Дата документу 08.06.2021 Справа № 316/1244/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/1244/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1104/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Нуробад Самаркандської області Республіки Узбекистан, громадянки України, яка не працює, не заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої;
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,
за участю захисника - адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Енергодарського міського суду Запорізької області,

обвинуваченої ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Обвинувачена ОСОБА_6 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про обрання обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 27 червня 2021 року включно; обрано щодо останньої запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, до 27 червня 2021 року включно.

Одночасно встановлено розмір застави у межах 18 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що вона має статус матері-одиначки. Її неявки до суду пов`язані не з її ухиленням від суду, а зі станом здоров`я, що підтверджується відповідним висновком.

Згідно з ухвалою суду, після затримання ОСОБА_6 та приводу в судове засідання для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурором заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 строком на 60 діб.
В обґрунтування цього клопотання прокурор зазначила, про наявність обґрунтованої підозри відносно обвинуваченої та ризиків, визначених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачена, знаходячись на свободі, зможе переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
В судовому засіданні прокурор підтримала своє клопотання.
Захисник та обвинувачена заперечували проти задоволення даного клопотання та просили обрати більш м`який запобіжних захід.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги з його участю не заявляв.
Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши:
доповідь судді;
обвинувачену ОСОБА_6 , її захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, просили оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;
перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про застосування вказаного запобіжного заходу, прокурор має навести обґрунтування необхідності запобіжного заходу з посиланням на ризики, зазначенні у статті 177 КПК України, неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тощо (ст.184 КПК України).
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , доводи її захисника, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, які є нетяжкими злочинами.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, існують на даний час, а саме: ризик переховування обвинуваченої від суду, ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення.
Згідно з наявними матеріалами, обвинувачена ОСОБА_6 раніше судима за вчинення злочинів проти власності, остання ніде не працює, міцних соціальних зв`язків не має.
Крім того, як убачається з оскаржуваної ухвали, у зв`язку із неявкою обвинуваченої ОСОБА_6 у судові засідання, до останньої неодноразово застосовувався судом примусовий привід.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про існування вищевказаних ризиків і про те, що інші більш м`які запобіжні заходи, з огляду на фактичні обставини правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , суворість можливого покарання та особу обвинуваченої, можуть не забезпечити запобігання цих ризиків.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно застосувати до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останньої, з правом внесення застави у розмірі, що не суперечить положенням ч.5 ст.182 КПК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Доводи обвинуваченої про те, що у неї на утриманні знаходиться малолітня дитина, об`єктивно нічим не підтверджені, окрім того, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не зменшують встановлених ризиків.
Також не підтверджуються матеріалами провадження і доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона не з`являлася до суду з поважних причин - за станом здоров`я.
Дані про те, що обвинувачена за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 квітня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про обрання обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 27 червня 2021 року включно; обрано щодо останньої запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, до 27 червня 2021 року включно, з правом внесення застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3