Справа № 522/9226/21
Провадження №1-кс/522/5075/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року, слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , ознайомившись з клопотанням адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про зобов`язання процесуального керівника кримінального провадження №0000502 ОСОБА_4 витребувати з Офісу Генерального прокурора України речові докази та повернути вилучені речі ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про зобов`язання процесуального керівника кримінального провадження №0000502 ОСОБА_4 витребувати з Офісу Генерального прокурора України речові докази та повернути вилучені речі ОСОБА_3 .
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволені клопотання слід відмовити скаржнику, виходячи з таких правових підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 Кримінальний процесуальний кодекс України нормативно-правовий акт № 4651 - VI від 13 квітня 2012 року ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до вимог ст 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Так, відповідно до ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:
1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;
2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;
3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;
4) у разі скасування арешту;
5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.
2. Копія судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, копія судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна негайно після його оголошення вручається слідчому, прокурору. У разі відсутності слідчого, прокурора під час оголошення судового рішення його копія надсилається таким особам не пізніше наступного робочого дня.
3. Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
Виходячи аналізу норм КПК України судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює досудове розслідування, а тому, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, зазначене правило застосовується й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність яких прямо не визначена процесуальним законом.
Слідчим суддею встановлено що матеріали справи наразі перебувають у проваджені Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва, яке поширює свою діяльність на Одеську область.
Таким чином, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
ТУ ДБР знаходиться поза межами територіальної юрисдикції слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях вказує, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття « суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає « усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 409 КПК України та п. 6 ч. 2 Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно - правовий акт № 4651 - VI від 13 квітня 2012 року ст. 412 КПК України, порушення правил підсудності являється істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення апеляційною інстанцією.
Зважаючи на обов`язок дотримання судом вимог КПК України щодо верховенства права та законності під час кримінального провадження, вважаю, що скарга не підсудна Приморському районному суду м. Одеси, а тому слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання, роз`яснивши право на звернення до слідчого судді в межах місця знаходження органу досудового розслідування.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 9, 167-169 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про зобов`язання процесуального керівника кримінального провадження №0000502 ОСОБА_4 витребувати з Офісу Генерального прокурора України речові докази та повернути вилучені речі ОСОБА_3 .
Роз`яснити право звернутись до слідчого судді в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Ухвала може бути оскаржена учасниками кримінального провадження, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий судя: