Справа № 372/477/21
Провадження 1-кс-132/21
ухвала
Іменем України
12 лютого 2021 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в місті Обухів Київської області клопотання слідчого СВ Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, який має середню освіту, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

В С Т А Н О В И В:

11.02.2021 року до суду надійшло вказане клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, внесеного до ЄРДР за № 0000007 від 08.02.2021 року. Обґрунтовуючи клопотання слідчий посилається на існування ризиків, які дають йому достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 зможе переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому від суду; незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, а тому враховуючи неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів підозрюваному слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, та просив суд задовольнити дане клопотання та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний не заперечив щодо застосування до нього запобіжного заходу. Зазначив, що він належним чином виконував процесуальні обов`язки, покладені на нього відповідно до Кримінального процесуального кодексу України та мав належну процесуальну поведінку.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та дослідивши долучені до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що відділенням поліції № 1 Обухівського РУП ГУ НП України в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000007 від 08.02.2021 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

09.02.2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру за вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 статті 178 КПК України при вирішені питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Разом з цим відповідно до ч. 2, 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

В межах перевірки доводів клопотання слідчий суддя вважає доцільним першочергово надати правову оцінку твердженням слідчого про наявність у нього повноважень на проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, оскільки інші вимоги клопотання підлягають вирішенню за умови повноважності ініціаторів застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Кримінальний процесуальний кодекс України 2012 року серед завдань кримінального провадження, що мають бути досягнуті у кримінально-процесуальній діяльності, визначає й такі, як охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Сутність введення у кримінально-процесуальну діяльність інституту слідчого судді полягає в тому, що він як носій судової влади реалізує свої повноваження на стадії досудового розслідування з метою виконання функції охорони та захисту прав, свобод та інтересів особи.

Таким чином, в системі юридичних гарантій захисту прав особи на досудових стадіях кримінального провадження повноваження слідчого судді набувають особливого значення, оскільки утворюють самостійну функцію судової влади, спрямовану виключно на захист конституційних прав і свобод.

Здійснюючи функцію судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час розгляду цього клопотання слідчим суддею було виявлено обставини, які можуть слугувати підставою для висновку про відсутність повноважень слідчого, який звернувся із цим клопотанням на проведення досудового розслідування у складі органу досудового розслідування, який зареєстрований і перебуває в межах територіальної юрисдикції суду, до якого подано це клопотання, а саме Обухівського районного суду Київської області, що у випадку задоволення клопотання може призвести до порушення прав та законних інтересів підозрюваного як до особи, відносно якого слідчим суддею від імені держави Україна можуть бути застосовані заходи забезпечення кримінального провадження.

Так, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права .

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно положень ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Тобто, чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих цих органів досудового розслідування, - а відповідні державні установи - слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тому, слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (ухвала ККС ВС від 22.04.2020 р., провадження № 51 - 1901 впс 20).

Аналогічні до висновків ККС ВС від 22.04.2020 року у справі № 51 - 1901 впс 20 роз`яснення містяться в листі ВССУ від 15.10.2013 ВССУ за № 1-1640/0/4-13, де зауважено, що у КПК йдеться про місце знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, а не про фактичне місцезнаходження слідчого підрозділу. 16.06.2016 року ВССУ в своєму листі №223-1650/0/4-16 адресованному головам апеляційних судів відніс до слідчих підрозділів: головне слідче управління, слідче управління, відділ, відділення.

Судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК України). Також з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 234 КПК України тощо) (лист ВССУ № 223-558/0/4-13 05.04.2013 року «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження»).

Таким чином, враховуючи зміст п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України та актуальну правову позицію Верховного Суду, викладену в ухвалі ККС ВС від 22.04.2020 року (провадження № 51 - 1901 впс 20) клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, який є окремою юридичною особою і в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, та, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України та позицією ВССУ, викладену в листі № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена КПК України.

За наявною у слідчого судді інформацією наказом Національної поліції № 955 від 08.12.2020 року було затверджено зміни до Структури територіальних органів поліції, зокрема замість Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та декількох інших підрозділів у числі районних територіальних (відокремлених) підрозділів Національної поліції в Київській області зазначено Обухівське районне управління поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 92 від 21.01.2021 року визначено місцем розташування та проведення досудового розслідування працівниками органів досудового розслідування районних управлінь поліції ГУНП в Київській області службові приміщення в адміністративних будівлях за такими адресами в Київській області: …1.3 Обухівське районне управління поліції (вул.Київська, 22, м.Обухів), відділ поліції № 1 (вул.Покровська, 1, м.Васильків), відділ поліції № 2 (вул.Лермонтова, 20, м.Миронівка), відділення поліції № 1 (вул.Ярослава Мудрого, 13, м.Кагарлик), відділення поліції № 2 (вул.Франка, 14, м.Богуслав).

З доданих до клопотання витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.8,9) вбачається, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000007 від 08.02.2021 року є відділення поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Національної поліції в Київській області.

Інші документи з матеріалів кримінального провадження також складені працівниками цього ж підрозділу поліції (а.с.10,15-16,18-20, 32). Саме клопотання також виготовлено на фірмовому бланку відділення поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Національної поліції в Київській області.

Таким чином, з поданих слідчому судді письмових доказів вбачається, що уповноваженим органом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні є відділення поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Національної поліції в Київській області, яке знаходиться у адміністративній будівлі за адресою: вул.Ярослава Мудрого, 13, м. Кагарлик Обухівського району Київської області, яка наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 92 від 21.01.2021 року визначена місцем розташування та проведення досудового розслідування працівниками органів досудового розслідування районних управлінь поліції ГУНП в Київській області.

Вказане місце розташування органу досудового розслідування віднесено до територіальної юрисдикції Кагарлицького районного суду Київської області, тому з огляду на вказані обставини вирішення клопотання по його суті не відноситься до компетенції слідчого судді Обухівського районного суду Київської області за критерієм територіальної юрисдикції.

Поряд із тим, з наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 підписане і подане слідчим слідчого відділення Обухівського районного управління поліції Національної поліції в Київській області ОСОБА_5 , на підтвердження повноважень якої достатніх ідентифікуючих письмових доказів слідчому судді не подано. Так, особу саме з такими особистими даними не було достатньо ідентифіковано в аспекті точного співвіднесення найменування посади та призвіща, ім`я, по батькові. Крім того, слідчому судді не представлено підтвердження інших суттєвих для визначення територіальної юрисдикції справи обставин, а саме того, що ініціатор звернення слідчий перебуває в штаті органу досудового розслідування, який має державну реєстрацію як юридичної особи за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в межах територіальної юрисдикції Обухівського районного суду Київської області.

При цьому слід врахувати, що відповідно до пункту 3-1 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не пізніше 1 січня 2022 року".

Наразі система місцевих судів на території України не змінена.

Враховуючи викладене вище, під час судового розгляду не було належними і допустимими доказами підтверджено повноваження слідчого ОСОБА_5 як слідчого, який здійснює досудове розслідування саме у цьому кримінальному провадженні саме у складі відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, а також який знаходиться в межах територіальної юрисдикції Обухівського районного суду Київської області.

Стаття 29 Конституції України передбачає, що кожна особа має право на свободу та особисту недоторканність.

Таке ж право закріплено міжнародним співтовариством у статті З Загальної декларації прав людини (1948 p.), статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (1966 p.), статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) та інших загальновизнаних міжнародних документах.

Право на свободу та особисту недоторканність є одним із найбільш вагомих та значущих прав людини. У справі «Медвєдєв та інші проти Франції» (рішення ЄСПЛ від 29 березня 2010 року, § 76) Європейський суд з прав людини підкреслив, що право на свободу та особисту недоторканність, за змістом Конвенції, має найважливіше значення у демократичному суспільстві.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу щодо особи, суди повинні виходити з принципу презумпції свободи.

Цей принцип означає, що особа повинна залишатися на свободі до тих пір, доки працівники правоохоронних органів не доведуть необхідність її затримання або тримання під вартою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини домашній арешт складає позбавлення волі в значенні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і тому він повинен був відповідати одній з дозволених підстав згідно зі статтею 5 цієї Конвенції (зокрема рішення у справі Навальний проти Росії (№ 2) (заява №. 43734/14).

Слідчий суддя не вбачає достатніх підстав для обмеження свободи підозрюваного шляхом обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки ініціювання клопотання неналежною особою може призвести до порушення конституційного права підозрюваного на свободу та особисту недоторканість.

Таким чином, повноваження слідчого щодо здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні в межах територіальної юрисдикції Обухівського районного суду Київської області залишились недоведеними.

Інші доводи і вимоги клопотання є похідними від питання повноважності особи, яка ініціює застосування заходів забезпечення кримінального провадження, тому не потребують додаткової правової оцінки у випадку недоведеності повноважень слідчого.

За таких обставин слідчий суддя прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Враховуючи викладене, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, керуючись ст.ст. 177-178, 181, 184, 193, 194, 196, КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 , відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1