ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1745/21 Справа № 173/235/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001094 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 липня 2021 року включно,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що він тривалий час перебуває під вартою, а саме, 2 роки 6 місяців, що негативно впливає на його здоров`я.
Вказує на те, що прокурор в клопотаннях про продовження строку тримання під вартою кожного разу посилається лише на ст.177 КПК України та зазначає, що ризики не зменшились та не перестали існувати.
Стверджує, що він має будинок, який йому належить на праві власності, а також свідоцтво про народження та біометричний паспорт, які знаходяться в матеріалах провадження.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року ОСОБА_6 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 липня 2021 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння, постійного місця проживання на території вчинення судочинства не має, також не має постійного офіційного місця роботи, відсутні міцні соціальні зв`язки, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а тому враховуючи суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі встановлення його вини, є підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані.
Відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутності сторін, які не заявляли клопотання про їх виклик до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0001094 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 21.11.2018 року до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 19.05.2021 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, постійного місця проживання на території вчинення судочинства не має, також не має постійного офіційного місця роботи, відсутні міцні соціальні зв`язки, а тому судом обгрунтовано обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, що спричинило смерть потерпілого, а тому, відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, що негативно впливає на його здоров`я не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, не допитані всі свідки, встановлено наявність ризиків переховування від суду, незаконний вплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, окрім того, у суду апеляційної інстанції відсутні відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може перебувати під вартою.
Посилання на те, що прокурор в клопотаннях про продовження строку тримання під вартою кожного разу посилається лише на ст.177 КПК України та зазначає, що ризики не зменшились та не перестали існувати, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України.
Твердження обвинуваченого про те, що він має будинок, який йому належить на праві власності, а також свідоцтво про народження та біометричний паспорт, які знаходяться в матеріалах провадження, колегія суддів вважає таким, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4