ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/376/21 Справа № 709/274/21 Категорія: ч.2 ст. 389 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000095 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Чорнобай Черкаської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, інвалід ІІІ групи, маючий на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимий:

- 23.12.2019 Чорнобаївським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 125 КК України до громадських робіт на строк 220 годин,

засуджений за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, до покарання у виді одного місяця арешту.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком приєднано невідбуте покарання за вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2019 року у виді 220 годин громадських робіт, перевівши у 27 днів арешту, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання 1 місяць 27 днів арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не застосовувався.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він був засудженим вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2019 року, який набрав законної сили 21 травня 2020 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 220 годин.

23 червня 2020 року до Чорнобаївського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Черкаській області надійшло розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили 21.05.2020 року, відносно ОСОБА_8 .

10 липня 2020 року ОСОБА_8 було роз`яснено про порядок та умови відбування покарання, а також попереджено про те, що у разі ухилення від відбування покарання він буде притягнутий до кримінальної відповідальності, про що ОСОБА_8 поставив підпис у підписці, чим зобов`язався виконувати призначене покарання.

01 лютого 2021 року ОСОБА_8 під власний підпис отримав направлення на відбування покарання у виді громадських робіт до Чорнобаївської селищної ради.

Розпорядженням Чорнобаївської селищної ради від 01 лютого 2021 року № 48-к ОСОБА_8 був залучений до виконання кримінальних покарань у вигляді громадських робіт, але умисно, без поважних причин не приступив до відпрацювання громадських робіт та допустив прогули, а саме: 02.02.2021 року, 03.02.2021 року, 04.02.2021 року, 05.02.2021 року, 08.02.2021 року, 09.02.2021 року, 10.02.2021 року, 11.02.2021 року, 12.02.2021 року, 15.02.2021 року та 16.02.2021 року, тобто умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив його змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , призначивши його із застосуванням положень ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, що ОСОБА_8 визнав вину в повному обсязі, щиро розкаявся та активно сприяв у розкритті злочину, має сталі соціальні зв`язки, позитивно характеризується, є інвалідом 3 групи, відсутні обтяжуючі покарання обставини. З врахуванням вказаних обставин та матеріалів провадження вважає, що ОСОБА_8 можливо призначити покарання у виді 3 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , просили її задовольнити; думки прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які заперечила проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, докази на підтвердження встановлених судом обставин судом не досліджувалися відповідно до вимог ст. 382 ч.2 КПК України та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке згідно ч. 1 ст. 12 КК України класифікується як кримінальний проступок, дані про особу обвинуваченого, який ніде не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, вчинив кримінальний проступок в період невідбутого покарання, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в мінімальному розмірі санкції ч.2 ст. 389 КК України у виді 1 місяця арешту та приєднав відповідно до ст. 71, ч.1 ст. 72 КК України невідбуте покарання за попереднім вироком суду.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді 1 місяця 27 днів арешту відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення умисного кримінального правопорушення, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена, знову вчинив умисне кримінальне правопорушення в період відбуття покарання за попереднім вироком суду у виді громадських робіт, від відбування яких свідомо ухилявся, що свідчить про його схильність до скоєння кримінальних правопорушень, та небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду. Вказані вимоги закону районним судом були дотримані в повному обсязі. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Фактично обвинуваченому було призначено покарання мінімально можливе по даному кримінальному провадженню, враховуючи, що за попереднім вироком суду йому було призначено покарання 220 годин громадських робіт, від відбування якого останній ухилився.

При вирішенні питання про призначення покарання на підставі ст. 71 КК України, застосування положень ст. 75 КК України не передбачено, оскільки остаточне покарання визначається за сукупністю вироків без звільнення від його відбування з іспитовим строком.

Колегія суддів вважає, що доводи захисника ОСОБА_10 про зміну вироку суду та призначення ОСОБА_8 за ст. 389 ч. 2 КК України більш суворого покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень ст. 75 КК України є недоречними та суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства.

Посилання захисника ОСОБА_10 на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі враховано визнання вини ОСОБА_8 , його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, позитивну характеристику, відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були в повній мірі враховані при призначенні останньому покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 389 КК України.

Неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 того, що він є інвалідом ІІІ групи, в даному випадку не впливає на вид та розмір призначеного останньому покарання, яке є співмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися несправедливим та недостатнім для досягнення мети покарання, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_8 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни - відсутні.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді