Провадження № 11-сс/4823/152/21 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Слідчий СВ Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_9 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з клопотанням від 16.04.2021 року, погодженим з прокурором Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_10 , в якому просить накласти арешт на зв`язку ключів (два ключа), пластиковий брелок від сигналізації авто (i) code, ланцюжок з жовтого металу з хрестиком жовтого металу, наручний годинник «JacquesLemans», металевий предмет картхолдер, банківську карту ПриватБанку НОМЕР_1 , банківську карту ПриватБанку НОМЕР_2 , банківську карту monobank НОМЕР_3 , банківську карту sportbank НОМЕР_4 , банківську карту izibank НОМЕР_5 , пластикову карту KFC 3932700, грошові кошти дві купюри номіналом по 5 грн: УЖ 6182068; УБ 6720635; одна купюра номіналом 100 грн: СГ 3821172; п`ятнадцять купюр номіналом 200 грн: ХЖ 5796499; ЗЕ 5095939; УН 3463692; КЛ 6807229; ПЕ 5222768; ХГ 1462072; ЄГ 2648113; ТЗ 3576793; СБ 4378144; ХД 5775578; УК 8250995; СА 6618036; ПА 7183096; СЗ 2192118; СМ 2917307; та грошові кошти долари США в кількості4-х купюр номіналом по 100: КВ45431379R; КК60697048В; КВ66793479J; АВ23192225К, пара кросівок, які належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись ними.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2021 року вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на все вище вказане майно, яке належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 із забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись цим майном.

Забезпечити зберігання арештованого майна покладено на слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_9 .

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що 15.04.2021, відповідно до постанови слідчого, вказані речі були визначені речовими доказами, оскільки вони можуть містити на собі сліди злочину, або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, зазначені в клопотанні речі підлягають арешту.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , вказуючи про необґрунтованість ухвали та прийняття її з недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України просить скасувати ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова та відмовити слідчому у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, яке перелічене вище.

Автор скарги звертає увагу апеляційного суду на наступні обставини:

- При затриманні ОСОБА_8 06.04.2021 року в порядку ст. 208 КПК України слідчим було здійснено особистий обшук особи під час якого було вилучено майно.

- Незважаючи на положення ч.5 ст. 171 КПК України, жодного клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна в строк до 09.04.2021 року подано не було, у зв`язку з чим апелянтом була подана скарга на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, а в подальшому 15.04.2021 року слідчим складено протокол огляду речей і вказаного майна та постановою визнано речовим доказом, і лише 16.04.2021 року слідчим направлено до суду клопотання про арешт майна.

- Про розгляд справи власника майна повідомлено не було, що не узгоджується з чинним законодавством, яким передбачено розгляд клопотання про арешт майна за відсутності власника, проте дана норма не стосується тимчасово вилученого майна, що свідчить про порушення допущене слідчим суддею.

- Посилаючись на ч.3 ст. 172 КПК України апелянт зазначає, що слідчий суддя встановивши недодержання положень ст. 171 КПК України при подачі слідчим клопотання, повертає його слідчому та встановлює строк для усунення недоліків, і в цьому разі тимчасово вилучене майно підлягає негайному поверненню після спливу строку встановленого слідчим суддею. Не виконання в даному випадку цих положень свідчить про грубе порушення слідчим суддею вимог ст.ст. 171, 172 КПК України.

- Апелянт посилаючись на положення ст. 173 ч.2 та ст. 98 КПК України, стверджує про відсутність у клопотанні слідчого та в судовому рішенні мотивів щодо визнання вказаного майна речовими доказами, оскільки, на думку адвоката, із факту викладення обставин у клопотанні і в ухвалі не вбачається використання цих речей під час неправомірних дій, а жоден доказ чи обставина не дають підстав вважати, що вищезазначене майно відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України;

- Адвокат переконаний у відсутності будь-якої підстави для накладення арешту на майно, оскільки з урахуванням обставин справи, можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, і його належність особі, яка не має відношення до кримінального провадження, суперечить розумності і співрозмірності обмеження права власності по відношенню до завдань кримінального провадження.

Крім того, адвокат звертає увагу суду, що вилучення речей створило винятково тяжкі наслідки для його клієнта, оскільки він не може вчасно виконувати взяті на себе кредитні зобов`язання, позаяк пластикові карти та вилучені гроші призначалися для погашення кредитної заборгованості, а тому таке втручання у право власності є грубим порушенням прав та свобод особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та промови сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали судової справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, якщо арешт накладається з метою забезпечення збереження речових доказів, а також обставини, передбачені пунктами 1, 5, 6 ч.2 ст. 173 КПК України, водночас, закон не передбачає необхідності врахування слідчим суддею наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

В даному випадку, враховуючи викладене, слідчий суддя, вирішуючи питання про законність і доцільність накладення арешту, обґрунтовано встановив, що зазначене в клопотанні майно має ознаки речових доказів, тобто, може зберегти на собі сліди злочину, або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області проводиться досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001001 від 06.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , 06.04.2021 затримані в порядку ст. 208 КПК України.

В ході затримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено ряд речей, які є предметом розгляду даної апеляційної скарги.

15.04.2021 року виявлені в ході особистого обшуку ОСОБА_8 речі, оглянуто та в подальшому вилучено відповідним протоколом огляду (а.п. 16) та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні постановою слідчого від 15.04.2021 року.

Сукупність викладеного в достатній мірі свідчить про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України.

Дослідивши клопотання слідчого про накладення арешту на майно та висновки слідчого суддів, якими обґрунтоване судове рішення, колегія суддів погоджується з аргументами слідчого судді та враховує положення п.1 ч.2 ст.170 КПК України відповідно до якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

В цьому випадку, згідно ч.3 ст. 170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів, з урахуванням підстав і мети накладення арешту на майно, вважає, що вилучене майно, в повній мірі відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст.98 КПК України, які наведені в даній ухвалі, при цьому існує ризик пошкодження, знищення, відчуження цього майна.

За таких обставин, ухвала слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно є достатньо обґрунтованою та законною, оскільки вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином.

Колегія суддів приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного майна може призвести до негативних наслідків, та не буде відповідати завданням кримінального провадження.

При цьому колегія судді наголошує, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті. Тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З приводу аргументів апелянта, про те, що поза увагою слідчого судді залишилось недотримання слідчим вимог ч.5 ст. 171 КПК України, то апеляційний суд зазначає наступне.

Виявлені під час особистого обшуку громадянина ОСОБА_8 речі були оглянуті та вилучені слідчим 15 квітня 2021 року, що стверджується протоколом огляду речей від 15.04.2021 року за підписом слідчого в провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування. В цей же день, 15.04.2021 року зазначені вище речі визнані речовими доказами, відповідно до постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 15.04.2021 року.

Тобто, органом досудового розслідування, на момент звернення з клопотанням було надано процесуальні документи, які свідчать, що майно, про арешт якого звернувся слідчий з клопотанням до суду, фактично змінило статус тимчасово вилученого майна, оскільки було визнано речовим доказом.

Більше того, як стверджується штампом вхідної кореспонденції суду першої інстанції, клопотання надійшло 16.04.2021 року, а тому твердження адвоката про недотримання слідчим вимог щодо строків звернення до суду з клопотанням є безпідставним.

Доводи апелянта щодо неповідомлення власника майна про розгляд клопотання про накладення арешту на майно спростовуються дослідженими апеляційним судом матеріалами судового провадження.

Так, відповідно до судового повідомлення, власник майна та слідчий, який звернувся до суду з клопотанням, були повідомлені про час та місце розгляду клопотання слідчого в день надходження такого клопотання (а.с. 19).

Крім того, права власника майна було реалізовано під час апеляційного розгляду через його представника адвоката ОСОБА_7 , проте ним не наведено обґрунтованих підстав для спростування висновків суду про необхідність арешту майна.

Також колегія суддів при вирішенні питання щодо арешту майна обговорила твердження апелянта з приводу того, що вилучення речей створило винятково тяжкі наслідки для його клієнта, оскільки він не може вчасно виконувати взяті на себе кредитні зобов`язання, позаяк пластикові карти та вилучені гроші призначалися для погашення кредитної заборгованості, а тому таке втручання у право власності є грубим порушенням прав та свобод особи.

Попри це, апеляційний суд зауважує, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України має тимчасовий характер і негайно припиняється, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом злочину.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду переконана, що накладаючи арешт на майно, зазначене в клопотанні слідчого, слідчий суддя діяв у спосіб та у межах кримінального процесуального законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, оскільки застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, що спростовує твердження апелянта.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими та суперечать наявним даним в матеріалах справи.

З урахуванням вказаного, рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, при розгляді клопотання він з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0001001, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4