Дата документу 23.03.2021 Справа № 325/31/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/680/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №325/31/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.258-3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2021 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Архангельськ Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.110, ч.2 ст.260 КК України, повернуто прокурору через невідповідність даного акта вимогам КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 відповідає усім вимогам закону, а зазначення в обвинувальному акті ОСОБА_9 є технічною помилкою, яка може бути усунена відповідно до ст.338 КПК. Недоліки, на які послався суд в ухвалі, не можуть бути перешкодою для призначення судового розгляду, оскільки суд не вправі вдаватися в оцінку обвинувального акта на предмет правильності формулювання обвинувачення та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; захисника, який при вирішенні даного питання покладався на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом оскаржуваної ухвали, районний суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, виходив з того, що в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, їх правова кваліфікація та формулювання обвинувачення, викладені в обвинувальному акті неоднозначно, не конкретно та без дотримання положень діючого кримінального законодавства.

Крім того, в обвинувальному акті також описані дії ОСОБА_10 , проте всупереч п.2 ч.2 ст.291 КПК в обвинувальному акті не зазначені анкетні дані ОСОБА_10 як обвинуваченого, або процесуальне рішення, про звільнення його від кримінальної відповідальності, тощо, не зазначена кваліфікація дій ОСОБА_10 з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Судова колегія повністю підтримує наведені в оскаржуваній ухвалі обґрунтування невідповідності обвинувального акта вимогам процесуального закону.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.91 КПК регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.92 КПК, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК, покладається на слідчого, прокурора, та в установлених цим Кодексом випадках, - потерпілого.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт повинен містити відомості, які прокурор вважає встановленими, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Тобто, викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення повинні бути викладені в однозначно зрозумілій формі і відповідати положенням діючого законодавства.

Таким чином, в обвинувальному акті має міститись опис вчиненого саме обвинуваченим злочину в контексті відповідної кваліфікації вчинених саме ним злочинних дій. Обвинувальний акт не повинен містити зайвого опису подій, які не стосуються суті пред`явленого обвинувачення особі. В обвинувальному акті не повинно бути описано вчинення злочину іншою особою (особами), якій (яким) не пред`явлено підозру в даному кримінальному провадженні.

Проте повернутий судом прокурору обвинувальний акт складений без належного дотримання положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, їх правова кваліфікація та формулювання обвинувачення, викладені в обвинувальному акті неоднозначно, неконкретно та без дотримання положень діючого кримінального законодавства, оскільки, крім іншого, містять у собі опис подій, до яких згідно обставин справи ОСОБА_8 не причетний. В обвинувальному акті міститься посилання на вчинення інших злочинів проти державного суверенітету України іншими особами, з якими ОСОБА_8 не перебуває у змові і з якими спільних дій не вчиняв. Обвинувальний акт містить у собі недоречне з точки зору кримінального права і суті пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення бачення сторони обвинувачення на події 2014 року на теренах окремих районів Донецької і Луганської областей, причини цих подій, винуватість у їх виникненні невстановлених осіб інших суб`єктів міжнародного права, значення і вплив на ці події «Революції Гідності» грудня 2013 року, причини даної революції в контексті українських реалій кінця 2013 року, ставлення до неї різних громадсько-політичних течій і рухів як в самій Україні, як з точки зору сучасності так і з точки зору історичних процесів, як в середині України так і за її межами.

Складений в такому контексті обвинувальний акт має ознаки не процесуального документу, а публіцистичного нарису, що з позиції кримінального провадження є неправильним і таким, що не відповідає вимогам процесуального закону до обвинувального акту.

Крім того, районний суд вірно зазначив, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується за ч. 1 ст. 258-3 КК - в участі у терористичній організації; за ч. 2 ст. 260 КК в участі у діяльності не передбачених законом збройних формувань; та за ч. 2 ст. 110 КК - у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території України та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб.

Як зазначено в обвинувальному акті (а.с. 20-24), упродовж 2013 року невстановлені на той час досудовим розслідуванням представники влади Російської Федерації, на території Російської Федерації вступили у злочинну змову та домовились про здійснення протиправних умисних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Досягти вказаної мети вирішили шляхом ведення агресивних воєнних дій проти України.

Зазначені в обвинувальному акті невстановлені представники влади Російської Федерації, за попередньою змовою групою осіб, спланували, підготували, розв`язали і почали ведення агресивних воєнних дій проти України, шляхом вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України Автономну Республіку Крим і м. Севастополь.

Разом з тим в обвинувальному акті не зазначено кваліфікацію дій саме ОСОБА_8 в цих подіях.

В цьому ж обвинувальному акті (а.с. 6-7, 24-25) описані дії у 2015 році ОСОБА_10 - участь у терористичній організації та у незаконних збройних формуваннях, але в обвинувальному акті, всупереч п.2 ч.2 ст.291 КПК, не зазначені анкетні дані ОСОБА_10 як обвинуваченого, або процесуальне рішення, про звільнення його від кримінальної відповідальності, тощо, не зазначено ознак співучасті у вчиненні кримінального правопорушення з ОСОБА_8 та кваліфікація дій ОСОБА_10 з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК.

Ч. 2 ст. 28 КК визначає, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб, які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК, за попередньою змовою групою осіб, має місце в тих випадках, коли його вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовились про спільне його вчинення.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК за попередньою змовою групою осіб, але в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини з приводу його домовленості про вчинення дій, передбачених диспозицією ч. 2 ст. 110 КК з іншими особами у період до вчинення таких дій.

Крім того, як було зазначено вище, ОСОБА_8 обвинувачується в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК за попередньою змовою групою осіб, хоча при викладі фактичних обставин органом досудового розслідування зазначено, що цей злочин він вчиняв у складі терористичної організації (а.с.33).

Кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.258-3 КК, орган досудового розслідування зазначив, що у складі терористичної організації ОСОБА_8 перебував з жовтня 2014 року (а.с.31).

Крім того, в обвинувальному акті викладені обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 (а.с. 6-7, 24-25), які останній вчиняв протягом 2015 року.

Викладаючи фактичні обставини за ч. 1 ст. 258-3 КК (а.с.20-24, 25-27) орган досудового розслідування не зазначив, які саме дії вчинили ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у подіях 2013 року, подальших подіях на території АР Крим та м.Севастополя та інших подіях, яким не надавалась органом досудового розслідування належна правова кваліфікація, що також суперечить вимогам до обвинувального акту, передбаченим п.5 ч.2 ст.291 КПК.

Таким чином, апеляційний суд, як і суд першої інстанції вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000029 складений з порушенням ч.2 ст.291 КПК, оскільки при складанні обвинувального акту порушено п.2 та п.5 ч.2 ст.291 КПК.

Недотримання органом досудового розслідування вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, порушує положення п. «a» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в частині права обвинуваченого бути детально поінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Викладення зазначених обставин обвинувачення у суто загальній формі є порушенням ст. 291 КПК і унеможливлює проведення судового розгляду кримінального провадження з досягненням його завдань та із застосуванням до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відсутність формулювання обвинувачення у відповідності до норм КПК є порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки він позбавлений можливості належного захисту від невизначеного обвинувачення, що є підставою згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК для повернення обвинувального акту для усунення зазначених порушень КПК.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із рішенням районного суду про необхідність повернути прокурору обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2021 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4