мобільний телефон будь-яких слідчих дій спрямованих на проведення об`єктивного розслідування по даній справи та в подальшому встановлення істини по справі не зроблено, жодній особі не повідомлено про підозру. Проміжок часу, який пройшов з моменту накладення арешту на майно, був достатній для того, щоб виконати слідчі дії.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Враховуючи встановлену необґрунтованість накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung Note 9» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора «МТС» НОМЕР_3 , слідчий суддя вважає, що у органу досудового розслідування було достатньо часу для проведення всіх необхідних дій з даним майном та його подальше утримання призводить до невиправданого порушення законних прав власника майна, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту в цій частині, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вищезазначеного майна.
Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт майна - мобільного телефону марки «Samsung Note 9» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора «МТС» НОМЕР_3 , який був накладений ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.01.2021 у справі №509/314/21.
Зобов`язати слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 мобільний телефон марки «Samsung Note 9» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора «МТС» НОМЕР_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1