Дата документу Справа № 333/746/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/746/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/846/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула 14 квітня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 березня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 15 травня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд постався на дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, на думку сторони захисту, було порушено порядок продовження щодо обвинуваченого строку тримання під вартою, оскільки в порушення ст. 199 КПК прокурор у визначений законом строк із відповідним клопотанням до суду не звернувся, у зв`язку з чим суд за власною ініціативою порушив розгляд питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .Зазначає, що в ухвалі не наведено жодного доказу щодо в разі застосування альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_8 вчинить дії передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК. Звертає увагу, що ОСОБА_8 перебуває під вартою більше 1 року і тривалість судового розгляду не залежить від волі обвинуваченого, а тому не може перекладатися на нього шляхом обмеження права на свободу навіть за наявності пред`явленого обвинувачення. За весь час судового розгляду було допитано лише одного потерпілого і свідка, а всі останні судові засідання зведені лише к вирішенню питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Крім того, в ухвалі суду відсутній аналіз актуальності ризиків, які на початку були підставами для взяття обвинуваченого під варту. Просить ухвалу суду скасувати, та обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного виду заходу забезпечення кримінального провадження досягненням дієвості цього провадження через недопущення переховування обвинуваченого, здійснення ним незаконного впливу на свідків, потерпілого, перешкоджання іншим чином та запобіганню вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Положеннями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону місцевий суд дотримався.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що кваліфікується як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, який є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до матеріалів провадження суд, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою врахував: тяжкість кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_8 , вид та розмір покарання, що загрожує у випадку доведення його винуватості, стадію кримінального провадження, яка перебуває на етапі допиту свідків, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, відсутність сталих соціальних зв`язків, постійного джерела доходів та інформації щодо постійного місця проживання.

З огляду на вказані відомості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, про що просив захисник обвинуваченого, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та не дадуть можливості уникнути вказаних ризиків.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , його тяжкості, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Посилання сторони захисту щодо відсутності письмового клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 судова колегія відхиляє, оскільки стороною захисту не оспорюється розгляд даного питання внаслідок заявленого прокурором відповідного клопотання.

Крім того, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку, що узгоджується із положеннями ч.3 ст.331 КПК України.

Доводи щодо наявності у ОСОБА_8 місця реєстрації не є переконливою обставиною для обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та в судовому засіданні апеляційного суду не встановлені.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, попре тривалість перебування обвинуваченого під вартою, у оскаржуваному рішенні об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 15 травня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4