Справа № 302/582/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2021смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі суддя ОСОБА_1 ,

з участю: секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № ЄРДР 0000077 від 20.05.2021 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець: АДРЕСА_1 , гр.України, з повною загальною середньою освітою, постійного місця праці не має сезонний робітник, одружений, утриманців не має, раніше не судимий,

- про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
19.05.2021 року біля 17 год 00 хв. перебуваючи по місцю проживанню в житловому будинку АДРЕСА_1 , та знаходячись в нетверезому стані, на грунті особистих сімейних непорозумінь затіяв словесну сварку зі своєю дружиною ОСОБА_5 та невісткою ОСОБА_6 , в ході якої умисно, наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в область спини з-заді, а саме грудної клітки зліва по задній поверхні в область ребер в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження. А також, в ході цієї сварки, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс два удари дерев`яним стільцем в область голови та рук ОСОБА_6 , яка заступилася під час сварки за ОСОБА_5 .

В результаті своїх вищевказаних протиправних дій ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 53-м від 20.05.2021 року, спричинив потерпілим, зокрема:

- ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра зліва без зміщення, які виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути стиснуті пальці в кулак сторонньої особи, які по давності вкладаються в час події, яка мала місце 19.05.2021 року. Вказані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я більше шести, але менше 21 дня і по цій ознаці відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за що передбачена кримінальна відповідальність за ст. 122 ч.1 КК України.

- ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 54-м від 20.05.2021 року, спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця на волосистій частині голови у потиличній ділянці справа, синця на шкірних покривах середньої третини лівого плеча та синця на шкірних покривах лівого ліктьового суглобу, які виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, яким міг бути предмет на який вказує потерпіла ОСОБА_6 , та які по давності вкладаються в час події, яка мала місце 19.05.2021 року. Вказані тілесні ушкодження не потягли за собою розладу здоров`я і по цій ознаці відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, за що передбачена кримінальна відповідальність за ст. 125 ч.1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 встановлені обставини, які повністю відповідають змісту формулювання обвинувачення за обвинувальним актом визнав повністю, розкаявся у вчиненому. Згідний понести покарання за вчинені кримінальні правопорушення.

Потерпілі підтвердили обставини вищевстановлені і повідомили суду, що ОСОБА_4 раніше допускав сімейне насильство, однак ОСОБА_6 і ОСОБА_4 примирились. ОСОБА_7 заявила, що не примирилась з обвинуваченим і бажає, щоб він не допускав подібного в майбутньому і просить призначити покарання відповідно до вимог закону. Потерпіла ОСОБА_6 просить покарати обвинуваченого штрафом.

Суд постановив за згодою сторін кримінального провадження визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин обвинувачення ОСОБА_4 , бо вони ніким не оспорюються і застосував положення статті 349 ч.3 КПК України, та роз`яснив сторонам наслідки застосування положень ч.3 статті 349 КПК України та обмежився дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого.

Оцінивши встановлені обставини, позицію обвинуваченого та потерпілих, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення:

- передбачене статтею 125 ч.1 КК України, яке мало місце за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження;

- передбачене статтею 122 ч.1 КК України, яке мало місце за кваліфікуючими ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

За вчинені кримінальні правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 3 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, відноситься до нетяжкого, а передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, класифікується як кримінальний проступок.

Обставиною, яка б пом`якшувала покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд не визнав. З показів і промови ОСОБА_4 не було висловлено слів жалкування за вчиненим, не оцінено свою поведінку як негативну. Щире каяття має бути дієвим. У судовому засіданні суд таку позицію не зафіксував.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 67 КК України, є вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину стосовно близьких осіб, членів сім`ї - дружини та невістки.

ОСОБА_4 вину у скоєнні вищевказаних кримінальних правопорушеннях визнав повністю, раніше не судимий, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, утриманців не має, має постійне місце проживання за яким і зареєстрований, тяжких наслідків в результаті протиправних дій обвинуваченого не настало.

Отже, наявність двох обтяжуючих покарання обставин; позитивність особи обвинуваченого в минулому, наявність стійких соціальних зв`язків обвинуваченого в суспільстві, відсутність негативних наслідків, дають підстави суду визнати, що ОСОБА_4 не доцільно карати позбавленням волі або обмеженням волі, бо він вперше вчинив нетяжке кримінальне правопорушення, передбачене ст. 122 ч.1 КК України.

До ОСОБА_4 не може бути застосовано покарання у виді виправних робіт, бо він не має постійного місця праці. Найбільш доцільними, співмірними до обставин вчиненого кримінального правопорушення за ст. 122 ч.1 КК України є покарання у виді обмеження волі на строк два роки, передбачений цією нормою. Суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбуття цього покарання, з огляду на те, що нетяжке кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_4 вперше. З врахуванням того, що ОСОБА_4 вчинив це кримінальне правопорушення за наявності двох обтяжуючих покарання обставин, суд визначає іспитовий строк, передбачений ст. 75 КК України, на два роки.

Суд вважає, що саме такий строк для випробування має бути достатнім для виправлення обвинуваченого і здійснення за ним контролю органом пробації з виконанням обов`язків, передбачених ст. 76 ч.1 п. п.1, 2 КК України.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, ОСОБА_4 доцільно покарати штрафом у максимальному розмірі, передбаченому санкцією цієї статті. Таке покарання запропоноване прокурором і потерпілою ОСОБА_6 .. Воно є співмірним і має виконуватись окремо, відповідно до положень ст. 72 ч.3 КК України, як основне покарання.

Цивільного позову потерпілими не заявлено.

Речових доказів і судових витрат у справі не має. Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався і клопотання про його застосування до набрання вироком законної сили стороною обвинувачення не заявлено.

Керуючись статями 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України та призначити призначити покарання:

- за ч.1 ст. 125 КК України у виді виді штрафу в розмірі 50 чинних до застосування мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн;

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Згідно з статтею 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням протягом іспитового строку двох років, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ст.76 ч. 1 КК України покласти на ОСОБА_4 у період звільнення від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Згідно з ст. 72 ч.3 КК України призначені покарання у виді обмеження волі і штрафу виконувати окремо.

Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Оскарження вироку з питань не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались згідно з ч.3 статті 349 КПК України не допускається.

Вирок набирає законної сили після спливу строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після винесення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Суддя: ОСОБА_1