ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1850/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/208/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вказаною ухвалою суду клопотання прокурора задоволено і продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці - до 03 липня 2021 року, включно. Одночасно, визначено ОСОБА_6 заставу в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90800 (дев`яносто тисяч вісімсот) грн.

В задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу та надання дозволу для обстеження за межами ДУ «»Чортківська установа виконання покарань (№26)» - відмовлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вказану ухвалу суду. Свої вимоги мотивує тим, що прокурором істотно порушено вимоги п.п. 1-3 ч. 3 ст. 184 КПК України, оскільки ним не надані копії матеріалів, якими він обґрунтовує доводи клопотання. Також, суду першої інстанції, не було надано переконливих доказів наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового та судового слідства; незаконного впливу на свідків та експертів; те що ОСОБА_6 може змінити свої покази. Суд першої інстанції не врахував практику ЄСПЛ, що оцінка ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду має проводитися з посиланням на ряд факторів які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати що вона маловірогідна. ОСОБА_6 звертає увагу суду на те, що має постійне місце проживання; від органів досудового та судового слідства не переховувався; активно сприяв розкриттю злочину та добровільно давав покази і жодним чином не порушував покладені на нього обов`язки передбачені ст. 177 КПК України. Зазначає, що прокурором не доведено, що у нього нестабільні соціальні зв`язки. В доповненнях до апеляційної скарги вказує, що копія ухвали, яку він оскаржує, була видана йому з порушенням встановленого порядку, що є додатковою підставою для її скасування.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 не заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю, а тому відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України суд апеляційної інстанції здійснив розгляд апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та перевіривши обставини, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження, колегія суддів з`ясувала наступне.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що на розгляді Бучацького районного суду перебуває кримінальне провадження № 0000211 від 30 жовтня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України.

Згідно обвинувального акту від 16 грудня 2020 року, органом досудового розслідування було встановлено, що 29 жовтня 2020 року близько 23.45 год. у ОСОБА_6 , під час перебування у м. Бучач по вул. Лисенка, виник злочинний намір, спрямований на незаконне проникнення в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться в АДРЕСА_1 , та викрадення з нього матеріальних цінностей. Реалізовуючи цей злочинний намір, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, бажаючи заволодіти неналежним йому майном та в подальшому використовувати його для власних потреб, тобто, переслідуючи корисні мотиви і мету ОСОБА_6 , підійшовши до запасного виходу приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та за допомогою гострого предмета вирізав отвір в металево пластикових дверях і незаконно проник у середину вищевказаного приміщення. Після цього, ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом, підійшов до каси №1 та відкривши шухляду касового апарату, витягнув звідти грошові кошти та матеріальні цінності на загальну суму 48368,81 грн., з якими через отвір, який він проник у середину приміщення, вийшов на вулицю, таким чином, отримавши при цьому можливість володіти, користуватись та розпоряджатись ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 48368,81 грн.

Ухвалою слідчого судді від 13 грудня 2020 року в цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Впродовж судового розгляду кримінального провадження в суді строк тримання під вартою ОСОБА_6 періодично продовжувався.

Останньою ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2021 року в порядку ч.3 ст.331 КПК України було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на два місяці - до 03 липня 2021 року, включно, оскільки до спливу попереднього строку дії цього запобіжного заходу судове провадження завершити не вдалося.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що прийняв до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , відсутність відомостей про наявність тяжких захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють його перебування у слідчому ізоляторі, дані про особу обвинуваченого, а також те, що при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений буде мати можливість незаконно вплинути на свідків та експертів, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші злочини.

Наведені обставини в сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про те, що ризики, які існували обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, продовжують існувати на даний час і не зменшились оскільки, зважаючи на санкцію статті обвинувачення, відомості про особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи, не одружений і не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, та характер інкримінованого йому умисного тяжкого злочину, ОСОБА_6 може переховуватися від суду.

Крім того, з урахуванням вказаних в оскарженій ухвалі даних про особу обвинуваченого, якому інкримінується вчинення злочину за ч.3 ст. 185 КК України і який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів проти власності, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про обґрунтованість застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність обставин, які б вказували на можливість його скасування чи зміни на більш м`який.

З наведеними висновками суду першої інстанції про наявність підстав для продовження строку застосування щодо ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів погоджується, оскільки судом в повній мірі та у визначеному законом порядку враховано всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також відомості про особу обвинуваченого та його соціальні зв`язки, а тому доводи про відсутність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними.

Доводи ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції не враховує практику ЄСПЛ не відповідають дійсності, так як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд врахував практику Європейського Суду з прав людини та зазначив, що ОСОБА_6 інкриміноване обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, він не одружений, не працевлаштований, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки. Крім того, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, знову обвинувачується у вчиненні злочин проти власності, що не свідчить про його правослухняну поведінку. Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 востаннє відбував покарання за вироком Бучацького районного суду від 23 грудня 2016 року за ч.3 ст.185 КК України і був звільнений 01 червня 2020 року, а новий умисний тяжкий корисливий злочин проти власності, в якому він обвинувачується, було вчинено уже 29-30 жовтня 2020 року.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання повністю узгоджується з вимогами ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, наявні усі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 зможе незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки судом показання сприймаються безпосередньо під час судового розгляду.

Твердження обвинуваченого про порушення вимог п.п. 1-3 ч. 3 ст. 184 КПК України є безпідставними, так як норма ст. 184 КПК України передбачає процедуру подання клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів. ОСОБА_6 оскаржується ухвала суду не про застосування запобіжного заходу, а про продовження строку тримання під вартою в порядку ч.3 ст.331 КПК України.

Таким чином, з урахуванням викладеного та інших встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою є обґрунтованим і належним чином мотивований в оскарженій ухвалі, а тому підстав для її скасування немає.

Крім того, зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що поряд із продовженням строку тримання під вартою суд визначив також і альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Порушень вимог КПК України, які могли би стати підставою для скасування ухвали суду, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Наведені в доповненнях до апеляційної скарги доводи про недотримання порядку оформлення і видачі копії ухвали суду не спростовують правильності висновків суду, які наведені в оскарженій ухвалі.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404-419,422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 травня 2021 року про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді