Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/2889/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тарасівка Скадовського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 12 жовтня 2016 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року, за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України на 7 років 4 місяці 4 дні позбавлення волі з конфіскацією майна,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Луганськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , кожному, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 липня 2021 року включно.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції зазначив, що оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинувачених від суду, суд не має права ігнорувати суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих діянь. Крім того, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, суд вважає обґрунтованим висновок про наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій, спрямованих на переховування від суду, з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству. Також місцевим судом враховано те, що ОСОБА_7 має не зняту та непогашену судимість, а стосовно ОСОБА_9 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 296, ч.ч. 1, 2 ст. 263 КК України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним та таким, що суперечить вимогам ст.ст. 177, 178, 183, 372 КПК України, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року скасувати, постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби.
В обґрунтування апеляційних вимог сторона захисту зазначає, що у відповідності до загальних вимог до порядку продовження строку тримання під вартою, передбачених ст. 199 КПК України, згідно частиною першою цієї статті, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Однак, у зв`язку з тим, що сторонам провадження клопотання не було надано у передбачений законом термін, суд першої інстанції розглядав питання доцільності продовження строку тримання під вартою у відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України.
Щодо обґрунтованості підозри захисник ОСОБА_6 зазначає, що, відповідно до обвинувального акта, злочин, вчинення якого інкриміновано ОСОБА_7 , скоєно 23 березня 2017 року у м. Києві, 29 серпня 2017 року ОСОБА_7 затримано у м. Харкові, без ухвали слідчого судді, тобто з порушенням його особистих прав, передбачених Конституцією України.
На думку сторони захисту, незаконне затримання ОСОБА_7 мало на меті примусити його зізнатися у злочині чи свідчити проти інших осіб або з метою отримання від обвинуваченого фактів чи інформації, які можуть слугувати підставою для обґрунтованої підозри.
Як зазначає апелянт, протягом п`яти місяців ОСОБА_7 не переховувався, проживав зі своєю родиною за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , маючи при цьому міцні соціальні зв`язки, родину, двох малолітніх дітей.
Захисник стверджує, що згідно наданих суду доказів, підозра та обвинувачення ОСОБА_7 не підтверджено матеріалами кримінального провадження так само як і участь останнього у скоєні злочину.
Щодо ризику переховування від суду, то, на переконання апелянта, цей ризик є надуманим, оскільки ОСОБА_7 затриманий через п`ять місяців після вбивства ОСОБА_11 , і якщо б обвинувачений мав на меті переховуватися від слідства та суду, для цього не було будь-яких перешкод, як і достатньо часу.
Захисник ОСОБА_6 вказує на те, що незважаючи на відсутність наявності ризиків та доказів існування таких, а також будь-яких даних причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого злочину, суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження строків тримання під вартою, в той час як жодний зі свідків допитаних у судовому засіданні не вказав на ОСОБА_7 , як на особу причетну до злочину. Надана суду відеофіксація підтвердила той факт, що в час скоєння злочину особа схожа на ОСОБА_7 знаходилася у дворі будинку АДРЕСА_4 і жодного належного доказу участі ОСОБА_7 у скоєні злочину суду не надано.
Сторона захисту стверджує, що прокурор не навів нових ризиків, які б виникли під час тримання ОСОБА_7 під вартою, а відсутність обґрунтованості ризиків - порушують п. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини, 1950 року.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо останнього скасувати, постановити нову, якою звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, яка, на думку захисника, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки приймаючи рішення про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд допустив порушення вимог ст.ст. 177, 194 КПК України. Апелянт зазначає про те, що судом було порушено право на захист, оскільки ні захиснику, ні обвинуваченому не вручено клопотання про продовження запобіжного заходу та не надано три години для ознайомлення з ним, як-то передбачено діючим законодавством. Крім того, місцевий суд, як вважає апелянт, перебрав на себе повноваження прокурора, оскільки сам ініціював питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 , чим порушив його право на свободу.
Також сторона захисту вказує, що у даному кримінальному провадженні обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, з точки зору фактичних підстав і правової кваліфікації інкримінованих ОСОБА_9 діянь, не доведена, а обвинувачення не підтверджено жодними матеріалами кримінального провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про проведення апеляційного розгляду за відсутності як його, так і захисника ОСОБА_8 .
За повідомленням представника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від участі в розгляді апеляційної скарги.
Колегія суддів, відповідно до положень ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає, що неявка захисника ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_7 не перешкоджає розгляду провадження.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційних скарг та їх задоволення, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.
В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року обвинуваченим продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 липня 2021 року включно.
Під час постановлення даного судового рішення суд першої інстанції виходив з того, що існує доцільність тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку останніх, з урахуванням і того, що останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини, який призвів до її загибелі, що, в свою чергу, свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Розглядаючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується, коли жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував суспільну небезпечність та характер дій інкримінованих обвинуваченим, які призвели до смерті особи, вчинених на замовлення з корисливих мотивів. Крім того, місцевий суд обґрунтовано послався на те, що наявність у обвинувачених сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації - не зменшують наведений ризик до такого ступеню, щоб повністю виключити його.
Одночасно, суд врахував, що існує ризик вчинення обвинуваченими іншого злочину, оскільки ОСОБА_7 раніше судимий, а стосовно ОСОБА_9 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, в якому ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 296 та ч. 1, 2 ст. 263 КК України, що свідчить про вагомість вказаного ризику.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останнім був продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, про що ставиться питання в поданих захисниками апеляційних скаргах, оскільки він не в змозі забезпечити належної поведінки останніх під час розгляду даного кримінального провадження.
Враховуючи наведене, доводи захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.
Твердження сторони захисту про наявність у обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані доводи в цілому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом першої інстанції не встановлено і захисниками не наведено, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.
Переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого особі обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також до вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційних скарг, пред`явлене ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачені можуть бути причетними до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Посилання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в апеляційних скаргах на ту обставину, що прокурором не подавалось клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що є порушенням порядку продовження строку тримання під вартою, передбаченого ст. 199 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки положення вказаної норми Кримінального процесуального закону розповсюджуються лише на стадію досудового розслідування кримінального провадження, а кримінальне провадження, яке перебуває на стадії судового розгляду і вирішення судом питання щодо запобіжного заходу регламентовано статтею 331 КПК України.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 під вартою - колегія суддів не встановила.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний обвинуваченим запобіжний захід відповідає не лише особам обвинувачених, а й характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується.
Таким чином, рішення суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, натомість, доводи та твердження захисників, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданих апеляційних скарг без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , кожному, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 липня 2021 року включно - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4