Дата документу 12.05.2021 Справа № 329/881/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 329/881/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/364/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

представника органу пробації ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 6 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання Чернігівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні засудженого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2020 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

28 жовтня 2020 року до Чернігівського районного суду Запорізької області надійшло клопотання Чернігівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні ОСОБА_7 та направлення його в місця обмеження волі для відбування покарання, призначеного вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2020 року.

Подання обґрунтовано тим, що за час перебування ОСОБА_7 на обліку, до нього було застосовано застереження у вигляді письмового попередження за неявку без поважної причини на реєстрацію до органу пробації 26 червня 2020 року та 9 жовтня 2020 року.

Крім того, 15 червня 2020 року ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 106-1 КУпАП, а також обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_7 дійсно двічі не прибув на реєстрацію без поважної причини, за що до нього було застосовано застереження у вигляді письмового попередження, а також один раз притягався до адміністративної відповідальності, прийшов до висновку, що поведінка засудженого свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим клопотання Чернігівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області слід задовольнити.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні клопотання Чернігівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування іспитового строку та направлення засудженого для відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 26 червня 2020 року він не з`явився на реєстрацію до органу пробації, оскільки знаходився в м. Бердянську у свого адвоката та у відділенні поліції у зв`язку з порушенням відносно нього кримінального провадження за ч. 3 ст. 185 КК України.

9 жовтня 2020 року він не прибув на реєстрацію у зв`язку з тим, що по всій країні був оголошений карантин, а в той день був відсутній громадський транспорт, про що він повідомив інспектора органу пробації в телефонному режимі.

З приводу притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 106-1 КУпАП він пояснив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а непокошений бур`ян з травою росли біля будинку № 1.

До того ж, вказане адміністративне правопорушення не відноситься до тих, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку, а тому не може стати підставою для визнання таким, що грубо порушує умови відбування покарання.

За таких обставин, вищевказані причини пропуску реєстрації є поважними, нових злочинів він не скоював, до адміністративної відповідальності за діяння, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку, не притягувався.

Крім того, у матеріалах справи відсутня характеристика на нього, а жоден з його сусідів не вказував, що він веде аморальний спосіб життя або постійно порушує громадський спокій та правила співжиття.

В апеляційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не дотримався та проігнорував приписи ч. 2 ст. 3, ст. 8 Конституції України, ч. 2 ст. 78 КК України, ч.ч. 1-4 ст. 166 КВК України, п. 5.3 розділу VI спільного наказу ДДУПВП та МВС України від 19 грудня 2003 року № 270/1560.

Вважає, що допущені ОСОБА_7 порушення не можуть бути визнані такими, що свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, оскільки ОСОБА_7 не з`явився на реєстрацію до органу пробації виключно з поважних причин.

Так, 26 червня 2020 року ОСОБА_7 не прийшов на реєстрацію у зв`язку із затримкою співробітниками поліції та участю в слідчих діях у місті Бердянську, а 9 жовтня 2020 року через відсутність транспортного сполучення між с. Зоря та пгт. Чернігівка, про що ОСОБА_7 у той же день повідомив інспектора органу пробації.

Також зазначає, що знаючи про наявність у ОСОБА_7 захисника, який не зміг добратися в судове засідання, головуючий суддя розглянув справу за його відсутності, чим позбавив засудженого права на захист.

Звертає увагу, що є некоректним посилання на порушення у відношенні ОСОБА_7 кримінального провадження за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки його винуватість ще не доведена судом.

Просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні клопотання Чернігівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування іспитового строку та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання.

У судовому засіданні апеляційного суду засуджений підтримав апеляційні скарги та зазначив, що 6 листопада 2020 року він прийшов до органу пробації на реєстрацію, а йому повідомили, що відбудеться судове засідання. В суді він просив надати йому захисника, але провадження розглянули без адвоката, повістку про виклик до суду він не отримував, до судового засідання готовий не був.

Захисник засудженого у судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що в пояснення засудженого дійсно є суперечності, але його викликали до органу пробації та за допомогою поліції примусово відвели до суду, а про проведення 6 листопада 2020 року судового засідання він не знав. Додаткова зазначив, що на теперішній час ОСОБА_7 пройшов курс лікування від наркотичної залежності.

Представник органу пробації у судовому засіданні апеляційного суду зазначила, що у своїй апеляційній скарзі адвокат посилається на нормативні акти, які вже втратили чинність. 10 березня 2020 року засудженого ознайомили з покладеними на нього обов`язками, роз`яснили наслідки їх невиконання. Пояснення засудженого з приводу неявок на реєстрацію суперечать доводам апеляційної скарги сторони захисту. Додатково зазначила, що після звернення до суду з поданням про скасування звільнення засуджений з`являвся та продовжив приходити на реєстрацію до органу пробації 13 листопада 2020 року, 27 листопада 2020 року, 11 грудня 2020 року, 28 грудня 2020 року та 11 січня 2021 року.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційних скарг та зазначив, що суд не порушив право на захист, роз`яснив засудженому його права, який не просив надати йому захисника чи відкласти судове засідання. Поважних причин неявок на реєстрацію засуджений не зазначив, а в апеляційних скаргах з цього приводу наявні суттєві суперечності. Крім того, засудженого притягнули до адміністративної відповідальності за ст. 106-1 КУпАП, постанова не скасована.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, представника органу пробації та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи ОСОБА_7 , останній був засуджений вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2020 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

У зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання з випробуванням два рази без поважної причини не з`явився на реєстрацію до органу пробації, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 106-1 КУпАП, а також обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, начальник Чернігівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_7 та направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Суд першої інстанції задовольнив зазначене подання, мотивуючи це тим, що засуджений ОСОБА_7 двічі не з`явився на реєстрацію до органу пробації і належним чином поважність причин пропуску не підтвердив, а також один раз був притягнутий до адміністративної відповідальності, що в сукупності свідчить про його умисне та свідоме небажання стати на шлях виправлення.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України суд може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

За змістом наведених положень закону, при вирішенні питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням суд повинен з`ясувати, чи були порушення систематичними та чи свідчать ці правопорушення про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

На думку колегії суддів, суд належним чином не перевірив обставини, зазначені в поданні.

Як вбачається з наявної в особовій справі підписки, 10 березня 2020 року засуджений ОСОБА_7 був ознайомлений з умовами та порядком звільнення від відбування покарання з випробуванням, а також обов`язками, покладеними на нього судом (особова справа, а.с. 14).

Відповідно до постанови від 10 березня 2020 року ОСОБА_7 було встановлено дні явки для реєстрації кожної другої та четвертої п`ятниці кожного місяця (особова справа, а.с. 15).

Із листка реєстрації встановлено, що перебуваючи на обліку ОСОБА_7 два рази 26 червня 2020 року та 9 жовтня 2020 року на реєстрацію не з`явився, проте за викликами інспектора органу пробації з`явився та дав пояснення з цього приводу, вказавши, що 26 червня 2020 року він шукав роботу та знаходився у м. Бердянську, а 9 жовтня 2020 року він був у адвоката в м. Бердянську (особова справа, а.с. 16, 44, 70).

Що стосується такої підстави для скасування звільнення від відбування покарання як систематичне вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, то колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на ч. 2 ст. 78 КК України, однією з підстав для скасування звільнення та направлення засудженого для відбування призначеного покарання є систематичне вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення.

Вказана норма передбачає, що для скасування звільнення за цією підставою, необхідно, щоб засуджений не лише систематично вчиняв адміністративні правопорушення, що потягли адміністративні стягнення, а й те, щоб ці правопорушення свідчили про його небажання стати на шлях виправлення.

З наявної в особовій справі інформації вбачається, що ОСОБА_7 15 червня 2020 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 106-1 КУпАП (особова справа, а.с. 52).

Відповідно до ч. 3 ст. 166 КПК України, систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Колегія суддів констатує, що ОСОБА_7 дійсно один раз притягався до адміністративної відповідальності, але це не може свідчити про систематичне вчинення засудженим адміністративних правопорушень, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 166 КВК України, систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Така ж правова позиція викладена у п. 10 Постанови Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Що стосується такої підстави для скасування звільнення від відбування покарання як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, то вона на увагу не заслуговує та є передчасною, оскільки матеріали провадження не містять належним чином завіреної копії обвинувального вироку, за яким ОСОБА_7 було б притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, а тому колегія суддів вважає, що відсутні належні докази того, що засуджений вчинив новий злочин під час іспитового строку.

Колегією суддів встановлено, що засуджений ОСОБА_7 дійсно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, однак його вина не встановлена обвинувальним вироком, він один раз був притягнутий до адміністративної відповідальності, але це не свідчить про систематичність вчинення ним правопорушень, до того ж, він в цілому виконував покладені на нього обов`язки, але за весь час випробування дійсно двічі не з`явився на реєстрацію до органу пробації без поважної причини, а враховуючи обставини, які завадили йому вчасно з`явитися на реєстрацію, їх характер не свідчить про свідоме умисне небажання ставати на шлях виправлення, не вказує на підвищену суспільну небезпеку засудженого, самі по собі вони не вказують переконливо на те, що засуджений не бажає вставати на шлях виправлення і він повинен бути направлений до місць позбавлення волі.

Крім того, в подальшому, після відповідних попереджень, своїх обов`язків засуджений ОСОБА_7 не порушував, за весь час з 16 необхідних явок 14 разів сумлінно з`явився для реєстрації до органу пробації, а з пояснень, наданих у суді апеляційної інстанції представником органу пробації взагалі вбачається, що навіть після звернення до суду з поданням про скасування звільнення, засуджений ОСОБА_7 13 листопада 2020 року, 27 листопада 2020 року, 11 грудня 2020 року, 28 грудня 2020 року та 11 січня 2021 року з`явився на реєстрацію до органу пробації.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що даних, які б переконливо свідчили про те, що ОСОБА_7 не бажає ставати на шлях виправлення матеріали провадження не містять, і викладені у поданні обставини не є достатніми підставами для скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та його направлення до місць позбавлення волі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали - про відмову у задоволенні вищевказаного подання.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 6 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання Чернігівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні засудженого ОСОБА_7 , скасувати.

У задоволенні клопотання Чернігівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні засудженого ОСОБА_7 , відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4