Справа № 487/1236/17
Провадження № 1-кп/487/66/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2021 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005836 відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, українця, громадянина України, має середню освіту, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше в силу ст..89 КК України не судимого, -

обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України

сторони кримінального провадження

прокурор Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4

потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_3

захисник: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

16.12.2016 року приблизно о 19-00 годині, ОСОБА_3 , якому на той час було пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, знаходився біля будинку АДРЕСА_3 , де зустрівся з неповнолітнім ОСОБА_5 2000 року народження та реалізуючи свій злочинний корисливий намір, направлений на незаконне повторне заволодіння чужим майном, пред`явив неповнолітньому ОСОБА_5 незаконну вимогу передати йому належний потерпілому планшет «Lenovo ТАВ 2 А7», який знаходився у ОСОБА_5 вдома, погрожуючи у разі невиконання його незаконної вимоги, застосувати до потерпілого фізичне насильство та погрожуючи повідомити їх спільним знайомим негативну інформацію відносно особи потерпілого.

ОСОБА_5 , будучи на той час неповнолітнім, в силу свого психоемоційного стану, реально сприйняв погрози ОСОБА_3 , який у разі відмови виконати його незаконну вимогу по передачі йому майна, може застосувати до нього фізичне насильство чи повідомити їх спільним знайомим негативну інформацію, стосовно нього.

Після цього, потерпілий ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 пішли за місцем проживання потерпілого за адресою АДРЕСА_4 , де потерпілий взяв належний йому планшет «Lenovo ТАВ 2 А7», вартістю 1137 грн..

В подальшому, ОСОБА_3 викликав таксі, до салону якого вони сіли разом з ОСОБА_5 .. Перебуваючи в салоні автомобілю, на виконання незаконної вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_5 передав йому свій планшет «Lenovo ТАВ 2 А7».

Після цього ОСОБА_3 разом з потерпілим направилися до Центрального ринку у м.Миколаєві, де ОСОБА_3 за своїм паспортом заклав планшет «Lenovo ТАВ 2 А7», яким незаконно повторно заволодів, до ломбарду «Гроші тут», отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 1137 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.189 КК України та визнає його винуватим у вимозі передати чуже майно з погрозою насильства над потерпілим та розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці (вимагання) вчинене повторно.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.189 КК України визнав частково.

Під час безпосереднього допиту в судовому засіданні пояснив, що взимку 2016 року точної дати не пам`ятає, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, попросив у свого знайомого ОСОБА_9 в борг грошові кошти. У свою чергу ОСОБА_10 зазначив, що грошей у нього не має, однак у нього є знайомий хлопець, який, за грошову винагороду, може надати планшет чи телефон, який він закладе у ломбард, з послідуючим викупом та поверненням.

У вечері він прийшов до під`їзду в будинку по АДРЕСА_3 , де знаходилися ОСОБА_10 та наглядно йому знайомий потерпілий ОСОБА_5 . В ході спілкування, потерпілий відмовився передати йому планшет, так як його не задовольнила сума винагороди.

При цьому, оскільки, йому конче були потрібні гроші, він пред`явив вимогу ОСОБА_5 передати йому планшет, погрожуючи розповісти у їх спільноті, про те, що потерпілий не тримає взятого слова, що значно вплине на думку їх оточуючих, про особисті якості ОСОБА_5 ..

Після цього він, потерпілий та ОСОБА_10 пішли до ОСОБА_5 додому, де той взяв планшет, та передав йому.

В подальшому вони втрьох, на таксі, поїхали до Центрального ринку, де він заклав планшет, приблизно за 700 грн., точно не пам`ятає, з яких незначну суму, приблизно 200 грн. передав ОСОБА_5 чи ОСОБА_11 , кому саме не пам`ятає. Інші грошові кошти витратив на власні потреби.

Спростовував факт застосування до потерпілого фізичного насильства, а також погрози застосування такого насильства.

,

Вина ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст..189 КК України підтверджується наступними дослідженими судом доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_5 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що взимку 2016 року, точної дати не пам`ятає, він знаходився у під`їзді будинку по АДРЕСА_3 , при цьому точно не пам`ятає він був сам чи з ОСОБА_12 .

Приблизно о 19-00 годині, до під`їзду зайшов раніше йому наглядно знайомий обвинувачений, який висловив йому вимогу передати планшет «Lenovo ТАВ 2 А7», який знаходився у нього вдома.

Коли він відмовився, ОСОБА_3 став погрожувати йому застосувати фізичну силу, а також розповісти їх спільним знайомим, що він ОСОБА_13 не виконує даних обіцянок, що могло вплинути на думку про нього у їх спільному оточенні.

Сприйнявши вказані погрози ОСОБА_3 , як реальні, він пішов разом з обвинуваченим до себе додому, де взяв планшет. Після цього, вони разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_12 на таксі поїхали до Центрального ринку у м.Миколаєві, де обвинувачений заклав планшет до ломбарду. Він не пам`ятає, щоб ОСОБА_3 після цього передав йому якісь грошові кошти.

Чому поїхав разом з обвинуваченим до Центрального ринку пояснити не зміг.

Зазначив, що про вказані події розповів батькам. Пояснив, що планшет йому повернула матір ОСОБА_3 .

Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Факт нанесення йому ОСОБА_3 удару ногою в область сідниць не підтвердив.

Показами свідка ОСОБА_14 , яка безпосередньо під час допиту в судовому засіданні пояснила, що потерпілий є її сином. Взимку 2016 року, точної дати та часу вона не пам`ятає, син прийшов додому, взяв планшет та пішов. Через деякий час до них додому прийшли два хлопці, які пояснили, що у сина, хлопець на ім`я ОСОБА_15 , забрав планшет, та він боїться іти додому.

Після чого вони з чоловіком пішли до сина, який розповів їм, що на вимогу хлопця, передав йому планшет, який той заклав до ломбарду, на Центральному ринку, куди вони поїхали разом.

Син пояснив, що передав планшет та разом з обвинуваченим поїхав до ломбарду, так як боявся останнього.

Зазначила, що планшет їм було повернуто матір`ю ОСОБА_3 .. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вона не має.

Покази вказаних осіб, щодо фактичних обставин скоєння ОСОБА_3 вказаного кримінального правопорушення, у своєму взаємозв`язку повністю узгоджуються з сукупністю досліджених судом письмових доказів, а саме

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого 16.12.2016 року о 21-40 годині потерпілий ОСОБА_5 повідомив слідчого СВ Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області про факт заволодіння, невідомим чоловіком, належним йому майном, а саме планшетом «Lenovo ТАВ 2 А7» , який мав місце приблизно о 19-00 годині 16.12.2016 року, біля будинку 5-а по вул.Крилова у м.Миколаєві..

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.12.2016 року, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_5 на пред`явлених фотознімках впізнав ОСОБА_3 , як хлопця, який 16.12.2016 року близько 19-00 год., біля будинку 5-а по вул.Крилова у м.Миколаєві заволодів його планшетом.

Протоколом огляду предмету, складеного слідчим СВ Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області 19.12.2016 року, за результатами огляду планшету «Lenovo ТАВ 2 А7» ІМЕІ НОМЕР_1 .

Постановою слідчого СВ Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області від 19.12.2016 року планшет «Lenovo ТАВ 2 А7» ІМЕІ НОМЕР_1 було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, та передано ОСОБА_14 на відповідальне зберігання.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.12.2016 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_16 на пред`явлених фотознімках впізнав ОСОБА_3 , як чоловіка на ім`я « ОСОБА_15 », який у середині грудня 2016 року, заклав на своє ім`я у ломбарді, планшет його знайомого ОСОБА_17 .

Довідкою генерального директора ПТ «Ломбард «Гроші тут»» №480/2 від 16.02.2017 року, відповідно до якої планшет «Lenovo ТАВ 2 А7» ІМЕІ НОМЕР_1 був закладений у відділенні за адресою пр-т.Леніна, 21 за паспортом серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані докази, суд визнає належними, допустимими та достовірними, а їх взаємозв`язок достатнім та взаємоузгодженим, в розумінні критерію «поза розумним сумнівом» на підтвердження встановлених обставин незаконного заволодіння ОСОБА_3 майном потерпілого ОСОБА_5 внаслідок пред`явлення незаконної вимоги передати майно з погрозою насильства над потерпілим тарозголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці (вимагання) вчинене повторно.

Суд критично сприймає твердження обвинуваченого про те, що погрози потерпілому ОСОБА_5 , у разі відмови передати майно, застосувати до нього фізичне насильство він не висловлював, оскільки вони спростовуються показами, наданими ОСОБА_5 при його безпосередньому допиті в суді, проведеному в порядку ст..ст.353, 352 КПК України.
Відповідно до пред`явленого обвинувачення, органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 по незаконному заволодінню майном потерпілого ОСОБА_5 були кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за майнові злочини, 16.12.2016 року приблизно о 19-00 годині, знаходячись біля будинку 5-а по вул.Крилова у м.Миколаєві, побачив неповнолітнього ОСОБА_5 , при цьому у нього виник злочинний корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна потерпілого.
В розмові з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , шляхом залякування потерпілого негайним застосуванням до нього фізичного насильства, змусив останнього разом з ним піти до ОСОБА_5 додому. При цьому, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, та демонструючи реальність застосування до потерпілого фізичного насилля, умисно наніс один удар ногою в область сідниць ОСОБА_5 .
У свою чергу потерпілий, достовірно знаючи, що ОСОБА_3 раніше судимий за насильницькі злочини, суб`єктивно сприймаючи загрозу застосування насилля відносно нього, пішов додому, звідки взяв планшет «Lenovo ТАВ 2 А7», чорного кольору, вартістю 1137 грн..

Після цього ОСОБА_3 викликав таксі та наказав ОСОБА_5 сідати до автомобілю. ОСОБА_5 , знаючи про те, що ОСОБА_3 раніше засуджувався за вчинення насильницьких злочинів, виконав вимогу ОСОБА_3 . В подальшому в салоні автомобілю ОСОБА_3 забрав у потерпілого планшет «Lenovo ТАВ 2 А7», чорного кольору.

Після цього ОСОБА_3 разом з потерпілим ОСОБА_5 , на таксі поїхали до ломбарду, розташованого на Центральному ринку у м.Миколаєві, де ОСОБА_3 на свій паспорт заклав планшет та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1137 грн.

Суд не погоджується з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_3 за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5 виходячи з наступного.

Грабіж, як злочин проти власності це відкрите викрадення чужого майна, кваліфікуючою ознакою пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення є застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
При допиті під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_3 відносно нього фізичне насильство не застосовувалось.
Одночасно підтвердив факт погроз зі сторони ОСОБА_3 у разі не передачі йому планшету, застосувати до нього фізичне насильство та повідомити їх спільним знайомим компрометуючу його інформацію.
Вказані покази потерпілого частково узгоджуються і з показами ОСОБА_3 , який у своїх поясненнях підтвердив факт здійснення погроз ОСОБА_5 повідомити їх спільним знайомим негативну інформацію про нього.
Одночасно, як вбачається з пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення він став погрожувати потерпілому ОСОБА_5 застосувати фізичну силу у разі, якщо він в подальшому не передасть йому майно, яке на той момент не знаходилося у потерпілого, а перебувало у нього вдома. В пред`явленому обвинуваченні, незважаючи на формальне посилання на грабіж, відсутня така обов`язкова складова грабежу, як вчинення активних дій по негайному заволодінню майном.
Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року - при розмежуванні вимагання і грабежу чи розбою слід виходити з того, що при грабежі та розбої насильство або погроза його застосування спрямовані на заволодіння майном у момент їх застосування. При цьому погроза являє собою такі дії чи висловлювання, які виражають намір застосувати насильство негайно. Дії, що полягають у насильстві або в погрозі його застосування, спрямовані на одержання майна в майбутньому, а також вимогу передати майно, поєднану з погрозою застосувати насильство до потерпілого або його близьких родичів у майбутньому, слід кваліфікувати як вимагання.

Оцінюючи фактично встановлені обставини кримінального провадження, на підставі наданих органом досудового розслідування та досліджених доказів, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 полягали в незаконній вимозі передати чуже майно з погрозою насильства над потерпілим та розголошенні відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, та підлягають кваліфікації за ч.2 ст.189 КК України, за кваліфікуючою ознакою повторність.

Формулювання обвинувачення пред`явлене ОСОБА_3 та визнане судом не доведеним.

На початку листопада 2016 року, біля 08-00 години, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим за розбій, перебував у квартирі АДРЕСА_5 разом з потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ..

При цьому, ОСОБА_3 , переслідуючи корисливий мотив, з метою власного незаконного збагачення, дістав ніж та почав демонструвати його потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які сприйняли загрозу застосування насильства реально, так як знали, що ОСОБА_3 раніше судимий за насильницькі злочини.

Після цього ОСОБА_3 , почав вимагати у ОСОБА_6 віддати йому сережку, яка знаходилася у лівому вусі потерпілого, на що той відповів відмовою. В подальшому ОСОБА_3 взяв в руки ніж та почав погрожувати, демонструючи його перед обличчям ОСОБА_6 , у свою чергу потерпілий, об`єктивно сприймаючи погрози ОСОБА_3 , які виразилися в демонстрації ножа, як реальну загрозу застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, віддав ОСОБА_3 сережку, яка матеріальної цінності для потерпілого не представляла, та яку обвинувачений поклав до кишені.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , направився до спальні, де взяв сумку «Adidas» біло синього кольору вартістю 700 грн., яка належала ОСОБА_6 , та почав складати до неї речі, належні потерпілому ОСОБА_6 , а саме: штани жовтого кольору, вартістю 300 грн.; джинсові брюки синього кольору на манжетах, вартістю 450 грн.,; два пластикові гребінці, вартістю 50 грн. кожен, загальною вартістю 100 грн.; філірувальні ножиці, вартістю 100 грн.; пулевізатор, вартістю 50 грн.; кросівки «Puma» чорного кольору вартістю 500 грн.; сумочку, зеленого кольору, вартістю 150 грн.. Та речі, належні потерпілому ОСОБА_7 , а саме: кардиган сірого кольору, вартістю 200 грн.; кардиган пісочно-жовтого кольору, вартістю 400 грн., які знаходилися в різних кімнатах квартири.

При цьому, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , реально сприймаючи погрозу ОСОБА_3 застосування до них фізичного насильства та знаючи про те, що ОСОБА_3 раніше засуджувався за вчинення насильницького злочину, не чинили йому спротиву.

Після чого, утримуючи вказане майно при собі, ОСОБА_3 , з місця скоєння злочину зник, тим самим спричинивши потерпілим матеріальну шкоду ОСОБА_6 у розмірі 2350 грн.; ОСОБА_7 у розмірі 600 грн.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 по даному епізоду кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Дослідивши у ході судового слідства надані органом досудового слідства докази, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України не знайшло свого підтвердження з наступних підстав.

Обвинувачений ОСОБА_3 при безпосередньому допиті під час судового розгляду, за фактом пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.187 КК України, пояснив, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , це його знайомі, які займалися продажем речей. У листопаді 2016 року він був у них дома в квартирі АДРЕСА_5 , куди прийшов, щоб придбати речі. За спільною згодою, він вибрав одяг, за частину якого розрахувався, а саме передав їм грошові кошти приблизно 1000 грн. Залишок суми мав сплатити в подальшому. Вказаний спосіб розрахунку ними з потерпілими було узгоджено. Зазначив, що через деякий час зустрів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які повідомили йому, що оскільки на даний час відносно нього здійснюється досудове розслідування, за заявою потерпілого ОСОБА_5 , вони також будуть звертатися до правоохоронних органів, з заявою, щодо заволодіння ним належним їм майном.

Категорично спростовував факт заволодіння майном потерпілих при обставинах зазначених в обвинувальному акті.

На підтвердження доведення вини ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України стороною обвинувачення надано наступні докази.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого 11.01.2017 року потерпілий ОСОБА_18 повідомив о/у ВКП Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області про факт відкритого заволодіння наглядно йому знайомим хлопцем на ім`я ОСОБА_15 , належним йому майном, а саме: сережкою, вартістю 100 грн.; спортивними штанами, вартістю 300 грн.; джинсовими брюками, вартістю 550 грн.; філірувальними ножицями, вартістю 300 грн.; пулевізатором; кросівками «Puma», вартістю 1800 грн.; сумочкою, вартістю 450 грн.; сумкою «Adidas», вартістю 1700 грн., що мав місце на початку листопада 2016 року у приміщенні квартири АДРЕСА_5 .

Протокол огляду предмету від 11.01.2017 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 , згідно до якого було оглянуто сторінку соціальної мережі «В котакте» « ІНФОРМАЦІЯ_3 », при цьому потерпілий зазначив, що це сторінка ОСОБА_19 .

Під час огляду, на одній з фотографій, потерпілий ОСОБА_6 упізнав, належну йому сумку зеленого кольору, якою заволодів ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_5 .

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.01.2017 року відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 , на пред`явлених фотознімках впізнав ОСОБА_20 , як особу який на початку листопада заволодів його майном, погрожуючи застосуванням фізичного насильства.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого 11.01.2017 року потерпілий ОСОБА_7 повідомив слідчого СВ Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області про факт відкритого заволодіння з погрозою ножем, наглядно йому знайомим ОСОБА_21 , якого кличуть « ОСОБА_22 », належним йому майном, що мав місце на початку листопада 2016 року о 08-00 годині у приміщенні квартири АДРЕСА_5 .

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.01.2017 року відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 , на пред`явлених фотознімках впізнав ОСОБА_20 , як особу який на початку листопада заволодів його майном, погрожуючи ножем.

Протокол обшуку від 12.01.2017 року, проведеного на підставі Ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 11.01.2017 року справа №487/98/17 провадження №1-кс/487/27/17, за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно до якого, під час проведення обшуку було виявлено та вилучено дві спортивні кофти сірого та жовтого кольору; джинсові брюки синього кольору.

Протокол огляду предмета, складений слідчим СВ Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області 14.01.2017 року за результатом огляду двох спортивних кофт сірого та жовтого кольору; джинсових брюк синього кольору, які було виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 .

Протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками, складений слідчим СВ Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області 16.01.2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав належні йому джинсові брюки синього кольору на манжетах, якими на початку листопада 2016 року заволодів ОСОБА_3 , та які в послідуючому було вилучено 12.01.2017 року, під час проведення обшуку за місцем проживання останнього.

Протокол огляду предмету від 16.01.2017 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_7 , згідно до якого було оглянуто сторінку соціальної мережі «В котакте» « ІНФОРМАЦІЯ_3 », при цьому потерпілий зазначив, що це сторінка ОСОБА_19 .

Під час огляду, на одній з фотографій, потерпілий ОСОБА_7 упізнав, належну ОСОБА_6 сумку зеленого кольору, якою ОСОБА_3 заволодів, погрожуючи ножем, у приміщенні квартири АДРЕСА_5 .

Довідки ФОП ОСОБА_23 , щодо вартості майна, належного потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким заволодів ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_5 , станом на 08.11.2016 року.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.01.2017 року відповідно до якого свідок ОСОБА_24 , на пред`явлених фотознімках впізнав ОСОБА_3 , як особу який у кінці 2016 року, в обмін, передав йому куртку жовтого кольору та кросівки «Puma» чорного кольору.

Заяву ОСОБА_24 від 25.01.2017 року, відповідно до якої свідок добровільно видав працівникам поліції куртку жовтого кольору та кросівки «Puma» чорного кольору, які йому в обмін, в кінці 2016 року передав ОСОБА_3 .

Протокол огляду предмета з фототаблицею до нього, складений слідчим СВ Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області 25.01.2017 року, за результатом огляду куртки жовтого кольору та кросівок «Puma» чорного кольору, які було добровільно видано свідком ОСОБА_24 25.01.2017 року.

Протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 з фото таблицею до нього, складеного 07.02.2017 року.

У судовому засіданні потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 допитані не були.

Відповідно до Інформаційної довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №31/1-12313 вих 20 від 21.10.2020 року ОСОБА_6 15.10.2019 року виїхав за межі України.

Повідомлення про виклик до судових засідань потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які направлялися поштовим зв`язком на адреси зазначені в обвинувальному акті, були повернуті до суду за закінченням терміну зберігання.

Підстави для виправдання обвинуваченого.
Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення право на справедливий суд. Суд повинен відповідати вимогам незалежності та безсторонності.
Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 3 п. 3 ст. 129 Конституції України, передбачено, що забезпечення доведеності вини є одним із конституційних принципів судочинства.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року "Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя " визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При ухвалені вироку суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в п.43 Рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», згідно якого Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом».

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень частини 2 статті 62 Конституції України та частини 2 статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом частини 3 статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Мотиви з яких суд відкидає докази обвинувачення:

Відповідно до статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статті 91 цього Кодексу, у відповідності до положень частини 1 статті 92 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.

В рішенні Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року зазначено, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України, зокрема, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, давши їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.187 КК України, виходячи з наступного.

Фактично пред`явлене обвинувачення ґрунтується на показах потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , отриманих під час досудового слідства, відповідно до яких потерпілі стверджували, що злочин стосовно них вчинив ОСОБА_3 , під час пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, впізнавши обвинуваченого, як хлопця, який на початку листопада 2016 року, погрожуючи застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, яке виразилося у демонстрації ножа, у приміщенні квартири АДРЕСА_5 , заволодів належним їм майном.

Покази потерпілого ОСОБА_6 , щодо обставин вчинення відносно нього розбійного нападу, були перевірені, під час проведення слідчого експерименту, протокол проведення якого був наданий суду.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

За положеннями ч.4 ст.95 КПК України, суд обґрунтовує свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст..255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Так в судовому засіданні стороною обвинувачення не було забезпечено допит потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а отже судом не було перевірено їх твердження, щодо дій обвинуваченого, які виразилися у нападі з метою заволодіння їх майном поєднаному з загрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я, який мав місце на початку листопада 2016 року, щоб надало змогу суду встановити обставини кримінального провадження, а саме місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, а також форми вини та мотивів ОСОБА_3 при його вчиненні.

При цьому, на підтвердження вини ОСОБА_3 , стороною обвинувачення надані суду Протоколи про прийняття заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 11.01.2017 року про вчинення відносно них злочину, які містять протиріччя, оскільки ОСОБА_6 у заяві не вказував, щодо погроз обвинуваченого про застосування до нього насильства, а зазначив лише про факт відкритого заволодіння його майном. У свою чергу, ОСОБА_7 , зазначив, про заволодіння обвинуваченим його майном з погрозою ножем.

Одночасно, відповідно до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.01.2017 року. ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_3 , як особу, яка заволоділа його майном, погрожуючи фізичною розправою, та не зазначаючи про факт демонстрації ножа. Разом з цим, відповідно до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.01.2017 року. ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_3 , як особу, яка заволоділа його майном, погрожуючи ножем.

Вказані протиріччя в заявах та поясненнях потерпілих не були усунені під час судового розгляду, з урахуванням чого суд вважає заяви та пояснення потерпілих такими, що не узгоджуються між собою та сукупністю інших наданих суду письмових доказів.

Крім того, на підтвердження вини ОСОБА_3 стороною обвинувачення надано ряд письмових доказів.

Протокол огляду предмету від 11.01.2017 року, згідно до якого потерпілий ОСОБА_6 , на фото ОСОБА_3 , розміщеному на сторінці соціальної мережі «В котакте» « ІНФОРМАЦІЯ_3 », упізнав, належну йому сумку зеленого кольору, якою заволодів ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_5 .

Протокол огляду предмету від 16.01.2017 року, згідно до якого потерпілий ОСОБА_7 , на фото ОСОБА_3 розміщеному на сторінці соціальної мережі «В котакте» « ІНФОРМАЦІЯ_3 », упізнав, належну ОСОБА_6 сумку зеленого кольору, якою ОСОБА_3 заволодів, погрожуючи ножем, у приміщенні квартири АДРЕСА_5 .

Протокол обшуку від 12.01.2017 року, проведеного за місцем мешкання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_6 , відповідно до якого було виявлено та вилучено джинсові брюки синього кольору та Протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 16.01.2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав, вказані джинсові брюки, як свої, якими ОСОБА_3 відкрито заволодів за місцем його проживання.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.01.2017 року відповідно до якого свідок ОСОБА_24 , на пред`явлених фотознімках впізнав ОСОБА_3 , як особу який у кінці 2016 року, в обмін, передав йому куртку жовтого кольору та продав кросівки «Puma» чорного кольору.

Заява свідка ОСОБА_24 від 25.01.2017 року, відповідно до якої свідок добровільно видав працівникам поліції куртку жовтого кольору та кросівки «Puma» чорного кольору, які йому в обмін, в кінці 2016 року передав ОСОБА_3 .

Протокол огляду предмета з фото таблицею до нього від 25.01.2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав, добровільно видані свідком ОСОБА_24 речі, а саме куртку жовтого кольору та кросівки «Puma» чорного кольору.

Разом з тим, при оцінці вказаних письмових доказів, суд приходить до висновку, що вони у своїй сукупності, без показів потерпілих, не містять будь-яких прямих фактичних обставин на підтвердження вини обвинуваченого, та не спростовують твердження ОСОБА_3 у тій частині, що він дійсно, у листопаді 2016 року перебував за місцем проживання потерпілих, де придбав у них речі, а не заволодів ними під час розбійного нападу.

При наданні оцінки, Протоколу слідчого експерименту, проведеного 07.02.2017 року за участю ОСОБА_6 суд виходить з наступного.

Згідно до положень ст..240 КПК України, слідчий експеримент проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події проведення необхідних дослідів чи випробувань з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. В протоколі про проведення слідчого експерименту докладно викладаються його умови і результати проведення.

Згідно до наданого протоколу потерпілий ОСОБА_6 пояснив та на місці події відтворив обставини заволодіння ОСОБА_3 майном.

При цьому, викладені у протоколі фактичні дані, не містять наявності обставин, скоєння ОСОБА_3 дій, які б становили об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, в частині нападу обвинуваченого на потерпілих з погрозою застосування насильства, небезпечного для їх життя чи здоров`я.

Разом з тим, згідно до п.п.6,12 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року розбій це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).

З урахуванням викладеного, вказаний протокол суд розцінює як неналежний доказ у справі, який не може бути покладеним у висновок, щодо винуватості ОСОБА_3 у пред`явленому овинуваченні, з урахуванням тієї обставини, що потерпілий ОСОБА_25 не був допитаний при судовому розгляді кримінального провадження.

З урахуванням вищезазначеного, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення за ч.2 ст.187 КК України, відповідно до обвинувального акту, проаналізувавши докази, зібрані на досудовому розслідуванні, за своїм внутрішнім переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, винуватість ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчинені кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України, що з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, є підставою для його виправдання за пред`явленим обвинуваченням.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_20 судом не встановлено.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_20 покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого.

Так ОСОБА_20 , з урахуванням приписів ст..12 КК України, вчинено тяжкий злочини.

Обвинувачений на даний час в силу ст..89 КК України вважається не судимим, на обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

ОСОБА_3 з 19.01.2019 року на волонтерській основі займався допомогою наркозалежним у Громадській організації «Майбутнє без наркотиків», відповідно до характеристики Голови правління характеризувався позитивно.

На теперішній час, ОСОБА_3 перебуває у складі громадської організації «СА-Одеса», де займається на волонтерській основі допомогою наркозалежним, відповідно до характеристики керівника характеризується позитивно.

Відповідно до положень ст..65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженого та запобігання скоєнню ним нових злочинів, з врахуванням вищезазначених обставин, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.189 України.

Одночасно суд зазначає, що ОСОБА_3 15.07.2016 року був засуджений Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.1 ст.121 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст..75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком два роки.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 28.12.2020 року ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання призначеного за Вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.07.2016 року по закінченню строку випробування.

Вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.12.2016 року ОСОБА_3 було засуджено за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1, ст..69, ч.1 ст.70 КК України, за епізодами злочинів, що мали місце 02 та 03 липня 2015 року, до 45 діб арешту, з самостійним виконання вироку Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.07.2016 року, на підставі ч.4 ст.70 КК України..

Згідно до розпорядження 27.01.2017 року вирок суду від 27.12.2016 року приведено до виконання.

Відповідно до повідомлення УІАП ГУ НП у Миколаївській області від 01.03.2021 року, ОСОБА_3 почав відбувати строк покарання 27.01.2017 року в ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор).

Таким чином, ОСОБА_3 вважається таким, що повністю відбув покарання призначене за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.12.2016 року.

При вирішенні питання, щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання обвинуваченому, суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 29.08.2018 року у справі №663/537/17, зробила правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), відповідно до якого, до особи, яка вчинила злочин до 20.06.2017 року (включно), під час зарахування у строк відбуття покарання попереднього ув`язнення, підлягає застосуванню ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VІІІ від 26.11.2015 року, в силу як прямої так і зворотної дії у часі.

Відповідно до положень ст..72 ч.5 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 у строк відбуття покарання слід зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі час попереднього ув`язнення з 12.01.2017 року по 02.10.2018 року, що складає три роки п`ять місяців десять днів.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 остаточно слід призначити покарання, відповідно до приписів ст..73 КК України у вигляді позбавлення волі, у межах відбутого покарання три роки п`ять місяців десять днів. За такого, ОСОБА_3 слід вважати таким, що повністю відбув призначене покарання.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, слід вирішити з урахуванням приписів ст..100 КПК України.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України слід скасувати арешт з майна, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.01.2017 року справа №487/98/17 провадження №1-кп/487/37/17.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) за ч.2 ст.187 КК України та виправдати у зв`язку з не доведеністю, вчинення ним вказаного кримінального правопорушення (злочину).

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.189 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років п`яти місяців десяти днів - позбавлення волі

Відповідно до положень ст..72 ч.5 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі час попереднього ув`язнення з 12.01.2017 року по 02.10.2018 року, що складає три роки п`ять місяців десять днів.

ОСОБА_3 вважати таким, що повністю відбув призначене покарання.

Скасувати арешт з джинсових брюк синього кольору з манжетами, спортивної кофти жовтого кольору та спортивної кофти чорного кольору накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.01.2017 року справа №490/2600/2018 провадження №1-кс/490/3010/18

Речовий доказ у кримінальному провадженні - куртку пісочно-жовтого кольору, що перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_6 залишити у його розпорядженні.

Речовий доказ у кримінальному провадженні - планшет «Lenovo ТАВ 2 А-7», що перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_14 залишити у її розпорядженні.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Інші учасники мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1