Справа № 718/2750/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2021 року Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна вказане кримінальне провадження №0000459 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2018 року про обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіцмань, громадянина України, із середньо-технічною освітою, розлученого, працюючого оператором котельні Лужанського ЗНЗ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

ВСТАНОВИВ:

В ході судового розгляду встановлено, що 03.08.2018 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_4 , керував автомобілем марки «ВАЗ 21053» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби в межах населеного пункту с. Давидівці, Кіцманського району, Чернівецької області, в межах дії дорожнього знаку 5.45 ПДР, по автодорозі О26117 сполученням Кіцмань-Киселів-Степанівка, зі сторони с. Ставчани в напрямку с. Суховерхів, Кіцманського району, Чернівецької області.
Рухаючись на перевищеній швидкості, більше 50 км/год., проїжджаючи 5 км+600 вказаної автодороги, водій ОСОБА_4 , проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не врахувавши зміну дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме зустрічний транспортний засіб моторолер марки «SPARK» модель «SP150S-17» без номерних знаків, під керуванням водія ОСОБА_7 , безпідставно змінив напрямок руху вліво, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого відбулось зіткнення транспортних засобів.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію моторолера марки «SPARK» ОСОБА_7 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритого багато скалкового перелому верхньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, які у відповідності до висновку СМЕ № 31-мд від 13.03.2019, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.
Дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. п. 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 та 12.4 встановлених "Правилами дорожнього руху", затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:
- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
- п.12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення відповідно до пред`явленого обвинувачення не визнав. Вказав, що 03.08.2018 року відвозив клієнта по замовленню в с. Давидівці Кіцманського району. Коли повертався з с. Давидівці, рухаючись на своєму транспортному засобі приблизно 50 км, побачив перед собою на відстані 50 метрів темну пляму, подумав, що то тварина, яку вирішив об`їхати. Пригальмовуючи повернув руля вліво, та помітив, що темна пляма почала рухатись йому на зустріч. На зустрічній смузі відбулось зіткнення з мопедом, який рухався без освітлення та на якому перебувало троє чоловік. Один із них перелетів через його транспортний засіб, а потерпілий лежав на місці зіткнення. Третій пасажир мопеда втік. Вказав, що всі троє чоловік, які рухались на мопеді були в стані алкогольного сп`яніння. Оскільки потерпілий мав тілесні ушкодження викликав поліцію і швидку допомогу. Вважає, що дана транспортна пригода сталась внаслідок порушення правил дорожнього руху саме ОСОБА_7 . Просив суд винести відносно нього виправдувальний вирок.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду вказав, що 03.08.2018 року в темну пору доби, їхав з с. Кліводин в с. Ставчани і по дорозі додому підібрав ОСОБА_8 . Рухалися зі швидкістю 20-30 км. Рухались по правій стороні дороги. По зустрічній смузі дороги рухався швидко автомобіль. Він спочатку їхав по своїй стороні, а потім різко змінив напрямок руху та виїхав на його смугу руху. В результаті чого сталось зіткнення. Оскільки обвинувачений в добровільному порядку не відшкодував йому завдані збитки, має претензії матеріального та морального характеру. Цивільний позов підтримує повністю та просить його задоволити, з підстав викладених в позовній заяві.
Свідок ОСОБА_8 , будучи під присягою та будучи попередженим про кримінальну відповідальність, суду вказав, що того дня їхав з ОСОБА_7 на скутері. Вони їхали зі сторони м. Кіцмань до с. Давидівці. Оскільки була темна пора доби, освітлення в скутері було включено. На зустріч їм рухався транспортний засіб, який наблизився до них. На їхній смузі руху відбулося зіткнення. Вказав, що водій ОСОБА_4 був в стані алкогольного сп`яніння. Після зіткнення в нього та в ОСОБА_7 були тілесні ушкодження. Коли ОСОБА_7 лежав на дорозі, оскільки в нього було ушкодження ноги, ОСОБА_4 збирав деталі скутера. Додав, що в транспортному засобі, яким керував обвинувачений знаходилось 2 пасажирів, які перебували в стані алкогольного сп`яніння та не змогли вийти з автомобіля. Згодом, у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 потребував допомоги, викликали швидку.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому звинуваченні не визнав, його вина у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні потерпілого, свідка, безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів, висновків експертиз.
Так, вина ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема:
ТОМ № 1:
Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні за № 0000459 від 03.08.2018 року за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.1-3).
Протоколом огляду місця події з фото таблицею та план-схемою місця ДТП, щодо обставин ДТП (а.с.14-16).
Висновком судової авто технічної експертизи від 07.09.2018 року № 442-А, згідно якого гальмова система моторолера Sparta без номерного знаку на момент огляду перебуває в працездатному стані. Рульове керування моторолера Sparta без номерного знаку, на момент огляду знаходиться в непрацездатному стані, із-за зламу рульового керма, деформації передньої телескопічної вилки. Ходова частина моторолера Sparta без номерного знаку на момент огляду перебуває в непрацездатному стані, із-за пошкодження переднього диску. Перевірити працездатність зовнішніх світлових приладів Sparta без номерного знаку не виявилося можливим (а.с.25-29).
Висновком судової авто технічної експертизи від 06.09.2018 року № 441-А, згідно якого робоча гальмова система автомобіля ВАЗ-2105 номерний знак НОМЕР_1 , на момент огляду перебуває в працездатному стані. Рульове керування, ходова частина вищевказаного автомобіля на момент огляду, перебуває в працездатному стані. Зовнішня система освітлення автомобіля, на момент огляду перебуває в стані часткової відмови із-за пошкодження розсіювача передньої правої фари (а.с.45-51).
Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від 29.03.2019 року № 94-А, згідно якого пошкодження автомобіля ВАЗ-2105 номерний знак НОМЕР_1 від зіткнення зосереджені в його передній правій частині. Їх форма, характер та місце розташування, докладно описано у дослідницькій частині. Пошкодження моторолера Sparta без номерного знаку від зіткнення зосереджені в його передній частині. Першопочатково автомобіль ВАЗ-2105 номерний знак НОМЕР_1 контактував своєю передньою правою частиною із передньою частиною моторолера Sparta без номерного знаку. Приймаючи до уваги параметри проїзної частини дороги в місці пригоди та зафіксовану слідові інформацію, слід дійти висновку, що зіткнення автомобіля ВАЗ-2105 номерний знак НОМЕР_1 та моторолера Sparta без номерного знаку, могло відбутись на правій смузі руху відносно напрямку руху від с. Суховерхів до с. Давидівці в місці фіксації мітки № 3 (а.с.60-66).
Висновком авто товарознавчої експертизи від 29.07.2019 року № 300-Р, згідно якого ринкова вартість автомобіля ВАЗ-2105 номерний знак НОМЕР_1 станом на 03.08.2018 року могла становити 23761,65 грн.Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-2105 номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП станом на 03.08.2018 року становить 6537,11 грн. (а.с.73-87).
Висновком авто товарознавчої експертизи від 31.07.2019 року № 299-Р, згідно якого ринкова вартість моторолера станом на 03.08.2018 року могла становити 14136,92 грн. (а.с.96-106).
Копії документів стосовно стану здоров`я ОСОБА_7 та проведеного лікування останнього (а.с.113-116).
Висновком судово-медичного експерта від 13.03.2019 року № 31-МД, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, які виникли від дії твердих тупих предметів або при ударах об такі, цілком можливо при обставинах, які описані в ухвалі суду, під час ДТП, при травмуванні перебуваючи за кермом мотоцикла іноземного виробництва під час зіткнення з легковим автомобілем, можуть відповідати терміну на 03.08.2018 року і відносяться: садна - до легких тілесних ушкоджень; струс головного мозку - до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я; закритий перелом головки лівого стегна до ушкоджень середнього ступеня важкості, які призвели до тривалого розладу здоровя; відкриті переломи обох кісток лівої гомілки - до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння (а.с. 117-119).
Висновком судово-медичного експерта від 13.03.2019 року № 31-МД, яким встановлено, що ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні за кодом № 69 (неврологічне) Кіцманської ЦРЛ з 03.08.2018 року по 11.08.2018 року з діагнозом: основний, забійно-рвана рана лобної ділянки голови зліва. Струс головного мозку. Алкогольна ітонсикація. Згідно наданих медичних документів у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження: садна: лівого плечового суглобу; поперекової ділянки зліва; забійно-рвана рана лобної ділянки голови зліва; струс головного мозку. Вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, можливо в результаті ДТП по строку та обставинам виникнення можуть відповідати вказаному в ухвалі, а саме: 03.08.2019 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. (а.с. 124-125)
ТОМ № 2:
Протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_8 з план схемою та фото таблицею від 16.07.2019 року, який на місці події розказав та показав місце зіткнення та рух транспортних засобів відносно проїзної частини дороги (а.с. 8-14 ).
Протоколом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 з план схемою та фото таблицею від 16.07.2019 року (а.с.22-29).
Протоколом проведення слідчого експерименту з ОСОБА_4 з участю захисника з план-схемою та фото таблицею від 16.07.2019 року (а.с.65-76).
Висновком інженерно-транспортної експертизи від 26.09.2019 року № 187/188/19-29, згідно якого у даній дорожній обстановці при заданому комплексі вихідних даних водію ВАЗ-2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 необхідно було діяти у відповідності до вимог п. п. 10.1, 11.2 і 12.4 ПДР України; у даній дорожній обстановці при заданому комплексі вихідних даних водію мотоцикла Spark SP 150 S-17 ОСОБА_7 необхідно було діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2 і 12.3 ПДР України У діях водія мотоцикла Spark SP 150 S-17 ОСОБА_7 невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається. (а.с.84-96).
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, документи, висновки експертів.
На підставі наведеного, суд визнає показання потерпілого достовірними, належними та допустимими оскільки, він підтверджує обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку встановленому КПК України, та не суперечать показанням допитаного свідка.
Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпочередньо не вказують на відповідну обставну, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 24 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Доводи сторони захисту про безпідставне визнання належними й допустимими доказами протокол допиту свідка ОСОБА_4 , протоколу проведення слідчого експерименту від 16.07.2019 року за участю свідка ОСОБА_4 та висновку експерта за результатами проведення інженерно транспортної експертизи від 26.09.2019 року, зробленого на основі даних цього слідчого експерименту з тих підстав, що вказані докази були отримані з його показань як свідка, є необґрунтованими.

Так, п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України передбачає, що суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_4 як свідком під час проведення слідчого експерименту від 16.07.2019 року з його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права особи на мовчання та свободи від самовикриття, слід звернути увагу на таке.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що відомості про дорожньо-транспортну пригоду до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені за фактом кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_4 . При цьому слід зазначити, що ОСОБА_4 не стверджував, що винний у ДТП та взагалі не надавав ніякої оцінки своїм діям. Крім того, останнім зазначено, що всі точні відстані зможе показати під час проведення слідчого експерименту на місці пригоди. Такі його твердження слідчий, відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України, зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення про закриття цього кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. Саме з метою перевірки й уточнення наданих ОСОБА_4 відомостей щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди за його згодою та за участю захисника ОСОБА_5 був проведений слідчий експеримент. Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_4 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав ОСОБА_4 при проведенні вказаної слідчої дії чи після її проведення стороною захисту не висловлювалося. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_4 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин дорожньо-транспортної пригоди і в такий спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_4 , або слідчий у будь-якій формі примушував його до визнання своєї винуватості у дорожньо-транспортній пригоді. Не було у слідчого на той час і достатніх підстав вважати, що надалі ОСОБА_4 буде визнано підозрюваним. Тільки після проведення відповідних експертиз, згідно яких встановлено наявність у діях останнього порушення правил дорожнього руху та причинно-наслідковий зв`язок між цими порушеннями і настанням дорожньо-транспортної пригоди, йому було оголошено про підозру.

Отже, підстав вважати протокол допиту свідка ОСОБА_4 та протоколу проведення слідчого експерименту від 16.07.2019 року за участю свідка ОСОБА_4 , недопустимим доказом - немає.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до доктрини плодів отруєного дерева недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими, тобто надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі Хан проти Сполученого Королівства).

Таким чином, посилання захисника на недопустимість такого доказу, як висновку інженерно-транспортної експертизи від 26.09.2019 року № 187/188/19-29 тільки з тих підстав, що він був зроблений на підставі даних, отриманих під час слідчого експерименту, який захисник вважає недопустимим доказом, є безпідставним.

Вказана правова позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 202/6849/18 (провадження № 51-2595км19 ).

Обґрунтовуючи свої рішення, ВСУ в постановах від 12.10.2017р. в провадженні № 5-237кс17 та від 16.03.2017р. в провадженні № 5-364кс16 використав телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення правових норм, закріплених у ст.290 КПК, та визначив мету приписів, указаних у цих нормах, що полягає в забезпеченні: 1) відкриття матеріалів іншій стороні до їх безпосереднього дослідження у суді; 2) можливості перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів НС(Р)Д як доказів шляхом дослідження судом першої інстанції процесуальних документів, які стали правовою підставою для їх проведення; 3) недопустимості оперування судом доказами, допустимість яких є ймовірною; 4) права обвинуваченого на захист, а саме - надання обвинуваченому достатніх можливостей і часу для спростування доказів, які містяться в протоколах НС(Р)Д; 5) справедливості судового розгляду в цілому.
Застосовуючи такий же спосіб тлумачення, ВП ВС у постанові від 16.01.2019р. у провадженні № 13-37кс18 сказала, що встановлена законодавцем у ст.290 КПК процедура забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто дає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися з доказами кожної з них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду (п.54).
Матеріали кримінального провадження свідчать, що сторона захисту під час досудового розслідування та судового розгляду жодним чином не була обмежена у реалізації своїх процесуальних прав. Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_4 мав можливість відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України оскаржити повідомлення йому про підозру у передбаченому законом порядку, заявляти клопотання до слідчого судді про закриття кримінального провадження, або заявити відповідне клопотання під час підготовчого судового засідання, проте таке питання він не піднімав.
Як вбачається із протоколу про надання підозрюваному доступу до матеріалів досудового розслідування від 30.09.2019 року, ОСОБА_4 , разом із захисником ОСОБА_5 реалізував своє право на доступ до вказаних матеріалів, зазначивши при цьому про відсутність клопотань.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінального процесуального закону, по справі не встановлено.
При дослідженні судом письмових доказів обвинувачений та його захисник не зазначав про порушення його прав внаслідок проведення вказаних процесуальних дій. Захисником не надано доказів, що проведення слідчих експериментів, висновків експертів, було здійснено з порушеннями прав інших осіб, а також не надано доказів наявності під час проведення слідчих експериментів, висновків експертів діянь, які б свідчили про істотні порушення прав людини і основоположних свобод людини.
Також суд не знаходить підстав для визнання недопустимими доказів, відповідно до поданого письмового клопотання висновків експертів, щодо проведення експертиз не уповноваженою на те особою, як зазначалось стороною захисту в ході дослідження матеріалів кримінального провадження та з приводу яких надано клопотання, щодо визнання доказів недопустимими. Оскільки в матеріалах кримінального провадження містяться процесуальні рішення відповідно до ст.ст. 101,102, 110 КПК України, даний факт підтверджує виконання досудового розслідування належною повноважною особою і відповідно до норм КПК України.
Враховуючи викладене, підстав для визнання зазначених захисником доказів недопустимими не вбачається.
Таким чином суд, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена, в його діяннях має місце склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодуваня з Страхової Компанії «СГ Страхова група Ю.БІ.АЙ» матеріальної шкоди в розмірі 11421.73 гривні, матеріальну шкоду, а саме ринкову вартість моторолера на загальну суму 14136,92 грн та 5% моральної шкоди від стягнутої суми матеріальної шкоди в сумі 1277.93 грн. та відшкодування з ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 207372 грн та витрати на правову допомогу на загальну суму 41667 грн., суд приходить до наступних висновків.
Цивільний відповідач Приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.БІ.АЙ» позовні вимоги визнав частково, надав суду письмові пояснення обґрунтувавши обставини з підстав яких просив суд затвердити розмір страхового відшкодування щодо шкоди завданої здоров`ю, в іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Вирішуючи заявлий по справі цивільний позов, суд виходить з того, що відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При цьому, ч. 1 ст. 129 КПК України передбачає, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За частиною першою статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
При цьому, згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до пункту 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У пункті 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81 ЦПК України).
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Тобто, доводячи свої позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, позивач повинен подати суду належні та допустимі докази, що підтверджують необхідність лікування у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями (призначення лікаря), та довести, яка сума була витрачена у зв`язку з цим, а саме надати суду довідки або рахунки про вартість медичних послуг та препаратів.
З поліса №АК/7654556 від 01.02.2018 року (том.1 а.с. 32), цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в «СГ Страхова група Ю. Бі.Ай.» Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 100000грн., шкоду заподіяну життю здоров`ю 200000 грн.
При розгляді позову до страхової компанії про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд повинен враховувати, що відповідно до п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи
Так, завдана матеріальна шкода підтверджена документально, товарними чеками наданими оригіналами в судовому зсіданні на загальну суму 11137,98 грн.
Дані медичні препарати та послуги надавались безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, та пов`язані з її наслідками, а тому саме в цьому розмірі підлягає до задоволення та стягнута з відповідача по справі «СГ Страхова група Ю. Бі.Ай.».
Натомість інші документи, а саме товарні чеки від 04.03.2018 рону на суму 43.5 грн та 28,45 грн., від 05.08.2018 року на суму 9 грн., 23 грн., 55.62 грн, 124,18 грн. не містять призначення даних платежів, у суду відсутні підстави вважати, що вказані препатари відносяться до лікарських призначень.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно висновку експерта №399-Р від 31.07.2019 р., ринкова вартість транспортного засобу, а саме моторолера Spark SP 150 S-17, станом на 03.08.2018 року могла становити 14136,92 грн.
З огляду на викладене з відповідача Страхової Компанії «СГ Страхова група Ю.БІ.АЙ» підлягають стягнення в межах суми страхового відшкодування в розмірі 11137,98 грн витрат на лікування та 14136.92 грн вартості транспортного зсобу.
Щодо задоволення вимог в частині цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілому, то суд приймає до уваги невідворотність наслідків, що настали від дій обвинуваченого, глибину душевних страждань потерпілого пов`язаного з отриманими тілесними ушкодженнями, враховуючи принцип розумності, та справедливості.
Тому, з врахуванням характеру та тяжкості правопорушення, яке вчинене обвинуваченим, глибини фізичних та моральних страждань потерпілого, вимог розумності та справедливості, матеріального становища сторін, суд виходячи з того, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення вважає за необхідне, визначити розмір грошової суми у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого з обвинуваченого ОСОБА_4 150000 гривень моральної шкоди та з Приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 2790 грн.
Що стосується заявлених цивільним позивачем та представником потерпілого вимог про стягнення з обвинуваченого судових витрат на правову допомогу представника, суд зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу цивільними позивачами у даному кримінальному провадженні - адвокатом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подано суду: ордери про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, відповідно до яких цивільний позивач ОСОБА_7 просить сплатили витрати на правову допомогу в розмірі по 41667,50грн.
До наданого попереднього розрахунку оплати за надання професійної правничої допомоги не входять транспортні, поштові витрати та витрати на відрядження.
Враховуючи, що положення процесуального закону закріплюють обов`язок щодо покладення процесуальних витрат виключно на обвинуваченого, позовні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу із обвинуваченого підлягають частковому здоволенню задоволенню в сумі 40464 грн.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила злочин, які мають кримінально-правове значення.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 та 67 КПК України судом не встановлено.
При обранні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, що воно відноситься згідно ст. 12 КК України до тяжких злочинів; наслідки, які наступили, а саме тяжкі тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_7 , що в подальшому призвело до ураження опорно-рухового апарату особи молодого віку та присвоєння ІІІ групи інвалідності, думку потерпілого, який вважав що обвинуваченого слід суворо покарати; обставини скоєння кримінального правопорушення, а також особу винного, що він раніше не судимий, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, позитивно характеризується за місцем проживання.

Суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та покарання належить призначити у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, а також вважає за необхідне покласти на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Саме такий вид покарання, на погляд суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, та є обґрунтованим і буде відповідати цілям покарання.
Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України

Судові витрати відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 75, 76, 286 КК України, ст. ст. 100, 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов задовольнити частково:
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.БІ.АЙ-КООП на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 11137 (одинадцять тисяч сто тридцять сім) грн 98 коп., та 14136 (чотирнадцять тисяч сто тридцять шість) грн. 92 коп. ринкової вартості транспортного засобу моторолера Spark SP 150 S-17 та моральну шкоду в розмірі 2790 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень та витрати за надання правової допомоги на суму 40464 (сорок тисяч чотириста шістдесят чотири) гривень .
В інші частині позивних вимог відмовити.
Судові витрати за залучення експерта в сумі 10968 гривень 16 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.
Скасувати арешт накладений ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07.08.2018 року на автомобіль марки «ВАЗ 2105», д. н. з. НОМЕР_1 .
Речові докази, а саме:
-моторолер «Sparta», без номерного знаку, який знаходиться на зберіганні на території спеціального майданчика Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, за адресою: м. Кіцмань, вул. Незалежності, 48 Чернівецької області - повернути потерпілому.
-автомобіль марки «ВАЗ 2105», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на території спеціального майданчика Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, за адресою: м. Кіцмань, вул. Незалежності, 48 Чернівецької області - повернути власнику.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1