Дата документу 10.02.2021 Справа № 317/2905/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/2905/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/322/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Біленківська ВК (№99)»

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянула 10 лютого 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2020 рокупро відмову в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, проживавшого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого 11.07.2016 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Клопотання мотивоване тим, що він відбув 2/3 строку покарання, має 5 заохочень, стягнень не має. Протягом 2017-2019 років був працевлаштований на виробництві колонії, активно приймав участь у роботах з благоустрою, до праці ставився сумлінно. Він приймає участь у самодіяльних організаціях, відвідує богослужіння у православному храмі колонії. У 2019 році отримав робітничу професію столяра, будівельного тесляра. У скоєному злочині розкаюється.

Районний суд, вказавши, що засуджений ОСОБА_7 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною, оскільки останній не працевлаштований на виробництві установи, має 5 заохочень та 2 стягнення, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, прийшов до висновку про сумнівність та передчасність твердження сторони захисту про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення і заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою замінити невідбуту частину покарання засудженого ОСОБА_7 більш м`яким покаранням, а саме замінити міру покарання з позбавлення волі на обмеження волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не у повній мірі дослідив обставини справи та провів однобічну характеристику виправлення засудженого ОСОБА_7 .

Апелянт наголошує на наявність п`яти заохочень у ОСОБА_7 та трьох позитивних характеристик з Державної установи «Жовтоводська виправна колонія (№ 26)».

Крім того, захисник звертає увагу на неможливу ситуація, коли засуджений має повністю позитивні характеристики в одній установі виконання покарань, а потім в останній установі він отримує, через тиждень після переведення, одразу два стягнення, а саме догана та сувора догана, які були накладенні в один день.

Вважає, що на всі зазначені обставини у їх сукупності, з урахуванням повного визнання вини засудженим ОСОБА_7 , свідчать про можливість застосування до засудженого норм статті 82 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, вказавши про наявність певної упередженості.
Засуджений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Положеннями ст. 82 КК України передбачена заміна невідбутої частини покарання більш м`яким у разі, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Як убачається з матеріалів судового провадження, вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою апеляційного суду від 28.10.2016 року зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 06.02.2015 року по 28.10.2016 року (включно) на підставі ст.72 ч.5 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.п. 8-13).

Строк покарання розпочався 6 лютого 2015 року, закінчується 14 травня 2022 року.

У жовтні 2020 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, яке обґрунтував тим, що став на шлях виправлення.

За результатами розгляду вказаного клопотання, суд відмовив у його задоволенні, і з висновками суду щодо відсутності на час розгляду клопотання підстав для заміни засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, погоджується колегія суддів.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що комісією та судами неодноразово було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_7 заохочувальних норм, передбачених ст. 100 КВК України та ст.ст. 81, 82 КК України, зокрема і щодо заміни не відбутої частини покарання більш м яким (а.п. 19 зворотна сторінка).

Також і Запорізький районний суд Запорізької області не знайшов правових підстав та відмовив у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 Кримінального кодексу України у вигляді відбутої частини покарання більш м яким.

Згідно матеріалів наданих ДУ «Біленьківська виправна колонія №99» ОСОБА_7 за весь час знаходження під вартою та в установі відбування покарання має 5 заохочень та 2 стягнення, які в установленому порядку не погашенні та не зняті, не працевлаштований, вжиттєдіяльності відділення участі не приймає, ініціативи до виконання робіт із благоустрою установи не проявляє, не завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом, участі у програмах диференційованого - виховного впливу та у секціях самодіяльної організації не приймає та бажання не виявляє.

За наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 , як особистість, загалом характеризується посередньо.

Проте, обов`язковою умовою для застосування заохочувальної норми, передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким є доведення засудженим те, що він став на шлях виправлення.

Під виправленням засудженого слід розуміти процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

За час перебування в установі неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності, стягнення в установленому порядку не зняті та не погашені (а.п. 20).

Виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений має заохочення, але в період відбування покарання піддавався і стягненням, в установленому порядку не зняті та не погашені, що загалом характеризує засуджену особу.

Тобто, дані у їх сукупності про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання не доводять його виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Отже об`єктивність указаної характеристики, належним чином була врахована судом першої інстанції при вирішенні клопотання засудженого, вся інформація, викладена в ній, в сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку тих дій, за які ОСОБА_7 засуджений та наявності притягнення його до дисциплінарної відповідальності, переконливо доводять про те, що останній не довів свого виправлення.

За вказаних обставин, розглядаючи клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став засуджений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Колегія суддів критично оцінює твердження захисника в апеляційній скарзі про певну неупередженість до засудженого в установі, оскільки захисник не посилається на будь-які об`єктивні дані, а лише висловлює свою думку з приводу накладених стягнень на ОСОБА_7 .

Наявність заохочень у ОСОБА_7 та трьох позитивних характеристик з Державної установи «Жовтоводська виправна колонія (№ 26)» у сукупності з двома стягнення за порушення розкладу доби та нетактовну поведінку, а також за невиконання законних вимог адміністрації установи, які в установленому порядку не зняті та не погашенні, не спроможні спростувати висновок місцевого судупро те, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому залишає без задоволення апеляційну скаргу захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2020 рокупро відмову в заміні невідбутої частини покарання, призначеного ОСОБА_7 вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2016 року більш м`яким залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4