Провадження № 11-кп/4820/30/21
Справа № 686/6788/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185, ч.1ст.304, ч.2 с.187ККУ Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді- доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11

законного представника ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16

потерпілої ОСОБА_17

представника потерпілого
ОСОБА_18 ОСОБА_19 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розсліджувань за №0000059 від 24.01.2016 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_20 , захисника ОСОБА_14 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_18 , прокурора Хмельницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 - на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2019 року, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 01 серпня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років із конфіскацією майна.
На підставі ст.71 КК України ОСОБА_8 призначене покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до основного покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.01.2016 року за ч.3 ст.186, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислено з дня набрання вироком законної сили.
ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання :
-За ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
-За ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7(сім) років із конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_11 призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років із конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_11 обчислено, після набрання вироком законної сили, з дня звернення вироку до виконання та взяття засудженого під варту.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ( в редакції Закону №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у строк покарання, як відбуте термін попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду, з моменту затримання і до дня набрання вироком законної сили, відповідно, ОСОБА_8 з 28.01.2016 року до дня набрання вироком законної сили, а ОСОБА_11 з 28.01.2016 по 30.01.2016, а також з 27.12.2017 року по 23.04.2019 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_10 визнано виннуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5(п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, та встановлено йому іспитовий строк терміном 3 (три) роки.
На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язок: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України і призначено покарання:
-За ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
-За ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_9 призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно визначено у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, та встановлено йому іспитовий строк терміном 2 (два) роки.
На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком законної сили раніше обрані запобіжні заходи обвинуваченим, відповідно, ОСОБА_8 тримання під вартою, ОСОБА_11 застава, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 особисте зобов`язання залишено без змін. Після набрання вироком законної сили такі запобіжні заходи скасувати.
ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.304, ч.3 ст.185 КК України виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я в особі Хмельницької обласної лікарні ціною в 2078 (дві тисячі сімдесят вісім) грн. задоволено повністю та стягнуто з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , з кожного, по 519 (п`ятсот дев`ятнадцять) грн. на користь Хмельницької обласної лікарні.
Процесуальні витрати по справі стягнуто на користь держави з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 по 87 грн. 96 коп., а з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 по 394 грн. 86 коп. з кожного, на користь держави, а в іншій частині процесуальні витрати в загальній сумі 491 грн. 04 коп. покладено на рахунок держави.
Питання речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.
Як установлено судом першої інстанції, 20 січня 2016 року, приблизно о 00 год. 15 хв., обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_9 , неподалік зупинки громадського транспорту «Юність», що по вул. Кам`янецькій, 3, у м. Хмельницькому, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_18 , за наступних обставин.
Так, у вказаний час та місці, помітивши незнайомого їм потерпілого ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , з метою реалізації вищевказаного злочинного умислу, підбігли до потерпілого та оточили його. При цьому, спочатку ОСОБА_8 , який розташувався перед потерпілим, наніс один удар правим кулаком в область правого ока ОСОБА_18 , а потім ОСОБА_10 , який знаходився позаду потерпілого зробив підніжку та повалив руками ОСОБА_18 на землю. Після цього, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 нанесли ОСОБА_18 ще ряд ударів ногами в область обличчя, спини та ніг, подолавши таким чином опір потерпілого.
Далі, ОСОБА_10 став утримувати руки потерпілого, щоб останній не міг чинити опору, а ОСОБА_8 , в цей час, обшукав ОСОБА_18 , витягнув та забрав із задньої кишені його штанів, гроші в сумі 80 гривень, пачку цигарок марки «LM» та дві запальнички марки «BIG», які матеріальної цінності для потерпілого не становлять. В цей же час, ОСОБА_11 відшукав на землі, неподалік, та відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого марки «Nokia» моделі 2330с2і, вартістю 198,75 гривень, із сім-картою оператора «Київстар», абонентський номер НОМЕР_1 , вартістю 25 гривень, який, в останнього, випав під час побиття. Після цього, обвинувачені залишили місце пригоди.
Внаслідок вищевказаних протиправних дій обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , заподіяли потерпілому ОСОБА_18 майнової шкоди на загальну суму 303,75 гривень, та спричинили тілесні ушкодження у вигляді саден шкіри нижньої повіки правого ока та ділянки перенісся, крововиливу м`яких тканин правої навколо очної ділянки обличчя з переходом на правий бічний схил носа, ран верхньої повіки правого ока, рани нижньої повіки правого ока з пошкодженням цілісності нижнього сльозового канальця (без точного зазначення локалізації розриву), переломів кісток носу, струсу головного мозку, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, 20.01.2016 року, приблизно о 23 год. 40 хв., ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_9 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю хвіртки, вільно проникли на територію господарства, що по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_21 .
У подальшому, через вікно, проникли до розташованого на території вказаного господарства, житлового будинку, звідки таємно викрали праску марки «Tefal TurboRpo350» вартістю 304,00 грн., металеву каністру вартістю 237,50 грн., тепловентилятор марки «Saturn ST-HT7644» вартістю 142,50 грн., вудку марки «YUKON» з котушкою марки «Storm» вартістю 285 грн., вудку для зимової риболовлі, вартістю 38 грн., сачок вартістю 152 грн., кальян вартістю 1000 грн., після чого покинули приміщення будинку та в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд.
Всього, в результаті крадіжки, обвинувачені ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_9 завдали потерпілій ОСОБА_21 матеріального збитку на загальну суму 2159 грн.
Також, в кінці січня 2016 року, приблизно о 22 год. 40 хв., ОСОБА_11 спільно з неповнолітнім ОСОБА_22 , діючи повторно, за попередньою змовою, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, через паркан проникли на територію господарства, що по АДРЕСА_1 і належить потерпілому ОСОБА_23 .
В подальшому, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 через вікно, проникли до розташованого на території вказаного господарства житлового будинку, а згодом і до приміщення гаража, який примикає до будинку звідки таємно викрали санчата вартістю 208 грн., жорсткий диск марки «WD» об`ємом 300 Gb вартістю 500 грн, брошку вагою 2,19 г. із золота 585 проби вартістю 572 грн. за грам на загальну суму 1252,68 грн., кольє вагою 2,67 г. із золота 585 проби вартістю 572 грн. за грам на загальну суму 1527,24 грн., бензиновий електрогенератор марки «Firman SPG 3000» вартістю 2500 грн., 4 стяжні ременя до автомобіля вартістю 150 грн., кожен на загальну суму 600 гривень, мідний провід від електрозварки без ізоляції вагою 22,3 кг. вартістю 165 кг. за кілограм на загальну суму 3679,5 грн., а всього викрали належного потерпілому майна на загальну суму 10267,42 грн., яким в подальшому розпорядились на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_8 , в поданій апеляційній скарзі, просить вирок скасувати та постановити новий, яким перекваліфікувати його, дії з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.125 КК України та призначити більш м`яке покарання.

Вважає, що суд першої інстанції помилково кваліфікував його дії за ч.2 ст.187 КК України, дійшовши висновку про те, що 20 січня 2016 року приблизно о 00 годин 15 хвилин він, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_18 , так як суб`єктивна сторона розбою характеризується прямим умислом та корисливим мотивом, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад заволодіння чужим майном. Вказує, що між ним та потерпілим ОСОБА_18 виник словесний конфлікт, в ході якого він наніс потерпілому удари і жодного умислу на заволодіння майном потерпілого не було, також не було домовленості з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , про що, останні, своїми показаннями підтвердили в суді першої інстанції. Жодних доказів, які б вказували на наявність у нього умислу на заволодіння майном потерпілого чи на попередню домовленість з іншими обвинуваченими на таке заволодіння не було здобуто в ході судового розгляду.

Стверджує, що про заволодіння ОСОБА_11 телефону потерпілого ОСОБА_18 він дізнався, коли вони відійшли від місця конфлікту. В судовому засіданні свідок ОСОБА_24 показав, що коли він розмовляв із потерпілим ОСОБА_18 , надаючи йому допомогу, то останній повідомив що не знає куди дівся його телефон, шукав його в кишенях. А потерпілий ОСОБА_18 , в судовому засіданні, зазначив, що зникнення телефону виявив лише в лікарні, а тому припустив, що речі могли викрасти під час бійки.

Апелянт вважає, що зазначені обставини дають підстави для перекваліфікації його дій на ч.2 ст.125 КК України.

Захисник ОСОБА_14 , в поданій апеляційній скарзі, просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження, в частині засудження ОСОБА_11 за ч.2 ст.187 КК України, а вирок, в частині його засудження за ч.3 ст.185 КК України змінити, зменшити обсяг викраденого майна виключити із списку викраденого - золоті вироби, цивільний позов залишити без розгляду.

Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно визнав винуватим ОСОБА_11 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, так як потерпілий давав суду непослідовні показання, плутався в подіях, а також вони суперечать показанням свідка ОСОБА_24 .

Потерпілий в суді показав, що не бачив скільки осіб наносили йому удари, він вважає що всі удари наносились одночасно в спину і живіт, плутається в показаннях відносно мобільного телефону. Спочатку стверджував, що мобільний телефон був у нього в руці, потім вказував, що знаходився в кишені і під час бійки випав, чув як хтось крикнув, що знайшов телефон, але пізніше показав, що ОСОБА_25 наносив удари, а ОСОБА_26 обшукував його кишені. Однак, після події, при розмові із свідком ОСОБА_24 , зазначив, що не знає куди зникли його речі і виявив зникнення їх лише в лікарні. Тому зробив висновок - хто бив його, той викрав речі (судове засідання від 16.02.2017 року). Пізніше, в судовому засіданні 14 грудня 2018 року, відповідаючи на запитання захисників, потерпілий підтвердив що виявив зникнення телефону в лікарні, а тому показання потерпілого є неправдивими відносно того, хто викрав у нього майно і можуть бути неправдивими відносно інших ситуацій.

Свідок ОСОБА_27 також давала сумнівні показання відносно того, хто наносив удари потерпілому і яким чином, та хто забирав майно потерпілого, а ОСОБА_11 не заперечував того факту, що дійсно знайшов мобільний телефон, неподалік місця бійки, і повідомив про це осіб, що були разом з ним, а тому пояснював в суді, що думав, що у когось, із його знайомих, він випав. На таких сумнівних показаннях свідків суд не повинен був робити висновки.

Захисник стверджує, що відомості з протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення не свідчить про намір ОСОБА_11 скоїти розбійний напад або участь у такому, також мобільний телефон знаходився у ОСОБА_11 , який належить потерпілому, також не може бути доказом того, що він приймав участь у розбійному нападі. Вказаний факт не спростовує версію ОСОБА_11 про те, що він телефон підібрав біля місця, де відбувалась бійка. Протокол огляду місця події, відео про те, що ОСОБА_11 з іншими обвинуваченими були неподалік місця бійки не підтверджує його винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Звертає увагу на те, що слідчий експеримент проводився в умовах приміщення СМЕ, що є неприпустимим. Потерпілий не зміг показати саме місце скоєння злочину, розташування осіб винних в нападі на нього, тощо. Потерпілий показував умовні дії, відтак, вказаний слідчий експеримент не міг бути прийнятий судом як доказ.

Відносно майна, яке інкримінується ОСОБА_11 , як викрадене у потерпілого ОСОБА_23 та апелянт стверджує, що, після того, як було викликано поліцію, в будинок, без потерпілого і понятих, зайшли слідчий і криміналіст, і лише через 20 хвилин покликали понятих і ОСОБА_11 , де був відчинений сейф, з якого зникли золоті речі, які не були речами потерпілого, а належали його сину і невістці. Крім того потерпілий ОСОБА_23 постійно плутався в показаннях відносно золотих речей, не міг чітко описати їх, тому з обвинувального акту слід виключити крадіжку золотих виробів, а саме: броши вагою 2,19г з золота 585 проби вартістю 572 грн. за грам на загальну суму 1252,68 грн., кольє вагою 2,67г з золота 585 проби вартістю 572 грн. за грам на загальну суму 1527,24 грн.

Також потерпілий в судовому засіданні першої інстанції показав, що йому належать лише санчата, а решта речей, що були в комірчині це сина, і не знав коли саме сталась їх крадіжка, оскільки це дача і він там не живе, вікна там були залишені відкритими, що дає вільний доступ в будинок і не вдалося встановити на протязі якого часу цей доступ був вільним. Обвинувачені стверджували що вікна в будинку були зачинені і вони там не були, а лише в гаражі, який був відкритий.

Захисник ОСОБА_14 цивільний позов просить залишити без розгляду, оскільки, відомості викладені в довідці, що надана на підтвердження витрат лікарні, вказано, що лікарня за власний рахунок надавала ліки, а потерпілий в судовому засіданні показав, що купував за власний рахунок ліки (судове засідання від 11.10.2017 року).

Потерпілий ОСОБА_18 , в апеляційній скарзі, просить призначити ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання у виді реального позбавлення волі.

Вважає вирок несправедливим, через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину, та, що суд першої інстанції, не в повній мірі, врахував, що ОСОБА_10 і ОСОБА_9 своєї вини у скоєнні злочину за ч.2 ст.187 КК України не визнали, завданих збитків йому не відшкодували, за 3 роки розслідування жодного разу не вибачились перед ним, та вели себе зухвало по відношенню до нього. Також в судовому засіданні намагались перекрутити факти, ввести суд в оману, з метою уникнення покарання за скоєне, тому така їх поведінка свідчить про не бажання виправитись та вести нормальний спосіб життя і заслуговують на суворіше покарання.

Прокурор ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі, просить вирок стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Прокурор вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст.ст.65,75 КК України та роз`яснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання» та неналежно мотивоване звільнення засуджених від відбування покарання.

Також не враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винних та необгрунтовано застосовано стосовно ОСОБА_10 вимоги ст.75 КК України та ОСОБА_9 вимоги ст.ст.75,104 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинувачених.

На думку прокурора, не в повній мірі, враховано те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили умисний злочин (розбій), поєднаний з насильством. ОСОБА_9 вчинив за попередньою змовою групою осіб також крадіжки майна потерпілих, поєднаних із проникненням у житло та інше приміщення, заподіяні збитки ним не відшкодовані.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не визнають вини у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_18 .

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_14 та заперечення на апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_18 і прокурора, пояснення представника потерпілого ОСОБА_28 адвоката ОСОБА_19 , прокурора на підтримку своїх апеляційних скарг та заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_20 і захисника ОСОБА_14 , перевіривши характеризуючі матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_14 не підлягають задоволенню, а апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_18 підлягають задоволенню з огляду на таке.

Апеляційним судом встановлено, що 20 січня 2016 року, приблизно о 00 год. 15 хв., обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_9 , неподалік зупинки громадського транспорту «Юність», що по вул. Кам`янецькій, 3, у м. Хмельницькому, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_18 , за наступних обставин.
Так, у вказаний час та місці, помітивши незнайомого їм потерпілого ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , з метою реалізації вищевказаного злочинного умислу, підбігли до потерпілого та оточили його. При цьому, спочатку ОСОБА_8 , який розташувався перед потерпілим, наніс один удар правим кулаком в область правого ока ОСОБА_18 , а потім ОСОБА_10 , який знаходився позаду потерпілого, зробив підніжку та повалив руками ОСОБА_18 на землю. Після цього, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 нанесли ОСОБА_18 ще ряд ударів ногами в область обличчя, спини та ніг, подолавши таким чином опір потерпілого.
Далі, ОСОБА_10 став утримувати руки потерпілого, щоб останній не міг чинити опору, а ОСОБА_8 , в цей час, обшукав ОСОБА_18 , витягнув та забрав із задньої кишені штанів, останнього, гроші в сумі 80 гривень, пачку цигарок марки «LM» та дві запальнички марки «BIG», які матеріальної цінності для потерпілого не становлять. В цей же час, ОСОБА_11 відшукав на землі, неподалік, та відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого марки «Nokia» моделі 2330с2і, вартістю 198,75 гривень, із сім-картою оператора «Київстар», абонентський номер НОМЕР_1 , вартістю 25 гривень, який в, останнього, випав під час побиття. Після цього, обвинувачені залишили місце пригоди.
Внаслідок вищевказаних протиправних дій обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , заподіяли потерпілому ОСОБА_18 майнової шкоди на загальну суму 303,75 гривень, та спричинили тілесні ушкодження у вигляді саден шкіри нижньої повіки правого ока та ділянки перенісся, крововиливу м`яких тканин правої навколо очної ділянки обличчя з переходом на правий бічний схил носа, ран верхньої повіки правого ока, рани нижньої повіки правого ока з пошкодженням цілісності нижнього сльозового канальця (без точного зазначення локалізації розриву), переломів кісток носу, струсу головного мозку, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, 20.01.2016 року, приблизно о 23 год. 40 хв., ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_9 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю хвіртки, вільно проникли на територію господарства, що по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_21 .
У подальшому, через вікно, проникли до розташованого на території вказаного господарства житлового будинку, звідки таємно викрали праску марки «Tefal TurboRpo350» вартістю 304,00 грн., металеву каністру вартістю 237,50 грн., тепловентилятор марки «Saturn ST-HT7644» вартістю 142,50 грн., вудку марки «YUKON» з котушкою марки «Storm» вартістю 285 грн., вудку для зимової риболовлі, вартістю 38 грн., сачок вартістю 152 грн., кальян вартістю 1000 грн., чим завдали потерпілій ОСОБА_21 матеріального збитку на загальну суму 2159 грн.
Крім того, в кінці січня 2016 року, приблизно о 22 год. 40 хв., ОСОБА_11 спільно з неповнолітнім ОСОБА_29 , діючи повторно, за попередньою змовою, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, через паркан проникли на територію господарства, що по АДРЕСА_1 і належить потерпілому ОСОБА_23 .
В подальшому, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , через вікно, проникли до розташованого на території вказаного господарства житлового будинку, а згодом і до приміщення гаража, який примикає до будинку, звідки таємно викрали санчата вартістю 208 грн., жорсткий диск марки «WD» об`ємом 300 Gb вартістю 500 грн, брошку вагою 2,19 г. з золота 585 проби вартістю 572 грн. за грамм, на загальну суму 1252,68 грн., кольє вагою 2,67 г. з золота 585 проби вартістю 572 грн. за грамм, на загальну суму 1527,24 грн., бензиновий електрогенератор марки «Firman SPG 3000» вартістю 2500 грн., 4 стяжні ременя до автомобіля вартістю 150 грн., кожен, на загальну суму 600 гривень, мідний провід від електрозварки без ізоляції вагою 22,3 кг. вартістю 165 грн. за кілограм, на загальну суму 3679,5 грн., а всього викрали належного потерпілому майна на загальну суму 10267,42 грн., яким в подальшому розпорядились на власний розсуд.
За змістом ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 у вчиненні, відповідно, злочинів, за які їх засуджено, та кваліфікація дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 за ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_11 і ОСОБА_9 , крім того, за ч.3 ст. 185 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_8 вину визнав частково та пояснив, що в той день і час, які зазначені у вироку суду, між ним та потерпілим ОСОБА_18 виник словесний конфлікт, в ході якого він наніс потерпілому удари і жодного умислу на заволодіння його майном не було, також не було домовленості з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 на вчинення цього злочину.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , в місцевому суді та в апеляційній інстанції, кожен окремо, вини не визнали у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, проте підтвердили, що у встановлений день, час та місці, вони дійсно перебували на місці пригоди, де відбулось побиття потерпілого ОСОБА_18 . При цьому, ОСОБА_11 показав, що саме він, на місці бійки, знайшов та забрав собі телефон потерпілого. Крім того, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_9 визнали крадіжку майна, належного потерпілій ОСОБА_21 та частково, стосовно обсягу, визнали свою винуватість у вчиненні крадіжки майна із житла та іншого приміщення, належного потерпілому ОСОБА_23 .

Суд першої інстанції, повною мірою, перевірив такі твердження обвинувачених, навів спростування їх доводів про відсутність в їх діях розбійного нападу, та викрадення не такої кількості майна у потерпілого ОСОБА_23 , як зазначено в обвинуваченні, з якими погоджується колегія суддів, позаяк такі доводи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , на переконання апеляційного суду, вказують про їх намагання уникнути настання відповідальності за вчинене.
Так, за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_18 , судом першої інстанції взяті до уваги, належно оцінені показання потерпілого ОСОБА_18 , згідно з якими, в нічну пору з 19 на 20 січня 2016 року, його зупинили обвинувачені, яких було четверо та вимагали віддати наявні у нього гроші, на що він відмовив. ОСОБА_8 наніс йому удар кулаком в обличчя, а потім, ОСОБА_10 ударом з заду збив його з ніг, від чого він впав на землю та обвинувачені стали наносити йому велику кількість ударів по різних частинах тіла, голові та ногах. При цьому, ОСОБА_10 став утримувати його за руки, а ОСОБА_8 , в цей час, обшукувати кишені його одягу та запитував де його мобільний телефон. З кишень його одягу ОСОБА_8 дістав та забрав гроші в сумі 80 гривень, пачку цигарок «LM», дві запальнички, а також оглянув паспорт. При цьому, пригрозив фізичною розправою у випадку повідомлення про подію в правоохоронні органи. В цей час, ОСОБА_11 підібрав, неподалік на землі, його мобільний телефон марки «Nokia» моделі 2330с2і, який, під час побиття, випав у нього, про що повідомив інших обвинувачених. Внаслідок нападу обвинувачених йому було заподіяно матеріальні збитки на суму 303,75 гривень, а також спричинено тілесні ушкодження.
За показаннями свідка ОСОБА_24 , в ніч на 20 січня 2016 року, у вказаному місці, він побачив на землі розкидані речі, сліди крові на снігу, та потерпілого ОСОБА_18 , який просив про допомогу і пояснив що його побили та пограбували, а саме викрали телефон і гроші. При цьому, потерпілий скаржився на болі, тому він викликав поліцію на місце пригоди.
Крім того, об`єктивно, їх винуватість підтверджується даними:
- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2016 року, відповідно до якої потерпілий ОСОБА_18 просив притягнути до відповідальності невідомих осіб, які 20.01.2016 року, приблизно в 00 год., у м. Хмельницькому, спричинили йому тілесні ушкодження та відкрито заволоділи його майном, а саме мобільним телефоном та грошовими коштами в сумі 80 грн.;
-фіскального чеку про придбання та гарантійного талону на мобільний телефон- марки «Nokia» моделі 2330с2і, які надав потерпілий ОСОБА_18
- протоколу огляду місця події від 20.01.2016 року з долученою фототаблицею, під час проведення якого виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору;
- заяви потерпілого та протоколу огляду місця події від 10.02.2016 року щодо передачі потерпілим ОСОБА_18 відеозапису з камер відеоспостереження кафе «Анталія», протоколу огляду диска від 10.02.2016 року та самого відеозапису;
- висновку судово-медичного експерта №100 від 24.03.2016 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_18 виявлені тілесні ушкодженняу вигляді саден шкіри нижньої повіки правого ока та ділянки перенісся, крововиливу м`яких тканин правої навколо-очної ділянки обличчя з переходом на правий бічний схил носа, ран верхньої повіки правого ока, правого бічного схилу носа, тотального крововиливу під кон`юктиву правого ока, рани нижньої повіки правого ока з пошкодженням цілості нижнього сльозового канальця (без точного зазначення локалізації розриву), переломів кісток носу, струсу головного мозку. Перелічені вище ушкодження могли утворитися від не менше ніж одноразової дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмами «удар» (крововиливи), «удар-тертя» (садна), «удар-розтягнення-розрив» (рани), «удар-деформація» (переломи), «удар» (струс головного мозку), про що свідчать локалізація, характер і властивості даних ушкоджень, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.
Характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого не виключають можливості їх утворення за тих обставин, які вказані у постанові про призначення судово-медичної експертизи внаслідок нанесення декількох ударів кулаком в ділянку правого ока та носа ОСОБА_18
- протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого від 28.03.2016 року та відеозаписом такої слідчої дії, в ході якого потерпілий продемонстрував механізм спричинення йому обвинуваченими тілесних ушкоджень. А можливість утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, за тих обставин, які він продемонстрував під час такого слідчого експерименту, підтверджується висновком судово-медичного експерта №409 від 07.04.2016 року;
- протоколів пред`явлення особи для впізнання за участі потерпілого ОСОБА_30 та обвинувачених, кожного окремо, з яких слідує, що потерпілий переконливо вказав саме на обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .
Також вина обвинувачених підтверджується речовими доказами, а саме СD-R диском із записом телефонних з`єднань викраденого телефону, який відповідно до ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 03.02.2016 року та протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16.02.2016 року здобуто слідчим у встановленому законом порядку.
Відомостями з даних протоколу огляду речей і документів від 24.02.2016 року підтверджується те, що мобільний номер телефону № НОМЕР_2 (як з`ясовано яким користувався ОСОБА_11 ) увімкнений в мобільний термінал № НОМЕР_3 (тобто викрадений у потерпілого мобільний телефон) 20.01.2016 року о 00:28:03 і продовжує, в подальшому, працювати у тому ж мобільному терміналі.
Даними протоколу огляду місця події від 21.02.2016 року підтверджується, що вищезазначений мобільний телефон, належний потерпілому ОСОБА_31 , в ході досудового розслідування, був виявлений та вилучений у обвинуваченого ОСОБА_11 , визнаний згідно постанови слідчого від 24.02.2016 року речовим доказом та згідно розписки потерпілого ОСОБА_30 від 15.03.2016 року передано, останньому, на відповідальне зберігання, вартість якого становить 198,75 гривень, станом на момент вчинення злочину, та підтверджується висновком експерта № 209т від 02.03.2016 року.
Показання потерпілого і свідка про обставини вчинення цього злочину узгоджуються з фактичними даними, що містяться в протоколах огляду місця події, інших досліджених доказах, на які посилається суд, на підтвердження своїх висновків, тому суд обґрунтовано визнав їх достовірними.
Твердження апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що жоден доказ не підтверджує висновок суду про вчинення обвинуваченими розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_18 , колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами.

Відповідно у суду не було підстав ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_18 про саме такий спосіб вчинення щодо нього злочину, та нанесення тілесних ушкоджень і заволодіння його майном.

За епізодами вчинення обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 cт.185 КК України, їх винуватість підтверджується:
-показаннями потерпілого ОСОБА_23 , який підтвердив, що на початку лютого 2016 року, приїхавши до належного йому господарства, що по АДРЕСА_1 , виявив сліди незаконного проникнення до будинку та гаражного приміщення, у зв`язку з чим викликав працівників поліції. В ході огляду, виявив зникнення належного йому майна, кількість і вартість якого підтверджує.
За показаннями свідка ОСОБА_32 , у встановлений день, на прохання знайомого ОСОБА_11 , він із с. Іванківці, в ломбард, розташований в м. Хмельницькому, неподалік зупинки «Юність», перевозив на власному автомобілі електрогенератор жовтого кольору, який його здавав в ломбард, у зв`язку з потребою в грошах. При цьому, були присутні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які допомагали ОСОБА_11 . Про те, що вказаний електрогенератор було викрадено обвинуваченими він дізнався пізніше від працівників поліції.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , в кінці січня, привезли до нього електроегенератор, який він спочатку ремонтував, а потім допомагав, останнім, здати в ломбард, в м. Хмельницькому, про те, що він був викрадений, не знав.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_33 , в кінці січня 2016 року, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 просили його відвезти на власному автомобілі жовтий електрогенератор в ломбард, в місто Хмельницький, щоб продати, на що він відмовив.
Крім того, винуватість обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину підтверджується даними:
- протоколів прийняття заяв від потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_23 про вчинення кримінального правопорушення, відповідно від 24.01.2016 року та 02.02.2016 року;
- протоколів огляду місця події, з долученими фототаблицями, а саме господарств та розташованих на їх території будинків і інших приміщень, відповідно належних ОСОБА_21 та ОСОБА_23 від 24.01.2016 року і від 02.02.2016 року, якими підтверджується місце скоєння злочинів;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 19.03.2016 року за участю ОСОБА_11 з долученою фототаблицею, в ході проведення якого, останній, на місці пригоди вказав звідки вчиняв крадіжки майна потерпілого ОСОБА_23 ;
- бірок на золоті прикраси, наданими потерпілим ОСОБА_23 на підтвердження наявності та належності майна;
- довідки генерального директора ломбарду «Заставно-кредитний дім» про здачу 28.01.2016 року ОСОБА_11 бензинового електрогенератора;
- відеозапису з камер зовнішнього та внутрішнього спостереження вказаного ломбарду в період з 13 год 45 хв. по 14 год. 15 хв. 28.01.2016 року, який в якості додатку до вищевказаної довідки надано органу досудового розслідування генеральним директором ;
- довідок та висновків експертів товарознавців №83 від 12.02.2016 року та №103 від 10.02.2016 року про вартість викраденого майна.
Уся сукупність зібраних доказів була ретельно проаналізована судом першої інстанції, що дало можливість дійти обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 у вчиненні, відповідно, злочинів.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено, не вбачає таких і колегія суддів.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтами обвинуваченим ОСОБА_8 та захисником ОСОБА_14 не надано.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочинів обвинуваченими, які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отриманні з дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства.

Вказані докази доводять винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_10 у вчиненні саме злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, розбою нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та ОСОБА_9 і ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, таємному викраденні чужого майна(крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням у житло, а за епізодом потерпілого ОСОБА_23 , крім того, з проникненням в інше приміщення, повторно.
Враховуючи викладені обставини, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.187 на ч.2 ст. 125 КК України, та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_11 за недостатністю доказів його вини, на що є посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_14 , колегія суддів не вбачає.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, обвинувачені, керуючись корисливим умислом, вчинили умисний напад на потерпілого, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за обставин, вказаних в вироку. Для кваліфікації дій обвинувачених визначальними є їх дії, які утворюють об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, безпосередньо в момент нападу.
Колегія суддів приходить до висновку, що дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_10 були об`єднанні єдиним умислом, спрямованим на застосування до потерпілого ОСОБА_18 насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, як способу заволодіння чужим майном.
Підстав сумніватись в таких показаннях потерпілого, які були послідовними та незмінними впродовж всього часу кримінального провадження, в колегії суддів немає. Про такі ж обставини потерпілий повідомив правоохоронний орган, відразу ж після вчинення щодо нього злочину, перебуваючи під безпосереднім враженням, такі ж обставини повідомляв працівникам поліції, що відразу прибули на місце події, що також підтверджував під час судового розгляду свідок.
Відповідно вказані твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_8 суперечать сукупності зібраних та досліджених судом першої інстанції доказів, які спростовують їх.
Доводи захисника ОСОБА_14 про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_11 у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.187 КК України, так як показання потерпілого суперечать показанням свідка ОСОБА_24 , оскільки потерпілий не бачив скільки осіб наносили йому удари, суперечливі є його показання відносно мобільного телефону, що свідок ОСОБА_27 , також давала сумнівні показання, не заслуговують на увагу, оскільки потерпілий ОСОБА_18 давав в суді послідовні показання про те, як його зупинили обвинувачені, хто і де був розташований, як після його відмови віддати наявні у нього гроші, першим наніс удар кулаком в обличя ОСОБА_8 , а ОСОБА_10 збив його з ніг, після чого всі обвинуваченні почали наносити йому велику кількість ударів по різних частинах тіла, голові. При цьому обвинувачений ОСОБА_11 не заперечує, що він заволодів телефоном потерпілого, який, в подальшому, у нього був вилучений.

Показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_27 , яка підтвердила, що неподалік зупинки «Юність» бачила бійку обвинувачених, з якими, до цього, відпочивала в компанії, з невідомим, і що, після бійки, хтось з обвинувачених вихвалявся мобільним телефоном та тим, що гарно пострибав по потерпілому, узгоджуються з показаннями цього потерпілого і іншими доказами, тому ставити їх під сумнів колегія суддів не вбачає.

Посилання захисника ОСОБА_14 на те, що відомості з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, з протоколу огляду місця події, відео, про те, що ОСОБА_11 з іншими обвинуваченими були неподалік місця бійки, знаходження мобільного телефону потерпілого ОСОБА_18 у ОСОБА_11 , не свідчать про намір ОСОБА_11 скоїти розбійний напад або участь у такому, спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, яким суд дав належну правову оцінку.

Зауваження захисту до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого не дають підстав для визнання його недопустимим доказом, оскільки в ході проведення цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_18 продемонстрував механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченими, який підтверджується висновком судово-медичної експертизи №409 від 07.04.2016 року.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він дізнався про заволодіння ОСОБА_11 телефону потерпілого ОСОБА_18 , після конфлікту, коли вони відійшли від місця події, не є вирішальним, і не спростовують його причетності, саме, до даного злочину, а тому колегією суддів не беруться до уваги.
Твердження захисника ОСОБА_14 про те, що цивільний позов слід залишити без розгляду, оскільки у відомостях, викладених в довідці, що надана на підтвердження витрат лікарні, вказано, що лікарня за власний рахунок надавала ліки, а потерпілий ОСОБА_18 , в судовому засіданні показав, що купував їх за власний рахунок (судове засідання від 11.10.2017 року), не спростовує, також, надання потерпілому таких ліків лікарнею,(а.к.п.3-4 том 6), оскільки із змісту цієї довідки вбачається, що Хмельницька обласна лікарня підтримує позовні вимоги прокурора Хмельницької місцевої прокуратури та просить задовольнити їх в повному обсязі, стягнути, солідарно, з ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 до обласного бюджету витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення у сумі 2078 грн. 00 коп. (дві тисячі сімдесят вісім гривень 00 коп.) Цю довідку посвідчив підписом та печаткою головний лікар Хмельницької обласної лікарні А.С.Флаксемберг.

Висновки суду першої інстанції щодо належності та допустимості доказів, за епізодом крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_23 , на що є посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_14 є обґрунтованими. Суд підставно зробив висновок, що в сукупності та взаємозв`язку, ці докази доводять вину ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину поза розумним сумнівом.
Посилання захисника ОСОБА_14 на допущенні слідчим порушення кримінально-процесуального закону при огляді будинку потерпілого ОСОБА_23 , та що, останньому, із викраденого майна, належали лише санчата, все інше майно належало його синові та невістці, що він не міг пояснити які саме золоті вироби були викрадені з його будинку, коли саме була крадіжка, колегія суддів відхиляє, оскільки винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину доводиться дослідженими доказами, і ставити їх під сумнів та зменшити обсяг викраденого майна, у колегії суддів немає підстав.
Так, в ході судового розгляду, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_9 показали, що дійсно домовились в кінці січня 2016 року вчинити крадіжку у потерпілого ОСОБА_23 . Через паркан проникли на територію господарства, що по АДРЕСА_1 , відчинили ворота і проникли в приміщення гаража, де викрали вказане майно, заперечували крадіжку речей із будинку потерпілого. Однак, такі їх показання спростував в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_23 , який підтвердив, що виявив сліди незаконного проникнення, як до його гаража, так і до будинку, вказав кількість та вартість викраденого майна, крім того, на підтвердження наявності та вартості викрадених золотих виробів, надав бірки.
Ставити показання потерпілого під сумнів, колегія суддів не вбачає, оскільки обвинуваченні не заперечували свого перебування в господарстві ОСОБА_23 , доказів, що хтось інший міг викрасти вказані золоті вироби, судом першої інстанції не встановлено, і огрунтовано визнано такі показання ОСОБА_11 та ОСОБА_9 як бажання уникнути більш суворої відповідальності.
За наведених обставин, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_14 не підлягають задоволенню.
Разом з тим, вирок місцевого суду підлягає скасуванню, в частині звільнення обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 від призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок в разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Згідно з вимогами ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , зі звільненням від його відбування з випробуванням, суд не дотримався положень ст.ст.65, 75,104КК України та необґрунтовано звільнив обвинувачених від відбування призначеного покарання з випробуванням, без врахуванням всіх обставин кримінального провадження, відтак доводи апеляційних скарг прокурора, та потерпілого ОСОБА_18 , з цього приводу, знайшли своє підтвердження.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України за вчинення умисних, корисливих злочинів, та ОСОБА_10 за ч.2 ст.187 КК України, за вчинення умисного корисливого злочину, які згідно з приписами ст.12 КПК України відносяться до тяжких злочинів, із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_9 , крім того за ст. 104 КК України, суд допустив невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених правопорушень та особам обвинувачених.

У відповідності до ст.75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до осіб з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, які дають можливість суду зробити висновок, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання.

Згідно з положеннями ст.104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно ст..ст.75-78 КК України, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Ці вимоги закону судом, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України та покладення на нього обов`язків, відповідно до ст.76 КК України, та ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75,104 КК України та покладення на нього обов`язків, відповідно до ст.76 КК України, порушені.

Так, судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченим покарання, враховано відомості про особи винних, незначна вартість викраденого майна, позиція потерпілого ОСОБА_18 щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , проте не взято до уваги те, що ОСОБА_10 і ОСОБА_9 вчинили умисний злочин (розбій), поєднаний з насильством, небезпечний для життя чи здоров`я потерпілого. Також ОСОБА_9 вчинив, за попередньою змовою осіб, крадіжки майна потерпілих, поєднаних із проникненням у житло і інше приміщення, та заподіянні збитки, останній, не відшкодував.

Ці дані про особи обвинувачених дають колегії суддів підстави вважати, що доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_18 про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність є обгрунтованими, а призначене покарання ОСОБА_10 і ОСОБА_9 явно несправедливим через м`якість.

Враховуючи викладені обставини, доводи апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_18 та прокурора ОСОБА_6 , щодо призначення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, ОСОБА_9 , крім того на підставі ст. 104 КК України, є помилковим і не відповідає вимогам ст.65 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_9 притягуються до кримінальної відповідальності вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебувають, за місцем проживання ОСОБА_9 характеризуються посередньо, а ОСОБА_10 з позитивної сторони, позитивна поведінка обвинуваченого ОСОБА_10 , який влаштувався на роботу, створив сім`ю, має на утриманні двох малолітніх дітей 2018 року і 2020 року народження та дружину, яка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дітьми, а обвинувачений ОСОБА_9 на час вчинення злочинів був дитиною сиротою, в малолітньому віці втратив батьків, виховувався без їх турботи в багатодітній сім`ї, під піклуванням сестри, в складних матеріальних умовах, та інші обставини, які характеризують їх позитивно, проте, названі обставини не дають колегії суддів підстав погодитися з покаранням, яке призначене їм судом першої інстанції із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_9 , також, на підставі ст. 104 КК України.

Крім того, заслуговують на увагу твердження потерпілого ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_10 і ОСОБА_9 своєї вини у скоєнні злочину за ч.2 ст.187 КК України не визнали, завдані йому збитки ОСОБА_10 відшкодував частково, ОСОБА_9 не відшкодував, жодного разу не вибачились, про їх зухвалу поведінку відносно нього, та такі ж доводи прокурора, а також, що збитки, заподіянні ОСОБА_9 , за попередньою змовою групою осіб, під час вчинення крадіжки майна потерпілих, поєднаних із проникненням у житло, не відшкодовані, заслуговують на увагу.

Постановляючи свій вирок, колегія суддів, урахувавши ступінь тяжкості та підвищену суспільну небезпеку, вчинених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 злочинів, дані про їх особи, відсутність обтяжуючих покарання обставин, обставини, що пом`якшують призначене їм покарання, а саме те, що вони вперше притягуються до кримінальної відповідальності, ОСОБА_10 частково відшкодував заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_18 , позицію потерпілого щодо пом`якшення йому покарання, наявність на утриманні двох малолітніх дітей та дружини, вчинення ОСОБА_9 злочинів в неповнолітньому віці, його щире каяття у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, приходить до висновку, що суд першої інстанції, з врахуванням декількох обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та особи винних, обґрунтовано застосував до обвинувачених ст.69 КК України та призначив покарання за вчинений злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини цієї статті, і, в цій частині, вирок суду щодо них ні прокурором, ні потерпілим ОСОБА_18 не оскаржується.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 без відбування покарання з випробуванням, з покладенням на них відповідних обов`язків, належним чином не вмотивоване. Вказані дані про особи винних, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів(злочину), підвищеної суспільної небезпеки, обставин кримінального провадження, не давали суду підстави, повторно, пом`якшити їм покарання та звільнити їх від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладенням відповідних обов`язків.

Таке покарання є помилковим і не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

З врахуванням вимог ч.2 ст.98 КК України колегія суддів не призначає додаткове покарання у виді конфіскації майна обвинуваченому ОСОБА_9 , який вчинив злочин будучи неповнолітнім.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого(вчинених) злочинів, осіб винних, фактичних обставин кримінального провадження, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 покарання.

За вказаних обставин, апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_18 та прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 -скасуванню, відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, в частині призначеного покарання, з підстав не правильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України судом апеляційної інстанції свого вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, п.3 ч.1 ст.407, п. 4 ч. 1,2 ст.ст. 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_20 та захисника ОСОБА_14 , в інтересах ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_18 та прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2019 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , в частині призначеного їм покарання та звільнення їх від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_9 , крім того, на підставі ст. 104 КК України, та покладенням обов`язків, відповідно до ст.76 КК України, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, із конфіскацією майна.
ОСОБА_9 призначити покарання:

-за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
-за ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без конфіскації майна у відповідності до вимог ст.98 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.70КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений протягом 3-х місяців до Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4