Справа № 946/4920/21
Провадження № 1-кп/946/506/21
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
та про продовження строку тримання під вартою

12 серпня 2021 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
провів у місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК,

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_6 ,

сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

інші учасники судового провадження: потерпіла ОСОБА_10 , її представник ОСОБА_11 .

Суть питання, що вирішується
1.Обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні надійшов до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 17 червня 2021 року, ухвалою від того ж числа було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. ст. 314 315 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

2.Прокурор ОСОБА_6 також подав клопотання про виклик певних осіб до суду для допиту в якості свідків та про застосування запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у виді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням застав, як альтернативних запобіжних заходів, у розмірі по 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб для кожного обвинуваченого, тобто у сумі по 295 100 грн., посилаючись на наявність щодо обвинуваченого ОСОБА_3 ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме на те, що він може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні, та на наявність ризиків щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме на те, що вони можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

3.Представник потерпілої ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про залучення в якості третьої особи АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з тим, що з кредитної банківської картки під час вчинення кримінального правопорушення були зняті грошові кошти, за які банк продовжує нараховувати проценти.

Встановлені судом обставини
4.У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 висловив думку про можливість призначення судового розгляду. Потерпіла ОСОБА_10 , її представник ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечували проти цього, захисниця ОСОБА_8 послалася на розсуд суду, а обвинувачений ОСОБА_5 та захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_7 просили суд повернути обвинувальний акт прокурору, у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам КПК. Так, захисник ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 послалися на те, що в обвинувальному акті щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначена як додаткова кваліфікуюча ознака «вчинення розбою особою, яка раніше вчинила розбій та бандитизм», тоді як обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 раніше не судимі. Захисник ОСОБА_7 також додатково зазначив, що в обвинувальному акті в анкетних відомостях обвинуваченого ОСОБА_5 зазначено, що на даний час Дарницьким районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого, чим, на думку захисника, прокурор здійснює вплив на суд, та у прокурора немає підстав це зазначати, оскільки обвинувальний вирок не ухвалювався. Захисник ОСОБА_7 також зазначив, що в обвинувальному акті наведене незрозуміле обвинувачення, невірна кваліфікація та невірні анкетні данні.
5.Клопотання прокурора про застосування запобіжних заходів потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 підтримали, а сторона захисту заперечила проти їх задоволення. При цьому захисники зазначили, що ризики, на які посилається прокурор, нічим не обґрунтовані, оскільки обвинувачені не переховувалися від суду, а що стосується ризику незаконного впливу на потерпілу, свідків та інших обвинувачених, то він ґрунтується лише на припущеннях прокурора. Захисниця ОСОБА_8 також зазначила, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, одружений, є інвалідом ІІ групи, має хронічні хвороби, позитивно характеризується, у зв`язку з чим розмір застави є непомірним для нього, тому просила, якщо суд не знайде підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, то знизити розмір застави до мінімального. Захисник ОСОБА_9 також додав, що у клопотанні щодо ОСОБА_4 зазначено, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але на теперішній час він є не судимим, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт. А захисник ОСОБА_7 додав, що він дотримується попередньо висловлену думку про те, що неможна вирішувати питання про застосування запобіжного заходу до вирішення питання про призначення судового розгляду, і неможна застосувати найсуворіший запобіжний захід щодо раніше несудимої особи, крім того з моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_5 ніяких слідчих дій з ним не проводилося, а тому домашній арешт буде достатнім запобіжним заходом, а визначений розмір застави є не обґрунтованим та занадто великим, а тому просив його переглянути.
6.З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ухвалами слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2021 р., від 19.03.2021р., від 29.03.2021 р., від 30.03.2021 р. та від 31.03.2021 р. були накладені арешти на певне майно. Ухвалами слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2021 р. відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були застосовані запобіжні заходи у виді тримання під вартою, який продовжувався у встановленому законом порядку та спливає 22.08.2021 р.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
7.Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК.

8.Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

9.При цьому суд відкидає посилання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 як на підставу для повернення обвинувального акту те, що у ньому зазначена зайва кваліфікуюча ознака, яка не підтверджується обставинами та матеріалами кримінального провадження, оскільки правову оцінку наведеній в обвинувальному акті правовій кваліфікації суд може надати виключно після дослідження усіх доказів під час судового розгляду, який ще не розпочато, і про призначення якого тільки вирішується питання. А на стадії підготовчого судового провадження суд має виключний перелік повноважень та не уповноважений вдаватися до оцінки наведеній в обвинувальному акті правовій кваліфікації. Крім того, наведення в обвинувальному акті відомостей про особи обвинувачених також не може свідчити про його невідповідність положенням КПК.

10.Разом з цим, посилання захисника ОСОБА_7 на те, що в обвинувальному акті викладене незрозуміле обвинувачення заслуговують на увагу, таобвинувальний акт має бути повернутий з таких підстав.

11.Згідно положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

12.Концепт належної правової процедури є одним із найзагальніших і водночас фундаментальним явищем будь-якої демократичної правової держави сучасності. В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.
13.Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК.

14.Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

15.Отже, значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя.
16.Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення. Вказані положення по суті є консистенцією усього обвинувального акта.
17.При цьому, як зазначив Верховний Суд України у п. 2 постанови від 24.11.2016 р. у справі №5-328кс16, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

18.Також у п. 7 зазначеної постанови Верховний Суд України звернув увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Такого ж підходу дотримується і Верховний Суд, що вбачається, зокрема, з його постанови від 21.04.2021 р. у справі № 295/12923/19.
19.Тому з урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що обвинувальний акт не тільки має формально містити вказані положення, передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, а й вони мають бути взаємопов`язаними між собою для того, щоб мати можливість співставити їх та надати їм належну оцінку під час судового розгляду, а також для реалізації права на захист.

20.Крім того, правова кваліфікація кримінального правопорушення має відповідати не тільки посиланню на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а й змісту формулювання обвинувачення та викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, бо, як вказав Верховний Суд України та, в подальшому, і Верховний Суд, правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

21.Вказане також дає підстави для висновку, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення мають містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

22.Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не відповідають зазначеній в обвинувальному акті правовій кваліфікації кримінальних правопорушень.

23.Так, об`єктом складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, є не тільки право власності, а й особа її здоров`я і життя, оскільки обов`язковою кваліфікуючою ознакою розбою є застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

24.У п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України (далі ПВСУ) «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 р. наведене визначення небезпечного для життя чи здоров`я насильства, згідно з яким це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

25.Тобто не будь-які насильницькі дії є небезпечними для життя чи здоров`я особи, а лише ті, що спричинили зазначені у п. 9 постанови ПВСУ тілесні ушкодження, або ж дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

26.З п. 12 вказаної постанови ПВСУ випливає, що погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я.

27.Правова кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зазначені в обвинувальному акті за ч. 1 ст. 263 КК за ознаками: придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також за ч. 3 ст. 187 КК за ознаками: нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначена додаткова кваліфікуюча ознака «вчинення розбою особою, яка раніше вчинила розбій та бандитизм».

28.В обвинувальному акті у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та у формулюванні обвинувачення міститься опис певних дій обвинувачених щодо погрози застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, а саме залякування її спричиненням тілесних ушкоджень, однак в обвинувальному акті не зазначено, погроза спричинення яких саме тілесних ушкоджень була застосована та за яких обставин (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), що дало б змогу співставити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що зазначена в обвинувальному акті.

29.Тобто ані виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, ані формулювання обвинувачення взагалі не містять відомості про тяжкість тілесних ушкоджень, у погрозі застосування яких ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються, а також за яких саме обставин ці погрози були висловлені, в якій формі та в чому саме вони полягали.

30.З урахуванням висновків Верховного Суду України та Верховного Суду про те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист, то наведення ознак кримінального правопорушення лише в правовій кваліфікації без зазначення у викладі фактичних обставин та у формулюванні обвинувачення в чому саме вони полягали робить обвинувачення неповним та неконкретним, оскільки унеможливлює дослідження обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в суді та реалізацію їх права на захист, на що звернула увагу під час підготовчого судового засідання сторона захисту.

31.Таким чином, особою, яка складала обвинувальний акт, не повно та не конкретно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, що не дає змогу співставити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що зазначена в обвинувальному акті. Ці висновки суду повністю відповідають усталеній судовій практиці, викладеній, зокрема, в ухвалах Одеського апеляційного суду від 23.06.2020 р. у справі №502/1995/19 та від 08.06.2021 р. у справі №946/3299/21.

32.Більше того, у викладі фактичних обставин та у формулюванні обвинувачення зазначені два епізоди кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а саме за ч. 3 ст. 187 та за ч. 1 ст. 263 КК. При цьому з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчинені вказаних діянь у різний час та при різних обставинах, що описані в обвинувальному акті. Однак правова кваліфікація даних кримінальних правопорушень в обвинувальному акті зазначена спільно для обох епізодів обвинувачення. Суд звертає увагу та наголошує, що формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінальних правопорушень встановлюють точну відповідність між фактичними обставинами та закріпленими у кримінальному законі ознаками цього діяння, тому за наявності декількох епізодів кримінальних правопорушень при реальній сукупності формулювання обвинувачення та правова кваліфікація повинні бути зазначені за кожний епізод окремо та не можуть бути узагальненими.

33.Як вбачається з обвинувального акту, кримінальним правопорушенням надана правова кваліфікація за різними статтями (частинами статей) КК, однак узагальнений виклад такої кваліфікації не дозволяє суду співставити та визначити які ж саме дії отримали кваліфікацію за тією або іншою статтею (частиною статті) КК, а також надати належну оцінку кримінальним правопорушенням під час судового розгляду, зберігши при цьому безсторонність, діючи в межах обвинувального акту. Узагальнений виклад кваліфікації також перешкоджає і реалізації права на захист.

34.Отже, об`єднання обставин кримінальних правопорушень, які ставляться в провину обвинуваченим та які не відносяться до ідеальної сукупності, а через розбіжність в часі та обставин їх вчинення не являють собою одну і ту саму подію, тобто відносяться до реальної сукупності, також робить обвинувачення неконкретним, не точним та не зрозумілим, про що також свідчить усталена судова практика, що вбачається, зокрема, з ухвали Одеського апеляційного суду від 08.06.2021 р. у справі №946/3299/21.

35.Таким чином, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не в повному обсязі, не конкретно, не точно та не зрозуміло зазначені виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення, або ж навпаки, у випадку зазначення вірного викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення, то тоді невірно зазначена правова кваліфікація кримінальних правопорушень, у тому числі як узагальнено, так і за ч.3 ст. 187 КК, але в будь-якому випадку, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення суперечать правовій кваліфікації, зазначеній в обвинувальному акті.

36.Вказані обставини, що роблять обвинувачення неповним та неконкретним, перешкоджають призначенню судового розгляду, оскільки не зрозуміло, яке обвинувачення слід розглядати, а також від якого обвинувачення слід захищатися стороні захисту.

37.Здійснення судового розгляду за обвинувальним актом за наявності вказаних неповноти та неконкретності щодо викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення суперечить вимогам ст. 2 КПК, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК, та суперечить практиці Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

38.У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

39.Практика Європейського суду орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

40.Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

41.Так, у вказаній справі Європейський суд зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Європейський суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

42.Отже, з урахуванням того, що неточність та неконкретність обвинувачення знайшла своє підтвердження під час підготовчого судового засідання, а також з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, що порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинувачених бути поінформованими про характер і причини обвинувачення у світлі їх права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції. А оскільки за правилами ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд дійшов висновку про наявність обставин, що унеможливлюють здійснення судового розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

43.Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акта відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 27 КПК суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом встановлення відповідних відомостей або шляхом зміни обвинувачення в порядку ст. 338 КПК, не передбачено. Крім того, змінювати обвинувачення це право прокурора, а не його обов`язок, та суд не уповноважений на нього впливати.

44.Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору.

45.Що стосується клопотань прокурора щодо запобіжних заходів, то суд дійшов висновку про їх задоволення з огляду на таке.

46.Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

47.Доводам захисника ОСОБА_7 про неможливість розглядати клопотання про застосування запобіжних заходів до прийняття рішення про призначення судового розгляду судом вже надавалася оцінка при постановленні попередньої ухвали про продовження строку тримання обвинувачених під вартою від 23.06.2021 р. Для відступлення від раніше висловлених міркувань суд не знаходить підстав, у зв`язку з тим, що суд як і раніше, вважає, що на підставі ч. 3 ст. 315 КПК суд не тільки уповноважений розглянути клопотання щодо застосування запобіжних заходів, а й зобов`язаний це зробити.
48.За змістом ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК, якою суд керується в силу наведених положень ч. 3 ст. 315 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
49.Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
50.При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
51.Тому суд відкидає посилання сторони захисту на те, що прокурором не доведена наявність ризиків, на які він посилається у клопотаннях, оскільки прокурором доведено те, що обвинувачені мають реальну можливість здійснити відповідні дії, які свідчать про наявність ризиків, на які посилається прокурор.

52.Так, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачуються, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого (38 років, стан його здоров`я не перешкоджає утриманню під вартою, хоча захисниця і послалася на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, але не довела суду цих обставин, а також не довела неможливість його утримання під вартою у зв`язку з цим); відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, у тому числі те, що він не має постійного місця роботи. У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 , у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, він може ухилитися від суду. Тобто в даному випадку, на думку суду, прокурором доведений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 .

53.При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачуються, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого (43 роки, стан його здоров`я не перешкоджає утриманню під вартою); відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, у тому числі те, що він хоча і проживає з жінкою, але без реєстрації шлюбу, він не має утриманців, не має й постійного місця роботи. У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, він також може ухилитися від суду. Тобто в даному випадку, на думку суду, прокурором доведений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, і стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

54.Також при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачуються, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого (45 років, стан його здоров`я не перешкоджає утриманню під вартою); відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, у тому числі те, що він хоча і проживає з жінкою, але без реєстрації шлюбу, також не має постійного місця роботи. У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, то він може ухилитися від суду. Тобто в даному випадку, на думку суду, прокурором також доведений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, і стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

55.Крім того, враховуючи, що судовий розгляд у цьому кримінальному проваджені ще не розпочатий, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст. 23 КПК, не допитані потерпіла, свідки, а відповідно до ч. 4 ст.95 КПК суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тому, з урахуванням вказаних положень національного кримінального процесуального законодавства, факт допиту потерпілої та свідків під час досудового розслідування не може бути підставою для висновку, що на стадії судового провадження цей ризик не може бути актуальним. Більше того, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також того, що їм відомі відомості про потерпілу та свідків, вони, перебуваючи на свободі, можуть застосувати спроби незаконно вплинути на них шляхом умовлянь та погроз з метою схилити їх до зміни своїх показань під час судового розгляду. Тому суд також погоджується з тим, що продовжує існувати і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, стосовно всіх обвинувачених.

56.В обґрунтування наявності ризиків вчинити інше кримінальне правопорушення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прокурор навів обставини того, що ОСОБА_4 раніше неодноразово засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень та на даний час ОСОБА_4 та ОСОБА_5 притягуються до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини іншим судом. Хоча судимості ОСОБА_4 згідно довідки про судимість на теперішній час погашені, а також те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на даний час не завершене, але суд погоджується з тим, що вказані відомості можуть бути враховані як відомості, що характеризують осіб обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , та підтверджувати наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки той факт, що ОСОБА_4 раніше неодноразово засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та він, а також ОСОБА_5 знов обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, пов`язаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, у той час, коли відносно них триває інше кримінальне провадження про тотожні кримінальні правопорушення, свідчить про те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть вчинити інше подібне кримінальне правопорушення. Тому суд вважає, що прокурором доведене продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

57.Та обставина, що з обвинуваченим ОСОБА_5 не проводилися слідчі чи процесуальні дії з часу його взяття під варту, не свідчить про не обґрунтованість застосованого запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід застосовується не з метою проведення з обвинуваченим слідчих чи процесуальних дій, а з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання певним ризикам, чітко передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК.

58.Таким чином, з урахуванням викладених обставин та осіб обвинувачених, того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий, у зв`язку з чим не вирішене і питання про коло осіб, які підлягають виклику для допиту під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотаннях, дають достатні підстави вважати, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК відносно ОСОБА_3 , а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою на строк, що не перевищує 60 днів, до 11 жовтня 2021 року.

59.Ухвалою суду від 23.06.2021 р. на підставі ч. 3 ст. 183 КПК обвинуваченим був визначений розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, у сумі по сто тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у сумі по 295 100 грн (130 х 2 270 грн), кожному, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК. З огляду на розмір майнової шкоди, у завданні якого обвинувачуються ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та тяжкість покарання, що їм загрожує, суд не вбачає підстав для зменшення розміру застави, який і так визначений ближче до нижньої межі, встановленої п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК. Суд також вважає за доцільним залишити ті ж обов`язки.

60.Клопотань про обрання, зміну чи скасування інших заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема, щодо арешту майна, не надійшло, у зв`язку з чим вони підлягають залишенню без змін.

61.У зв`язку з поверненням обвинувального акту прокурору цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди також підлягає поверненню, а клопотання прокурора про виклик певних осіб для допиту та клопотання представника потерпілої ОСОБА_11 про залучення третьої особи підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 314 316, 370 372 КПК, суд

постановив:
1.Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК, повернути прокурору Ізмаїльської окружної прокуратури для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

2.Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити.

3.Продовжити застосування відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачуваних у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК, запобіжних заходів у виді тримання під вартою на строк до 11 жовтня 2021 року, кожному.

4.Строк дії наявної ухвали про застосування запобіжних заходів у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 закінчується 11 жовтня 2021 року.

5.Визначити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 застави, як альтернативні запобіжні заходи, у розмірі по 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі по 295 100 грн., кожному, після внесення яких ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають звільненню з-під варти та будуть вважатися такими, до яких застосовані запобіжні заходи у вигляді застави. Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу.

6.У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду, а також покласти на них обов`язки строком до 12 жовтня 2021 року, передбачені п.п. 2 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК, а саме: не відлучатися із населених пунктів, в яких вони проживають, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_10 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

7.Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна залишити без змін.

8.Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди повернути потерпілій ОСОБА_10 .

9.Клопотання прокурора про виклик певних осіб для допиту та клопотання представника потерпілої ОСОБА_11 про залучення третьої особи залишити без розгляду.

10.Копію наявної ухвали вручити обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також направити для виконання до державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

11.Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що тримаються під вартою у той же строк, з моменту вручення їм копії ухвали.

12.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1