ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/207/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції: 640/3033/19 судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_4 ,

суддів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

при секретарі ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до цього вироку
ОСОБА_9 , 1993 року народження, уродженець с. Ліщинівка Христинівського району Черкаської області, громадянин України, раніше не судимий, -

визнаний не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 257 КК України, у зв`язку з відсутністю складу вказаного злочину, та виправданий; у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 14 - ч. 4 ст. 187 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаного злочину, та виправданий.
Визнаний винним :
за ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,
за ч.2 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік,
за ч.1 ст. 263-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,
за ч.1 ст. 199 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
за ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,
за ч.1 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік,
за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,
за ч.4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією особистого майна,
за п.п. 6, 9, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.

ОСОБА_11 , 1962 року народження, уродженка м. Харкова, громадянка України, раніше не судима, -

визнана невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 257 КК України, у зв`язку з відсутністю складу вказаного злочину, та виправдана; у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 14 ч.4 ст. 187 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаного злочину, та виправдана.
Визнана винною :
за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,
за ч.4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією особистого майна.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією особистого майна.

ОСОБА_10 , 1996 року народження, уродженець с. Шляхове Кегичівського району Харківської області, громадянин України, раніше не судимий, -

визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 257 КК України, у зв`язку з відсутністю складу вказаного злочину, та виправданий.
Визнаний винним :
за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,
за ч.4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією особистого майна,
за п.п. 6, 9, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обчислюється з 26.10.2016 року - з дня їх фактичного затримання.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі зараховано ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення з 26.10.2016 року по день набрання цим вироком законної сили, у строк відбування покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 матеріальну шкоду, завдану злочином у сумі 282351 грн. 74 коп.; витрати потерпілої на поїздки до органу досудового слідства разом з представником на загальну суму 1955 грн.98 коп.; витрати на поховання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на загальну суму 29730 грн. 90 коп.
Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 на користь Держави процесуальні витрати: за експертні послуги по 11611 грн. 24 коп. з кожного.
Накладений арешт на речові докази скасований.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Вироком встановлено, що на початку 2015 року, точні час та дата не встановлені, у ОСОБА_9 , який знаходився за місцем проживання своїх батьків - на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виник умисел, спрямований на незаконне виготовлення холодної зброї, а саме кастету.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 в той же день знайшов на території даного домоволодіння металеву пластину, з якої за допомогою слюсарного обладнання шляхом випилювання, незаконно, не маючи на то відповідного дозволу, виготовив кастет, який потай від батьків зберігав за вищевказаною адресою.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 в невстановлені досудовим розслідуванням спосіб та дату, незаконно зберігаючи при собі, перевіз вказаний кастет до м.Харків та зберігав його спочатку за місцем своєї реєстрації - в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , а потім за місцями фактичного проживання - в квартирі АДРЕСА_3 .

Крім того, 01.10.2016 року приблизно о 22:20 год. ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 за попередньою змовою під час розбійного нападу на ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , для здійснення психологічного тиску та спричинення тілесних ушкоджень потерпілим було застосовано вказану холодну зброю (кастет).

26 жовтня 2016 року під час проведення обшуку в домоволодінні АДРЕСА_4 співробітники поліції вилучили кастет, що відповідно до висновку криміналістичної експертизи № 450х від 28.12.2016, відноситься до не клинкової холодної зброї, призначеної для розтрощення м`яких тканин та роздроблення кісток, виготовлений саморобним способом, який ОСОБА_9 незаконно, без передбаченого законом дозволу, виготовив та носив.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.263 КК України виготовлення та носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Крім того, у серпні 2016 року, точні час та дата не встановлені досудовим розслідуванням, у ОСОБА_9 виник умисел на незаконне виготовлення нестандартної вогнепальної зброї.

З метою реалізації свого злочинного умислу в той же період часу, ОСОБА_9 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин придбав тренувальний 9-зарядний револьвер не бойового призначення, калібру 4 мм (Flobert), моделі «PROFI 3», вітчизняного виробництва, заводський номер НОМЕР_1 , продаж якого не обмежений чинним законодавством, та переніс його до квартири АДРЕСА_5 .

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 в той же період часу, точні час та дата не встановлені в ході досудового розслідування, знаходячись за вказаною адресою, за допомогою дрилі та свердел відповідних діаметрів і розмірів розсвердлив канал ствола та камори барабана револьверу до діаметру, що дозволяє спорядження та здійснення з нього пострілів спортивно-мисливськими патронами калібру 5,6 мм кільцевого запалення, тобто, незаконно, не маючи передбаченого законом дозволу, вніс зміни до конструкції тренувального 9-зарядного револьверу не бойового призначення, калібру 4 мм (Flobert), моделі «PROFI 3», тим самим виготовивши з нього нестандартну гладкоствольну вогнепальну зброю.

26 жовтня 2016 року під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 в домоволодінні АДРЕСА_4 співробітники поліції вилучили незаконно перероблений ним за вищевказаних обставин у вогнепальну зброю тренувальний 9-зарядний револьвер не бойового призначення, калібру 4 мм (Flobert), моделі «PROFI 3», вітчизняного виробництва, заводський номер НОМЕР_1 , який, відповідно до висновку балістичної експертизи № 449 від 28.12.2016, є нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю, призначеною для здійснення пострілів спортивно-мисливськими патронами калібру 5,6 мм кільцевого запалення.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.263-1 КК України - незаконне виготовлення вогнепальної зброї.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 у серпні 2016 року, точні час та дата не встановлені досудовим розслідуванням, за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_5 шляхом внесення змін до конструкції тренувального 9-зарядного револьверу не бойового призначення, калібру 4 мм (Flobert), моделі «PROFI 3», вітчизняного виробництва, заводський номер ХК-05850, незаконно виготовив нестандартну гладкоствольну вогнепальну зброю.

Дану нестандартну гладкоствольну вогнепальну зброю, а саме револьвер із внесеними до його конструкції змінами, ОСОБА_9 незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав за місцем свого мешкання - в квартирі АДРЕСА_5 .

В той же період часу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, дату та час, ОСОБА_9 незаконно, без передбаченого законом дозволу, з метою використання для стрільби із виготовленої ним нестандартної гладкоствольної вогнепальної зброї (револьверу) придбав 5 патронів калібру 5,6 мм кільцевого запалення, що призначені для стрільби з нарізної мисливської та спортивної зброї відповідного калібру та типу розміру патронника, та зберігав їх за місцем свого мешкання - в квартирі АДРЕСА_5 .

Крім того, 01.10.2016 року приблизно о 22:20 год. ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 за попередньою змовою під час розбійного нападу на ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , для здійснення психологічного тиску та спричинення тілесних ушкоджень потерпілим було застосовано вказані вогнепальну зброю та боєприпаси, а саме незаконно перероблений ним за вищевказаних обставин тренувальний 9-зарядний револьвер не бойового призначення, калібру 4 мм (Flobert), моделі «PROFI 3», споряджений 5 патронами відповідного калібру.

26 жовтня 2016 року під час проведення обшуку в домоволодінні АДРЕСА_4 співробітники поліції вилучили:

-перероблений тренувальний 9-зарядний револьвер не бойового призначення, калібру 4 мм (Flobert), моделі «PROFI 3», вітчизняного виробництва, заводський номер НОМЕР_1 , який, відповідно до висновку балістичної експертизи № 449 від 28.12.2016, є нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю, призначеною для здійснення пострілів спортивно-мисливськими патронами калібру 5,6 мм кільцевого запалення, який ОСОБА_9 незаконно, без передбаченого законом дозволу, носив та зберігав;

-5 патронів калібру 5,6 мм кільцевого запалення, що призначені для стрільби з нарізної мисливської та спортивної зброї відповідного калібру та типу розміру патронника, що, відповідно до висновку балістичної експертизи № 449 від 28.12.2016, є боєприпасами, які ОСОБА_9 незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав, носив та зберігав.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.263 КК України - придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї і боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

Протягом 2016 року у ОСОБА_9 склалось скрутне матеріальне становище і він, усвідомлюючи, що не може законно отримати грошові кошти у достатній для нього кількості, у серпні - вересні 2016 року, точні час та дата не встановлені досудовим розслідуванням, вирішив покращити його шляхом скоєння злочинів, у тому числі незаконного виготовлення з метою збуту та збуту національної валюти України у виді банкнот.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_9 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин придбав комп`ютерну техніку: ноутбук «Asus», принтер «Canon PIXMA Ink Efficient E404» та два рулони термопаперової стрічки «Boom West Fax», на якій, на його розсуд, було зручно друкувати зображення сторін грошових купюр. Щоб досягти максимальної відповідності підроблених грошових знаків справжнім, що забезпечить в подальшому можливість їх безперешкодного збуту, ОСОБА_9 в соціальній мережі Інтернет знайшов зображення водяного знаку (видиме при розгляді на просвіт зображення, яке створено внутрішньою структурою паперу), який є елементом органолептичних захисних ознак банкнот номіналом 100 гривень України.

Продовжуючи свої злочинні дії, на протязі серпня - вересня 2016 року, точні час та дата не встановлені досудовим розслідуванням, знаходячись за місцем свого мешкання - в квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_9 незаконно, з метою послідуючого збуту, виготовив кілька купюр номіналом 100 гривень України, а саме: за допомогою ноутбуку «Asus» та принтера «Canon PIXMA Ink Efficient E404» на термопаперовій стрічці «Boom West Fax» роздрукував зображення обох боків справжньої банкноти та водяного знаку, вирізав їх, після чого склеїв відповідним чином, вставивши у певне місце зображення водяного знаку.

Виготовлену таким чином підроблену національну валюту України у виді банкнот номіналом 100 гривень ОСОБА_9 з метою збуту зберігав за вищевказаною адресою.

Частину незаконно виготовлених купюр за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_9 збув у громадському транспорті та на ринках у якості оплати за проїзд та придбані товари відповідно, отримуючи при цьому решту справжніми грошовими знаками.

Крім того, 26 жовтня 2016 року під час обшуку в домоволодінні АДРЕСА_4 працівники поліції вилучили:

-5 купюр номіналом 100 гривень України (з серійним номером МЄ4337971 у кількості трьох штук та ЗЕ 9403413 у кількості двох штук), які, відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів № 11126 від 06 грудня 2016 року, за способами виготовлення і засобами захисту не відповідають банкнотам, що випускаються в обіг національним банком України, які ОСОБА_9 незаконно виготовив та зберігав з метою збуту,

-40 фрагментів паперу з кольоровим зображенням лицьових боків купюр номіналом 100 гривень України зразка 2005 року, 6 фрагментів паперу з кольоровим зображенням зворотних боків купюр номіналом 100 гривень України зразка 2005 року та 10 фрагментів паперу з кольоровим зображенням лицьових боків купюр номіналом 50 гривень України зразка 2004 року, які ОСОБА_9 незаконно підготував та зберігав для подальшого виготовлення підробленої Національної валюти України у вигляді банкнот з метою збуту.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.199 КК України - виготовлення, зберігання з метою збуту, а також збут підробленої національної валюти України у виді банкнот.

13 вересня 2016 року у денний час ОСОБА_9 разом із 3-4 невстановленими досудовим розслідуванням особами знаходився в районі зупинки громадського транспорту, розташованої неподалік від будинку № 27 по вул. Шариковій м.Харкова.

Побачивши раніше незнайомих йому ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які йшли по вулиці, ОСОБА_9 вступив у злочинну змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_18 шляхом грабежу.

Приблизно о 15.00 того ж дня, реалізуючи злочинний умисел групи, ОСОБА_9 разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами в районі перехрестя вул. Шарикової та проїзду Шарикового в м.Харків наздогнали ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та, діючи узгоджено між собою, стали наносити їм удари руками по різних частинах тіла та голові, завдаючи при цьому фізичний біль, тобто застосували насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Побоюючись за своє здоров`я, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 намагались захиститись від ударів, що наносили ОСОБА_9 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, закриваючи голови та інші частини тіла руками.

Скориставшись чисельною перевагою, та усвідомлюючи, що воля потерпілих до опору подавлена, ОСОБА_9 разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, діючи із корисливих мотивів, відкрито викрали майно ОСОБА_18 , а саме:

-рюкзак (ранець) торгівельної марки «Jintailong» вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 08.02.2017, 380 гривень,

-паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 01.04.2009 на ім`я ОСОБА_18 ,

-довідку про присвоєння ідентифікаційного номера платника податків № НОМЕР_3 , виданий 27.02.2013 Індустріальною МДПІ м.Харкова на ім`я ОСОБА_18 ,

-планшет «Google Nexus 7» вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 08.02.2017, 1200 гривень,

-2 карти А-банку (кредитна і платіжна), бейджик з ім`ям « ОСОБА_20 », ключі від квартири, зарядні пристрої для мобільних телефонів, конспекти, документи, які не становлять матеріальної цінності, а всього на загальну суму 1580 гривень, чим заподіяли матеріальну шкоду потерпілому.

З викраденим майном ОСОБА_9 та невстановлені досудовим розслідуванням особи зникли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України - грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

13 вересня 2016 року ОСОБА_9 разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами шляхом грабежу заволодів ранцем з речами, який належав ОСОБА_18 . Викрадене майно ОСОБА_9 приніс до квартири АДРЕСА_5 , де мешкав на той час.

В той же період часу, точні час та дата не встановлені досудовим розслідуванням, оглядаючи вміст ранцю, ОСОБА_9 серед інших речей знайшов паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 01.04.2009, на ім`я ОСОБА_18 , який з метою використання вирішив підробити, вклеївши в нього свій фотознімок.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , знаходячись за вищевказаною адресою, видалив із паспорту вклеєний фотознімок та помістив на його місце свій фотознімок, тобто, відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів №428 від 15.11.2016, вніс зміни первинного запису у вигляді повної заміни фотокартки, створивши таким чином офіційний документ, що посвідчує його особу як ОСОБА_18 .

Підроблений паспорт з метою подальшого використання ОСОБА_9 зберігав в квартирі АДРЕСА_5 , а в подальшому в домоволодінні АДРЕСА_4 , до 26.10.2016, коли під час обшуку він був вилучений працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_9 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.358 КК України - підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем.

У вересні-жовтні 2015 року, точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_9 , який на той час мешкав у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , познайомився із ОСОБА_11 , яка працювала прибиральницею у вказаному гуртожитку, та став підтримувати з нею товариські стосунки. За мірою розвитку, відносини між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 переросли в більш близькі і з квітня 2016 року вони разом із малолітнім сином останньої - ОСОБА_21 розпочали спільно проживати в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_6 .

Протягом 2016 року у ОСОБА_9 та ОСОБА_11 склалось скрутне матеріальне становище і ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що не може законно отримати грошові кошти у достатній для них кількості, у серпні - вересні 2016 року, точні час та дата не встановлені досудовим розслідуванням, вирішив покращити його шляхом скоєння інших злочинів проти власності.

У зв`язку з відсутністю знайомих у м.Харків, які могли б надати йому інформацію про заможних, на його погляд, осіб, майном яких він планував заволодіти злочинним шляхом, ОСОБА_9 вирішив отримати її від ОСОБА_11 та з метою полегшення скоєння злочинів запропонувати останній прийняти в них участь.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в один із днів вересня 2016 року, точні час та дата досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_9 , знаходячись на території м.Харків, запропонував ОСОБА_11 вчинити злочин проти власності особи, із кола її знайомих, у користуванні якої перебувають значні грошові кошти або інше цінне майно. ОСОБА_11 , бажаючи покращити свій матеріальний стан, дала на це свою добровільну згоду.

Таким чином, ОСОБА_9 вступив у змову з ОСОБА_11 , спрямовану на заволодіння майном громадян злочинним шляхом.

Реалізуючи злочинний умисел групи, ОСОБА_22 з метою вирішення питання про вибір особи, майном якої вони заволодіють, розповіла ОСОБА_9 про раніше їй знайомих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які, на її думку, мали у розпорядженні значні грошові кошти, а також повідомила іншу інформацію, яка сприятиме найбільш ефективній реалізації їх намірів, а саме: подробиці життя ОСОБА_16 та членів його родини; розклад дня - той факт, що зазвичай потерпілі вдома знаходяться ввечері та вночі, оскільки в денний час доби перебувають на роботі; адресу їх квартири та можливе місце знаходження грошей; а також ту особливість, що ОСОБА_16 має незначну кількість осіб, які можуть відвідувати його домівку.

Після отримання від ОСОБА_11 вищевказаних відомостей у ОСОБА_9 виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_16 та ОСОБА_17 шляхом крадіжки. Обмірковуючи способи вчинення злочину, ОСОБА_9 розробив план, відповідно до якого ОСОБА_11 під приводом дружнього візиту відвідає квартиру потерпілих та викраде ключі від вхідних дверей. Крім того, ОСОБА_9 , знаючи, що його знайомий ОСОБА_10 також знаходиться у скрутному матеріальному становищі, вирішив запропонувати останньому прийняти участь у вчиненні злочину.

У разі відсутності потерпілих вдома, згідно з розробленим ним планом, ОСОБА_10 повинен був слідкувати за оточуючою обстановкою з метою запобігання втручання в їх дії сторонніх осіб, та надавати йому допомогу у пошуку цінних речей та грошей.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 у вересні 2016 року, точні час та дати досудовим розслідуванням не встановлені, запропонував ОСОБА_11 скоїти крадіжку із квартири ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , та повідомив деталі розробленого ним плану, на що вона дала свою добровільну згоду. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на створення групи осіб для скоєння злочину, ОСОБА_9 в один із послідуючих днів, знаходячись на території м.Харків, точні місце, час та дата досудовим розслідуванням не встановлені, зустрівся із ОСОБА_10 та, усвідомлюючи наявність у останнього достатньо скрутного матеріального становища та бажання придбати цінні речі (ноутбук), розповів про те, що йому відомо про наявність у певних осіб значних грошових коштів, а також наявність можливості дістати для них ключі від вхідних дверей квартири потерпілих, після чого запропонував прийняти участь у скоєнні крадіжки. При цьому, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 деталі скоєння злочину, а саме: згідно з відведеною йому роллю ОСОБА_10 повинен буде слідкувати за оточуючою обстановкою з метою запобігання втручання в їх дії сторонніх осіб, надавати допомогу у відшуканні цінних речей та грошей.

ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що вчиняючи заплановані ОСОБА_9 дії, вони скоять злочин, повідомив останньому, що йому треба обміркувати дану пропозицію і вони розійшлися у своїх справах. Протягом послідуючих годин ОСОБА_10 обмірковував пропозицію ОСОБА_9 усвідомлюючи, що він знаходиться у достатньо складному матеріальному становищі, ОСОБА_10 вирішив прийняти участь у скоєнні запропонованого ОСОБА_9 злочину. Про прийняте рішення ОСОБА_10 в той же день під час здійснення телефонного дзвінка повідомив ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вступили у злочинну змову, спрямовану на заволодіння майном ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , та дали згоду на її реалізацію згідно з розробленим ОСОБА_9 планом.

В один із днів в 20-х числах вересня 2016 року, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, реалізуючи злочинний умисел групи, ОСОБА_11 під приводом дружнього візиту прибула за місцем мешкання ОСОБА_16 , який не підозрював про її дійсний намір і запросив її до квартири. Під час перебування у квартирі ОСОБА_11 , діючи відповідно до відведеної їй ролі, скориставшись тим, що за її діями не спостерігає потерпілий, таємно заволоділа зв`язкою ключів, які на її думку підходили до замків вхідних дверей квартири останнього. Викрадені ключі ОСОБА_11 після повернення до квартири АДРЕСА_5 , де мешкала разом із ОСОБА_9 , передала останньому. ОСОБА_9 , діючи відповідно до розробленого ними плану та узгоджено із співучасниками, призначив дату та час скоєння злочину 11.00 наступного дня, коли, на його думку, потерпілих не буде вдома, про що повідомив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Продовжуючи злочинні дії групи, біля 11.00 наступного дня у вересні 2016 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 прибули до квартири ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , розташованої за адресою: АДРЕСА_7 . Діючи із корисних спонукань, згідно з розробленим ними планом, узгоджено із співучасницею, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ключами, отриманими від ОСОБА_11 , спробували відімкнути замки вхідних дверей, але не змогли зробити цього і проникнути до квартири потерпілих, оскільки ключі не підійшли до замків, не вчинивши таким чином усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.

Усвідомлюючи, що отримані від ОСОБА_11 ключі не підходять до замків на дверях квартири та тамбуру потерпілих, пристрої для примусового відкриття замків у них відсутні, а злам із застосуванням фізичної сили може привернути до них увагу сторонніх осіб, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишили місце вчинення злочину.

Таким чином, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 своїми діями вчинили злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - незакінчений замах на крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, скоєне за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у житло, який не було закінчено з причин, що не залежать від їх волі.

Наприкінці вересня 2016 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_9 після невдалої спроби скоїти крадіжку із квартири ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , обговорили можливість заволодіння майном ОСОБА_16 та ОСОБА_17 шляхом вчинення озброєного нападу на потерпілих за місцем їх мешкання. Згідно з цим планом, 01 жовтня 2016 року нібито для спільного святкування дня народження ОСОБА_11 остання прийде у квартиру до ОСОБА_16 , а він, ОСОБА_9 , з ОСОБА_10 будуть знаходитись у під`їзді будинку, де мешкають потерпілі, та очікувати коли вона надасть їм можливість проникнути до квартири ОСОБА_23 . Через деякий час після того, як ОСОБА_11 прийде до ОСОБА_16 , під приводом паління на сходовій клітині, ОСОБА_11 вийде із квартири, залишивши вхідні двері незачиненими, про що дасть знати йому та ОСОБА_10 . Отримавши умовний знак, він та ОСОБА_10 з метою унеможливлення їх подальшої ідентифікації закриють обличчя заздалегідь приготовленими масками та, надягнувши принесені із собою рукавички, проникнуть до квартири потерпілих, де, застосовуючи фізичне насильство, у тому числі, небезпечне для життя та здоров`я, зв`яжуть їх, після чого заволодіють майном, яке знаходиться в квартирі. З метою відведення в подальшому підозри від ОСОБА_11 , він та ОСОБА_10 повинні будуть зв`язати її разом із потерпілими та завдати їй декілька ударів, імітуючи нанесення тілесних ушкоджень. Крім того, з метою здійснення психологічного та фізичного впливу на потерпілих під час вчинення злочину, ОСОБА_9 вирішив взяти із собою раніше виготовлений ним кастет та перероблений ним у вогнепальну зброю револьвер «PROFI 3».

У визначену дату, тобто 01 жовтня 2016 року біля 20.00 ОСОБА_9 зібрав ОСОБА_24 та ОСОБА_11 біля виходу зі станції метро «Держпром» на пл.Свободи в м.Харків, пояснив, що саме у цьому складі вони будуть скоювати злочин.

Реалізуючи спільний умисел групи, 01 жовтня 2016 року біля 21.30 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прибули на зупинку громадського транспорту неподалік від будинку, в якому мешкали ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . При собі ОСОБА_9 мав текстильні маски, які він та ОСОБА_10 мали одягнути з метою запобігання можливості побачити потерпілими та можливими свідками їх обличчя, рукавички, вогнепальну та холодну зброю, а саме револьвер «PROFI 3» та кастет. Діючи відповідно до розробленого плану та згідно із вказівкою ОСОБА_9 , в розташованому неподалік магазині ОСОБА_11 придбала пляшку вина, а ОСОБА_10 для зв`язування потерпілих - липку стрічку.

Біля 22.00 того ж дня ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прибули до будинку АДРЕСА_8 , та увійшли в під`їзд, в якому мешкали потерпілі. Діючи відповідно до розподілених ролей, узгодженої між собою, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 залишилися в під`їзді очікувати коли ОСОБА_11 надасть їм можливість проникнути до квартири потерпілих, а остання зайшла до квартири АДРЕСА_9 , в якій мешкали ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , і з метою притуплення пильності потерпілих, вживала із ОСОБА_16 спиртні напої, чим створювала у них хибне відчуття наявності у неї наміру святкування дня народження.

В цей же день близько 22.20, вважаючи, що ОСОБА_16 і ОСОБА_17 втратили пильність і настав найкращий момент для вчинення запланованого ними злочину, ОСОБА_11 , діючи відповідно до розробленого плану та відведеної їй ролі, під приводом паління вийшла з квартири і тим самим подала умовний сигнал ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , який свідчив про можливість виконання ними своїх ролей.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виконуючи відведені їм ролі, вдягнули маски та рукавички і через незачинені ОСОБА_11 двері увірвалися до приміщення квартири потерпілих та пройшли до кімнати, в якій знаходився ОСОБА_16

ОСОБА_16 , побачивши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на яких були маски, що закривають їх обличчя, зрозумів, що на нього та ОСОБА_17 здійснюється напад, почав чинити активний опір, намагаючись застосувати відносно нападаючих фізичну силу та примусити їх залишити приміщення квартири. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не бажаючи відмовитись від доведення до кінця злочинного наміру, з метою подолання опору потерпілого, наблизились до ОСОБА_16 та стали наносити йому удари руками і ногами по тулубу. ОСОБА_16 продовжував чинити їм активний опір, внаслідок чого між ними сталася бійка.

ОСОБА_11 , почувши звуки бійки, зрозуміла, що потерпілі чинять опір, зібрала свої речі та залишила місце скоєння злочину, про що не повідомила ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В цей час ОСОБА_17 , який знаходився в іншій кімнаті квартири, почув шум та увійшов до кімнати, де тривала бійка між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з одного боку, і ОСОБА_16 - з іншого. ОСОБА_17 , побачивши, що двоє невідомих, обличчя яких закриті масками, наносять тілесні ушкодження його батьку, втрутився в бійку та почав наносити ОСОБА_9 і ОСОБА_10 удари руками і ногами по різних частинах тулуба. Таким чином, між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , з одного боку, та ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , з іншого, розпочалась бійка, під час якої з голови ОСОБА_9 , ОСОБА_16 було зірвано маску.

Усвідомлюючи, що вони не можуть подолати опір потерпілих, ОСОБА_9 дістав принесені із собою револьвер «PROFI 3» та кастет, які розподілив між собою та ОСОБА_10 (в ході досудового розслідування не встановлено яким саме чином була розподілена зброя). Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стали наносити по головам та тулубам ОСОБА_16 і ОСОБА_17 удари руками, ногами, а також кастетом, застосовуючи тим самим насильство, небезпечне для їх життя та здоров`я.

Через деякий час ОСОБА_10 повалив ОСОБА_16 на підлогу обличчям вниз. Останній спробував підвестись, а ОСОБА_10 з метою подолання опору потерпілого, сів йому на спину. ОСОБА_16 , побоюючись за свої життя та здоров`я, а також за життя та здоров`я свого сина, спробував скинути з себе ОСОБА_10 та підвестись.

ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що вони із ОСОБА_9 не можуть тривалий час подолати опір потерпілих, які, не зважаючи на наявність у них зброї, продовжують чинити опір, а також той факт, що створюваний ними шум бійки може привернути увагу сторонніх осіб, які нададуть потерпілим допомогу та затримають їх, вирішив вбити ОСОБА_16 . При цьому ОСОБА_10 не повідомив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про наявність у нього умислу, спрямованого на вбивство ОСОБА_16 .

Реалізуючи свій особистий злочинний намір, ОСОБА_10 закрив отвори рота та носа ОСОБА_16 , не даючи тим самим останньому дихати та покликати на допомогу, і утримував в такому положенні доки потерпілий не перестав чинити опір та подавати ознаки життя. Внаслідок зазначених дій ОСОБА_10 настала смерть потерпілого ОСОБА_16 .

ОСОБА_9 в цей час намагався подолати опір ОСОБА_17 , і, спостерігав за діями ОСОБА_10 . Усвідомлюючи, що внаслідок того, що ОСОБА_16 лежить обличчям вниз, а ОСОБА_10 , знаходячись зверху, руками утримує його голову в районі носу та роту, перешкоджаючи нормальному диханню, внаслідок чого може настати смерть потерпілого, ОСОБА_9 не зупинив дії учасника групи. Таким чином, ОСОБА_9 усвідомлював злочинний характер дій ОСОБА_10 , допускав, що внаслідок дій останнього може настати смерть ОСОБА_16 , свідомо припускав настання цих наслідків), тобто вступив у змову з ОСОБА_10 , спрямовану на вбивство ОСОБА_16 . При цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не доводили до відома ОСОБА_11 про своє рішення вбити ОСОБА_16 .

ОСОБА_9 шляхом нанесення чисельних ударів по голові та тулубу потерпілого ОСОБА_17 та демонстрації готовності застосувати вогнепальну та холодну зброю вдалося подолати волю ОСОБА_17 до опору та повалити його на підлогу. Оскільки останній не залишав спроб визволитись, ОСОБА_10 , розуміючи, що ОСОБА_16 вже не зможе завадити реалізації злочинного умислу групи, став допомагати ОСОБА_9 зв`язати ОСОБА_17 . Внаслідок спільних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подолали волю ОСОБА_17 до опору та зв`язали йому руки та ноги липкою стрічкою, чим значно обмежили свободу його рухів і не дали можливості зникнути з місця події.

Таким чином, злочинними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_16 , відповідно до висновків судово-медичної експертизи №2783-Дм/16 від 15.11.2016, було заподіяно наступні тілесні ушкодження:

-голови: забита рана у тім`яній ділянці справа, синець на повіках правого ока з крововиливами у слизові оболонки ока, садно у центрі лоба та на спинці носа, синці на слизових оболонках верхньої та нижньої губи, крововилив у глибокі тканини обличчя у лобно-виличній ділянці справа, крововиливи по внутрішній поверхні м`яких тканин голови у тім`яній ділянці справа та зліва, та у скроневій ділянці справа, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я,

-тулуба: садно на задній поверхні грудної клітини у верхній третині, крововилив у глибокі м`які тканини у цій ділянці на рівні 7-го шийного хребця, крововилив у внутрішню поверхню м`яких тканин грудної клітини справа та зліва у середній та верхній третині по передній поверхні, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

-кінцівок: садна по зовнішній поверхні ліктьового суглоба справа, садна по передній поверхні лівого колінного суглоба, крововилив у м`які тканини правого ліктьового суглоба, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Причиною смерті ОСОБА_16 стала механічна асфіксія внаслідок закриття отворів рота та носа тупими предметами, що обґрунтовується наявністю ушкоджень обличчя у вигляді саден, синців, крововиливів у глибокі тканини обличчя, грудної клітини попереду та позаду, саден по задній поверхні грудної клітини та наявністю ознак асфіктичної смерті, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Злочинними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_17 , відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 2782-Дм/16 від 25.10.2016, було заподіяно наступні тілесні ушкодження:

-голови: закрита черепно-мозкова травма у вигляді: крововиливів в м`які покрови голови в лобно-скронево-тім`яній ділянках праворуч та скронево-тім`яно-потиличній ділянках ліворуч, крововиливів у товщу правого та лівого скроневих м`язів, крововиливів під тверду та м`яку оболонки головного мозку, семи забитих ран на волосистій частині голови в тім`яній ділянці ліворуч, чотирьох в потиличній ділянці ліворуч, двох в тім`яно-потиличній ділянці праворуч, в лобній ділянці по умовній серединній лінії, на правій вушній раковині, на слизовій оболонці верхньої губи, синця в лобній ділянці праворуч, саден в лобній ділянці праворуч, в проекції лівого кута нижньої щелепи; крововилив в слизову оболонку нижньої губи, яка за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень;

-шиї: чотирьох саден на передній поверхні шиї в проекції надгортанника, п`яти саден на правій боковій поверхні шиї, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

-тулубу: синці на передній поверхні грудної клітини, на лівій боковій поверхні грудної клітини, на правій боковій поверхні грудної клітини та живота, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

-кінцівок: садна на передній поверхні проекції правого колінного суглоба та по передній поверхні правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Усвідомлюючи, що потерпілі не можуть завадити реалізації злочинного умислу групи у повному обсязі, оскільки ОСОБА_16 вбито, ОСОБА_17 зв`язаний і його воля до опору подавлена, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи із корисних спонукань, обшукали приміщення квартири потерпілих та заволоділи майном останніх, а саме:

-грошима в сумі 300 фунтів стерлінгів, що, відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.2016, складає 10126,44 гривень,

-грошима в сумі 7500 Євро, що, відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.2016, складає 218067,75 гривень,

-грошима в сумі 2000 доларів США, що, відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.2016, складає 51823,80 гривень,

-грошима в сумі 15000 рублів РФ, що, відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.2016, складає 6150 гривень,

-мобільним телефоном «Samsung GALAXYSmini», вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 08.02.2017, 1150 гривень,

-флаконом туалетної води ТМ «JH», вартість якої досудовим розслідуванням не встановлена,

-ноутбуком сірого кольору, вартість якого досудовим розслідуванням не встановлена,

а всього на суму 287317,99 гривень, чим спричинили потерпілим матеріальну шкоду у великому розмірі.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинили злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, вчинений за попередньою змовою групою осіб, та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, 01 жовтня 2016 року біля 22.00 ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за попередньою змовою групою осіб з метою вчинення розбійного нападу на ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , прибули до будинку АДРЕСА_8 , та увійшли в під`їзд, в якому мешкали потерпілі. Діючи відповідно до розподілених ролей, узгоджено між собою, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 залишилися в під`їзді очікувати, коли ОСОБА_11 надасть їм можливість проникнути до квартири потерпілих, а остання зайшла до квартири АДРЕСА_9 , в якій мешкали ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , і з метою притуплення пильності потерпілих, вживала із ОСОБА_16 спиртні напої, чим створювала у них хибне відчуття наявності у неї наміру святкування дня народження.

В той же день близько 22.20, вважаючи, що ОСОБА_16 і ОСОБА_17 втратили пильність і настав найкращий момент для вчинення запланованого ними злочину, ОСОБА_11 , діючи відповідно до розробленого плану та відведеної їй ролі, під приводом паління вийшла з квартири і тим самим подала умовний сигнал ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , який свідчив про можливість виконання ними своїх ролей.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виконуючи відведені їм ролі, вдягнули маски та рукавички і через незачинені ОСОБА_11 двері увірвалися до приміщення квартири потерпілих та пройшли до кімнати, в якій знаходився ОСОБА_16

ОСОБА_16 , побачивши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на яких були маски, що закривають їх обличчя, зрозумів, що на нього та ОСОБА_17 здійснюється напад, почав чинити активний опір, намагаючись застосувати відносно нападаючих фізичну силу та примусити їх залишити приміщення квартири. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не бажаючи відмовитись від доведення до кінця злочинного наміру, з метою подолання опору потерпілого, наблизились до ОСОБА_16 та стали наносити йому удари руками і ногами по тулубу. ОСОБА_16 продовжував чинити їм активний опір, внаслідок чого між ними сталася бійка.

ОСОБА_11 , почувши звуки бійки, зрозуміла, що потерпілі чинять опір, зібрала свої речі та залишила місце скоєння злочину, про що не повідомила ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В цей час ОСОБА_17 , який знаходився в іншій кімнаті квартири, почув шум та увійшов до кімнати, де тривала бійка між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з одного боку, і ОСОБА_16 - з іншого. ОСОБА_17 , побачивши, що двоє невідомих, обличчя яких закриті масками, наносять тілесні ушкодження його батьку, втрутився в бійку та почав наносити ОСОБА_9 і ОСОБА_10 удари руками і ногами по різних частинах тулуба. Таким чином, між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , з одного боку, та ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , з іншого, розпочалась бійка, під час якої з голови ОСОБА_9 , ОСОБА_16 було зірвано маску.

Усвідомлюючи, що вони не можуть подолати опір потерпілих, ОСОБА_9 дістав принесені із собою револьвер «PROFI 3» та кастет, які розподілив між собою та ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стали наносити по головам та тулубам ОСОБА_16 і ОСОБА_17 удари руками, ногами, а також кастетом, застосовуючи тим самим насильство, небезпечне для їх життя та здоров`я.

Через деякий час ОСОБА_10 повалив ОСОБА_16 на підлогу обличчям вниз. Останній спробував підвестись, а ОСОБА_10 з метою подолання опору потерпілого, сів йому на спину. ОСОБА_16 , побоюючись за свої життя та здоров`я, а також за життя та здоров`я свого сина, спробував скинути з себе ОСОБА_10 та підвестись.

ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що вони із ОСОБА_9 не можуть тривалий час подолати опір потерпілих, які, не зважаючи на наявність у них зброї, продовжують чинити опір, а також той факт, що створюваний ними шум бійки може привернути увагу сторонніх осіб, які нададуть потерпілим допомогу та затримають їх, вирішив вбити ОСОБА_16 . При цьому ОСОБА_10 не повідомив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про наявність у нього умислу, спрямованого на вбивство ОСОБА_16 .

Реалізуючи свій особистий злочинний намір, ОСОБА_10 закрив отвори рота та носа ОСОБА_16 , не даючи тим самим останньому дихати та покликати на допомогу, і утримував в такому положенні доки потерпілий не перестав чинити опір та подавати ознаки життя. Внаслідок зазначених дій ОСОБА_10 настала смерть потерпілого ОСОБА_16 .

ОСОБА_9 в цей час намагався подолати опір ОСОБА_17 , і, спостерігав за діями ОСОБА_10 . Усвідомлюючи, що внаслідок того, що ОСОБА_16 лежить обличчям вниз, а ОСОБА_10 , знаходячись зверху, руками утримує його голову в районі носу та роту, перешкоджаючи нормальному диханню, в наслідок чого може настати смерть потерпілого, ОСОБА_9 не зупинив дії учасника групи. Таким чином, ОСОБА_9 усвідомлював злочинний характер дій ОСОБА_10 , допускав, що внаслідок дій останнього може настати смерть ОСОБА_16 , свідомо припускав настання цих наслідків), тобто вступив у змову з ОСОБА_10 , спрямовану на вбивство ОСОБА_16 . При цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не доводили до відома ОСОБА_11 про своє рішення вбити ОСОБА_16 .

Таким чином, злочинними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_16 , відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 2783-Дм/16 від 15.11.2016, було заподіяно наступні тілесні ушкодження:

-голови: забита рана у тім`яній ділянці справа, синець на повіках правого ока з крововиливами у слизові оболонки ока, садно у центрі лоба та на спинці носа, синці на слизових оболонках верхньої та нижньої губи, крововилив у глибокі тканини обличчя у лобно-виличній ділянці справа, крововиливи по внутрішній поверхні м`яких тканин голови у тім`яній ділянці справа та зліва, та у скроневій ділянці справа,

-тулуба: садно на задній поверхні грудної клітини у верхній третині, крововилив у глибокі м`які тканини у цій ділянці на рівні 7-го шийного хребця, крововилив у внутрішню поверхню м`яких тканин грудної клітини справа та зліва у середній та верхній третині по передній поверхні,

-кінцівок: садна по зовнішній поверхні ліктьового суглоба справа, садна по передній поверхні лівого колінного суглоба, крововилив у м`які тканини правого ліктьового суглоба.

Причиною смерті ОСОБА_16 стала механічна асфіксія внаслідок закриття отворів рота та носа тупими предметами, що обґрунтовується наявністю ушкоджень обличчя у вигляді саден, синців, крововиливів у глибокі тканини обличчя, грудної клітини попереду та позаду, саден по задній поверхні грудної клітини та наявністю ознак асфіктичної смерті.

Смерть ОСОБА_16 настала в результаті механічної асфіксії внаслідок закриття отворів рота та носу ОСОБА_10 , що свідомо допустив ОСОБА_9 .

Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільними діями вдалось зв`язати ОСОБА_17 та подолати його волю до опору.

Усвідомлюючи, що потерпілі не можуть завадити реалізації злочинного умислу групи у повному обсязі, оскільки ОСОБА_16 вбито, ОСОБА_17 зв`язаний і його воля до опору подавлена, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи із корисних спонукань, обшукали приміщення квартири потерпілих та заволоділи майном останніх, а саме:

-грошима в сумі 300 фунтів стерлінгів, що, відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.2016, складає 10126,44 гривень,

-грошима в сумі 7500 Євро, що, відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.2016, складає 218067,75 гривень,

-грошима в сумі 2000 доларів США, що, відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.2016, складає 51823,80 гривень,

-грошима в сумі 15000 рублів РФ, що, відповідно до курсу НБУ станом на 01.10.2016, складає 6150 гривень,

-мобільним телефоном «Samsung GALAXYSmini», вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 08.02.2017, 1150 гривень

-флаконом туалетної води ТМ «JH», вартість якої досудовим розслідуванням не встановлена,

-ноутбуком сірого кольору, вартість якого досудовим розслідуванням не встановлена,

а всього на суму понад 287317,99 гривень, чим спричинили потерпілим матеріальну шкоду у великому розмірі.

Крім того, 01 жовтня 2016 року біля 22.00 ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_10 , скоїли розбійний напад на ОСОБА_17 і ОСОБА_16 , під час якого останнього було вбито.

ОСОБА_17 , відносно якого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було застосовано фізичне насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, внаслідок якого його волю до опору було подавлено, знаходився у приміщенні квартири і лежав зв`язаний на підлозі.

Усвідомлюючи, що під час бійки потерпілі зірвали з ОСОБА_9 маску та бачили його обличчя, а також той факт, що ОСОБА_11 не виконала у повному обсязі покладеної на неї ролі, втекла з квартири, і це унеможливило імітування, що вона також підверглась нападу, а у разі повідомлення ОСОБА_17 працівникам поліції усіх обставин скоєння ними злочину, існує велика вірогідність їх викриття, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , з метою приховування скоєного злочину та уникнення кримінальної відповідальності вирішили вбити ОСОБА_17 , про що не повідомили ОСОБА_11 , яка на той час втекла з квартири потерпілих. Обов`язок заподіяння смерті потерпілому співучасниками був покладений на ОСОБА_9 .

Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел групи, ОСОБА_9 ножем, який знаходився в квартирі, відрізав шматок дроту, та, зробивши із нього петлю, накинув її на шию ОСОБА_17 . Ставши однією ногою на спину потерпілого, ОСОБА_9 руками розпочав тягти за кінці дроту, здавлюючи таким чином органи шиї потерпілого та не даючи можливості дихати. Тягти за кінці дроту ОСОБА_9 припинив після того як ОСОБА_17 перестав подавати ознаки життя.

Таким чином, злочинними діями ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_17 , відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 2782-Дм/16 від 15.11.2016, було заподіяно замкнену, горизонтальну странгуляційну борозну на шиї.

Смерть ОСОБА_17 настала в результаті механічної асфіксії внаслідок закриття органів шиї петлею (многожильним дротом покритим полімерною оболонкою).

ОСОБА_10 в цей час знаходився поруч та своїм виглядом підтримував дії співучасника. Крім того, він спостерігав за діями потерпілого з метою подолання можливого опору останнього, а також слідкував за оточуючою обстановкою з метою запобігання втручання в дії ОСОБА_9 сторонніх осіб.

Упевнившись в тому, що ОСОБА_17 помер, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця скоєння злочину зникли.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скоїли злочин, передбачений п.п.6, 9, 12, 13 ч. 2 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі з корисних мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з метою приховати інший злочин, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просила вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним за п.п. 6, 12, ч.2 ст. 115, п.п. 9, 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 187 (з кваліфікуючою ознакою вчинення організованою групою), ч.1 ст. 14 ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 199, ст.. 257, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 263-1, ч.1 ст. 358 КК України та призначити покарання, яке запропоновано прокурором у судових дебатах, а саме: за п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією усього майна; за п.п. 9, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією усього майна; за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі; за ч.4 ст. 187 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.1 ст. 14 ч.4 ст. 187 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.1 ст. 199 КК України 5 років позбавлення волі; за ст.. 257 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.1 ст. 263 КК України 6 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 263 КК України 2 роки позбавлення волі; за ч.1 ст. 263-1 КК України 6 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 358 КК України 1 рік обмеження волі. Згідно зі ст.. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. ОСОБА_10 визнати винним за п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115, п.п. 9, 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187 (з кваліфікуючою ознакою вчинення організованою групою), ст.. 257 КК України та призначити покарання, яке запропоновано прокурором у судових дебатах, а саме: за п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією усього майна; за п.п. 9, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією усього майна; за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі; за ч.4 ст. 187 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ст.. 257 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно зі ст.. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. ОСОБА_11 визнати винною за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 14 ч.4 ст. 187 (з кваліфікуючою ознакою вчинення організованою групою), ст.. 257 КК України, та призначити покарання, яке запропоновано прокурором у судових дебатах, а саме: за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі; за ч.4 ст. 187 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.1 ст. 14, ч.4 ст. 187 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ст.. 257 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно зі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Обгрунтоває свої вимоги тим, що ОСОБА_11 знала, що ОСОБА_9 зберігає перероблену зброю та не повідомила про це до правоохоронних органів. ОСОБА_10 надавав показання, які мали розбіжності з показаннями ОСОБА_9 . ОСОБА_10 вказував на тиск з боку працівників поліції, однак відповідних заяв та клопотань не заявляв. Вказує, що ОСОБА_9 є організатором, а всі інші діяли за його вказівкою. Вважає, що слід кваліфікувати дії обвинувачених, як банди (організованою групи). Здійснюючи напад мали при собі кастет та револьвер,маски та скотч. Мала місце довготривала підготовка. Суд першої інстанції не надав оцінки поясненням ОСОБА_11 про готування ОСОБА_9 до нападу на мешканця с. Ковшарівка ОСОБА_25 . Вважає, що суд першої інстанції незаконно виправдав ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ст. 257 КК України, та вказує на наявність ознак організованої групи при кваліфікації дій обвинувачених за ч.4 ст. 187 КК України. Зазначає, що перекваліфікація дій обвинувачених судом з виключенням кваліфікуючої ознаки є немотивованим, чим порушено вимоги ч.3 ст. 374 КПК України. Також вважає, що покарання, призначене ОСОБА_11 є м`яким та не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів.

Також, апеляційну скаргу подав обвинувачений ОСОБА_10 , який, враховуючи внесені до неї доповнення, просив вирок скасувати та ухвалити новий, в якому замінити довічне позбавлення волі на певний строк.
Обгрунтовує свої вимоги тим, що вирок є необгрунтованим та незаконним. Суд не взяв до уваги показання які він надавав в судовому засіданні. Вважає, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями слідчого та прокурора. Вказує, що суд грунтує свої висновки на його показаннях, які він надавав під час проведення слідчого експерименту де на нього здійснювався тиск з боку працівників поліції. Судом не встановлено механізму спричинення смерті ним ОСОБА_16 . Це вказує на неповноту судового розгляду. Вказує на порушення судом першої інстанції вимог ст. 321 КПК України.Суд не взяв до уваги показання допитаного в судовому засіданні експерта Мішина. Вказує, що у нього не було умислу на заподіяння тілесних ушкоджень та смерті потерпілому. Зазначає, що після того, як він встав з потерпілого, останній ще дихав. Про те, що у ОСОБА_9 виник умисел на вбивство потерпілого він не знав, оскільки знаходився на кухні та мив руки, обличчя, чистив одяг. Якщо він знав би, що ОСОБА_9 хотів вбити ОСОБА_17 , то завадив би цьому. Вказує на суперечності, зазначені у вироку, а саме на те, що суд не встановив обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, однак призначаючи покарання суд вказав, що «…зважаючи на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , на обставини справи зокрема вчинення ним особливо тяжкого злочину умисного вбивства за обтяжуючих обставин..».Суд відмовив йому у роз`ясненні вироку суду. Вважає, що покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину. Судом не враховано, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, добровільне відшкодування збитку, стійкі соціальні зв`язки, той факт, що на момент вчинення злочину йому було лише 20 років, раніше не судимий, позитивні характеристики.

Разом з цим апеляційну скаргу подав захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 , який просив вирок скасувати та ухвалити новий, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, визнати його невинуватим та виправдати по обвинуваченню за п.п. 9, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу злочину, визнати ОСОБА_10 невинуватим та виправдати по обвинуваченню за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу злочину.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що: стосовно епізоду за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України зазначає, що у вироку не розкрита суть незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна в діях ОСОБА_10 та інших обвинувачених. При вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, не може бути потерпілих, оскільки немає будь-якої шкоди від цих дій. Зазначає, що ОСОБА_10 не знав про намір ОСОБА_9 щодо проникнення до квартири та заволодіння чужим майном. Не доведена його вина у розумінні «поза розумним сумнівом», як зазначено у рішенні ЄСПЛ.
Стосовно епізоду за ст. 115 КК України вказує на те, що ОСОБА_10 не розумів своїх дій та не передбачав настання тяжких наслідків. Суд не звернув увагу на те, що в описово-резулятивній частині обвинувального акту не вказано ні механізм ні спосіб вчинення злочину ОСОБА_10 . Не встановлено, яким чином ОСОБА_10 душив ОСОБА_16 , а зазначено лише, що закрив отвір роту на носу, не даючи останньому дихати. Не встановлено механізм та спосіб спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 потерпілому. Формальність проведення слідчого експерименту з ОСОБА_10 вказує на відсутність прямого умислу на заподіяння смерті потерпілому. Вказує, що ОСОБА_10 не домовлявся з ОСОБА_9 про спричинення смерті потерпілим, а тому слід виключити кваліфікуючу ознаку п.12 ч.2 ст. 115 КК України. Вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України. Зазначає, що ОСОБА_9 діяв окремо від ОСОБА_10 , а тому в їх діях немає співучасті, тобто в їх діях не було мовчазної згоди.В матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_10 якимось чином допомагав ОСОБА_9 або ним була надана згода на вбивство ОСОБА_9 ОСОБА_17 . Вважає за необхідне виключити з кваліфікації дій ОСОБА_10 п.13 ч.2 ст. 115 КК України. Вказує, що ОСОБА_10 після закінчення бійки із ОСОБА_16 не був впевнений що вбив його. Судом зазначено, що злочин вчинений за обтяжуючих обставин, а згідно ст.ст. 66, 67 обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання не виявлені, тобто судом допущені суперечності. Також вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги щире каяття ОСОБА_10 .

Також, апеляційну скаргу подала ОСОБА_11 , в якій просила пом`якшити покарання, призначене їй судом першої інстанції, посилаючись на те, що вона не згодна з кваліфікацією її дій за ч.4 ст. 187 КК України та за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України. Повідомляє, що умисно взяла ключі, які не підходять до квартири ОСОБА_23 , щоб попередити крадіжку. Вказує, що з ОСОБА_10 раніше не була знайома та бачила його всього один раз 01.12.2016 року в день вчинення злочину, тобто розбійного нападу на ОСОБА_23 . З ОСОБА_9 , проживала разом, однак про наявність в нього зброї не знала. В день вчинення нападу на потерпілих вона була стомлена та під час руху у громадському транспорті не розмовляла ані з ОСОБА_9 ані з ОСОБА_10 , а спала. Вказує, що ОСОБА_9 казав їй, що за її допомоги бажає заволодіти грошима ОСОБА_23 , про які саме вона йому розповідала, однак вона не сприймала це та вважала, що все якось минеться. Вказує, що в неї був умисел лише на вчинення крадіжки майна ОСОБА_23 . Вказує, що до неї застосовувались працівниками поліції заходи фізичного та морального впливу при затриманні. Слідчий експеримент за її участю проводився формально, вона повідомляла працівникам поліції те, що вони хотіли від неї почути, проводився без захисника. Зазначає, що щиро кається у вчиненому.

Крім того, апеляційну скаргу подала захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_14 , яка просила вирок за обвинуваченням ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що не згодна з кваліфікацією дій за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, а саме тому, що ОСОБА_11 хотіла заволодіти ключами від квартири ОСОБА_23 та викрасти їх і передати ОСОБА_9 , однак взяла іншу зв`язку ключів, які не підходять до дверей цієї квартири, тобто добровільно відмовилась від цих дій. Вважає, що суд грунтує свої висновки, по цьому епізоду, на своїх припущеннях. Вказує, що працівники поліції здійснювали тиск на ОСОБА_11 , що підтверджується висновками судово-медичної експертизи. А під проведення слідчого експерименту ОСОБА_11 надавала такі свідчення, які від неї чекали працівники поліції. Стосовно епізоду за ч.4 ст. 187 КК України зазначає, що ОСОБА_11 не знала, що до квартири ОСОБА_23 разом з поваром ОСОБА_26 буде заходити ОСОБА_10 . ОСОБА_11 втекла з місця події, коли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були виявлені ОСОБА_23 у їх квартирі. Вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_11 , як проникнення у житло є невірною, оскільки в квартиру ОСОБА_23 вона потрапила за їх запрошенням. Судом першої інстанції не враховано щире каяття ОСОБА_11 .

Крім того, апеляційну скаргу подав захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 , який просив скасувати вирок Київського районного суду м. Харкова від 18.02.2019 року у відношенні ОСОБА_9 та ухвалити новий, яким призначити покарання, не пов`язане із довічним позбавленням волі.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вина ОСОБА_27 ,В у скоєнні злочину за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_18 не доведена. Сам потерпілий повідомляв, що свій рюкзак під час бійки він виронив. Заяву написав через 2 місяці. В судовому засіданні в суді першої інстанції не впізнав ОСОБА_9 , як нападника, а ОСОБА_9 вказував, що цю сумку знайшов у парку. Стосовно епізоду за ст. 115 КК України, захисник зазначив, що ОСОБА_9 не повідомляв ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про те, що в нього є маски та печатки, а надів їх та надав ОСОБА_10 саме перед входом до квартири потерпілих. Вказує, що фізично протидіяв потерпілим лише щоб втекти з квартири. Лише коли бійка закінчилась та один з потерпілих помер внаслідок дій ОСОБА_10 , а другого згодом вбив ОСОБА_9 , у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник умисел на заволодіння майном загиблих. Не оспорюючи умислу ОСОБА_9 на вбивство ОСОБА_17 , вказує, що не доведено умислу ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу, корисливого мотиву умисного вбивства та співучасті у вбивстві ОСОБА_16 . Вказує, що ОСОБА_9 вчинив вбивство для приховання іншого злочину. ОСОБА_9 стверджував, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не знали, що в нього є кастет та револьвер. Зазначає, що ОСОБА_9 не допомагав ОСОБА_10 вбивати ОСОБА_16 , а тому в його діях немає складу злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України. Вказує, що в діях обвинувачених не доведена попередня змова, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не мали загального умислу на вбивство потерпілих та взагалі не домовлялись про вчинення насильницьких дій. Зазначає, що ОСОБА_9 планував саме крадіжку, а не розбійний напад.Суд першої інстнії не прийняв до уваги всі доводи обвинуваченого та захисника, а послався на відомості, які містяться в матеріалах провадження, зокрема в протоколах слідчих експериментів за участю обвинувачених. Вказує, що ОСОБА_9 не домовлявся ані з ОСОБА_11 ані з ОСОБА_10 про вчинення насильницьких дій стосовно потерпілих. Посилається на рішення ЄСПЛ. Вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_9 частково погасив суму заявленого потерпілою цивільного позову.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу в повному обсязі та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та захисників, а також доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах доводів поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність будь-яких фактичних та процесуальних підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 визнав себе винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 263-1, ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 199 КК України та пояснив про фактичні обставини при яких вони вчинялись, що повністю збігається з формулюванням пред`явленого йому обвинувачення, яке визнано судом доведеним. В апеляційній скарзі його захисника адвоката ОСОБА_12 з доводами про оскарження доведеності його вини щодо цих епізодів обвинувачення також не йдеться, а тому суд апеляційної інстанції не переглядає оскаржуваний вирок в тій частині, яка не оскаржується.

Разом з цим, досліджуючи доводи прокурора щодо його незгоди з вироком за кваліфікацією дій обвинувачених, що передбачена ст. 257 КК України, колегія суддів вбачає, що відомості, які є наявними в матеріалах кримінального провадження не свідчать про те, що інші обвинувачені знали про наявність вогнепальної та холодної зброї у ОСОБА_28 .

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_11 повідомила, що хоча вона і проживала разом з ОСОБА_9 , однак про наявність у нього зброї вона не знала і з іронією відносилась до цих тверджень в судових засіданнях в суді першої інстанції, оскільки навіть не могла уявити про те, що у ОСОБА_9 може бути зброя, а він їй про це не повідомляв.

Більш того, з показань ОСОБА_9 вбачається, що він нікому з обвинувачених не повідомляв про наявність у нього будь-якої зброї, що не спростовується відомостями кримінального провадження. Вказані обставини унеможливлюють кваліфікацію дій обвинувачених за ст. 257 КК України. При цьому колегія суддів вважає слушними висновки суду першої інстанції з цього приводу, оскільки вони ґрунтуються на безпосередньому дослідженні всієї сукупності наявних у кримінальному провадженні доказів.

Зокрема, суд першої інстанції вірно врахував, що конструктивною ознакою банди, яка виділяє цю форму організованої співучасті, є не попередня змова співучасників, а стійкість, тобто набуття нею таких внутрішніх суб`єктивних зв`язків між учасниками, які забезпечують стабільність і безпеку свого існування, ефективну протидію внутрішнім і зовнішнім факторам, що можуть її дезорганізувати. Наявність зазначених механізмів проявляється через відповідні ознаки, які необхідно не лише перелічити, а й довести їх існування належними та допустимими доказами. Стійкість злочинного об`єднання (організованої групи) не можна розуміти тільки як ступінь деталізації злочинного плану й розподілу обов`язків між учасниками об`єднання. Ці критерії не є свідченням стійкості, а, як правило, визначаються характером злочину, який готується. В ході досудового розслідування, а також під час судового розгляду в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції ОСОБА_11 та ОСОБА_10 повідомляли, що вперше побачили один одного лише 01.10.2016 року, тобто в день нападу на ОСОБА_23 , і до злочину разом заздалегідь вони не готувались. При цьому належить врахувати, що на спростування таких показань обвинувачених стороною обвинувачення не надано будь-яких відомостей.

Крім того, ОСОБА_9 тривалий час проживав разом із ОСОБА_11 та її неповнолітнім сином ОСОБА_21 , тобто міцність спілкування обумовлена спільним проживанням (фактичними сімейними відносинами) задовго до вчинення злочинів.

Аналізуючи характер стосунків між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів вбачає, що також не було внутрішніх суб`єктивних зв`язків, які б забезпечували за версією органу досудового розслідування - стабільність і безпеку існування злочинного об`єднання в формі банди, або ефективну протидію внутрішнім і зовнішнім факторам, що можуть її дезорганізувати. Також, протоколи слідчих експериментів проведених за участю підозрюваних та інші докази, які є наявними в матеріалах справи, які були досліджені судом першої інстанції, не свідчать про наявність ознак банди (бандитизму) в діях обвинувачених.
Отже, колегія суддів, вважає ці апеляційні доводи прокурора про доведеність ознак банди - вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції вмотивовано дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 257 КК України, не знайшло свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами, тому останні були виправдані відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України за відсутністю в їх діях складу інкримінованого їм злочину, передбаченого ст. 257 КК України.

Крім того, версія обвинувачення щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за ч.1 ст. 14 ч.4 ст. 187 КК України (тобто готування до розбійного нападу) не ґрунтується на будь-яких фактичних доказах, які б дійсно підтверджували реалізацію чи підготовку ОСОБА_9 та ОСОБА_11 до вчинення цього злочину. Органом досудового розслідування таке обвинувачення обґрунтовано лише припущеннями про використання телефонів на території смт. Ковшарівка 20.09.2016 та 21.09.2016 , але фактичних дій шодо готування нападу на певну особу під час досудового розслідування не виявлено, що не узгоджується з вимогами ст. 17 КПК України («Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини»), а також нормою ч.3 ст. 63 Конституції України, за якою обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про необхідність виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_11 і за цим епізодом обвинувачення також є вмотивованим, оскільки суд встановив, і це не спростовано прокурором, відсутність об`єктивних фактичних відомостей на підтвердження наявності вини у діях ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за цим епізодом обвинувачення.

Зокрема, суд першої інстанції слушно зазначив, що довідка аналізу інформації про телефонні з`єднання, згідно з якими встановлено, що 20.09.2016 ОСОБА_11 перебувала в смт. Ковшарівка та приймала вхідний дзвінок від ОСОБА_9 , а ОСОБА_9 перебував в смт. Ковшарівка 20.09.2016 та 21.09.2016 та приймав смс повідомлення та здійснював вихідний дзвінок ОСОБА_11 , - не підтверджують про факт готування обвинуваченими до розбою на ОСОБА_25 , а лише підтверджують факт перебування їх у смт. Ковшарівка у вказані дні.
Також, показання ОСОБА_25 не підтверджують факт готування обвинуваченими до розбою на ОСОБА_25 , оскільки останній лише констатував факт закладення йому в 2015 році мобільного телефону Шевцовою під грошові кошти, і приблизно три роки її не бачив у Ковшарівці.
Відомості, що містяться в протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.02.2017 є формальними, оскільки також не свідчать про факт готування обвинуваченими до розбою на ОСОБА_25 , лише фактично підтверджують показання ОСОБА_25 з приводу закладення йому в 2015 році мобільного телефону ОСОБА_11 .
При цьому, суд першої інстанції об`єктивно не прийняв до уваги посилання прокурора на пояснення обвинуваченими при їх допиті на досудовому розслідуванні факту готування до розбою стосовно ОСОБА_25 , з чим погоджується колегія суддів, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, що прямо закріплено в ч. 4 ст. 95 КПК України. В судових засіданнях в суді першої інстанції, а також в суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_11 заперечували причасність до готування до розбійного нападу на ОСОБА_25 та наголошували на тому, що під час досудового розслідування оговорювали себе під тиском працівників поліції, а інших доказів, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 14 ч.4 ст. 187 КК України, - матеріали провадження не містять.
Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 показали, що ніколи не планували розбійного чи іншого нападу на ОСОБА_25 , не планували нічого у нього викрадати. Так, ОСОБА_25 вона закладала телефон. А ОСОБА_9 вона сказала, що їй потрібно викупити телефон, так вона з ОСОБА_9 їздили в Ковшарівку, там померла її мати. ОСОБА_9 не говорив, що планує нападати на ОСОБА_25 . На досудовому розслідуванні при допиті ОСОБА_11 як підозрюваної, вона надавала такі показання, оскільки коли її арештували, то вимагали, щоб вона у цьому зізналась, що вона та ОСОБА_9 нібито збирались напасти на ОСОБА_25 , що вона організатор та інше. Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 також заперечував проти планування нападу чи пограбування ОСОБА_25 .
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підтвердили свої показання, надані ними в суді першої інстанції та пояснили, що не готувались до розбійного нападу на ОСОБА_25 та в матеріалах провадження відсутні будь-які об`єктивні фактичні відомості на підтвердження цих дій.
Сам факт вчинення обвинуваченими інших злочинів не свідчить про наміри вчинення ними інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст. 14 ч.4 ст. 187 КК України, щодо готування нападу на ОСОБА_25 .
Отже, об`єкивних відомостей, які підтверджують вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вказаного злочину у матеріалах кримінального провадження колегією суддів не встановлено, а тому апеляційні доводи прокурора в цій частині також належить вважати необгрунтованими.

Поряд з цим, після ознайомлення з матеріалами справи обвинувачений ОСОБА_9 звернувся з клопотанням (арк. 5 т.8) про відсутність в матеріалах провадження, на відповідних носіях, аудиозаписів деяких судових засідань Київського районного суду м. Харкова, а саме: на записах судових засідань за 24.05.2017 року та 07.11.2017 року відсутня фонограма, а аудиозапис за 30.01.2019 року, 12.02.2019 року, 14.02.2019 року, 18.02.2019 року відсутні зовсім. Вказував, що це порушення є істотним та просив вирок скасувати на направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

19 серпня 2020 року Харківським апеляційним судом, у зв`язку з надходженням клопотання ОСОБА_9 , для перевірки зазначених в ньому доводів, було направлено запит до Київського районного суду м. Харкова про надання архівних копій технічних носіїв на яких містяться звуко- та відеозаписи вказаних у клопотанні ОСОБА_9 судових засідань. 21.08.2020 року до канцелярії Харківського апеляційного суду з Київського районного суду м. Харкова надійшли копії технічних носіїв на яких дійсно містяться звуко- та відеозаписи судових засідань від 24.05.2017 року, 07.11.2017 року, 30.01.2019 року, 12.02.2019 року, 14.02.2019 року, 18.02.2019 року у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи, що зазначені у клопотанні ОСОБА_9 аудиозаписи судових засідань Київського районного суду м. Харкова, у цьому провадженні, є наявними, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку та направлення кримінального провадження до суду першої інстанції для нового розгляду з підстав, наведених у клопотанні ОСОБА_9 та доводах сторони захисту.

Крім того, захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 в своїй апеляційній скарзі посилається на недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України стосовно потерпілого ОСОБА_18 , обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_9 не приймав участі у бійці, а рюкзак потерпілого знайшов у парку та привласнив його собі.

Проте, суд апеляційної інстанції твердження захисника вважає необгрунтованим, оскільки з показань потерпілого ОСОБА_18 вачається, що напад на нього був здійснений 13.09.2016 року о 14 год. 15 год. на вулиці під час спілкування ОСОБА_18 з його другом, з яким він йшов по вул. Шариковій у м. Харкові. Їм назустріч йшов хлопець, який ногою вдарив ОСОБА_18 по обличчю, а позаду підійшли ще 4 хлопця і напали ззаду. Потасовка тривала кілька хвилин, потім він із товаришем прийшли до тями та розійшлися. Хвилин через 40 він помітив пропажу його рюкзака. Повернувшись на місце бійки рюкзака там не було.

Аналізуючи ці пояснення потерпілого, колегія суддів вбачає, що напад відбувся у сумеречну пору доби, був раптовим, а після заподіяних ударів ОСОБА_18 втратив свідомість, а саме внаслідок втрати свідомості не зміг запам`ятати нападника та особисто не впізнав ОСОБА_9 під час судового засідання в суді першої інстанції, як нападника.

До того ж, відповідно до відомостей, що містяться у довідці аналізу інформації про телефонні з`єднання за абонентським номером ( НОМЕР_4 ), який перебував у користуванні ОСОБА_9 встановлено, що упродовж дня 13.09.2016 року (день скоєння нападу на ОСОБА_18 ) ОСОБА_9 перебував у зоні дії базових станцій, які обслуговуються поблизу місця скоєння злочину.

Рюкзак, паспорт, ідентифікаційний код, планшет та інші особисті речі ОСОБА_18 , які містились у викраденому рюкзаку, були виявлені та вилучені саме у будинку по АДРЕСА_4 , де на той час проживав ОСОБА_9 .

Отже, твердження сторони захисту стосовно непричетності ОСОБА_9 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності.

Поряд з цим, органом досудового розслідування не встановлено осіб, які діяли разом з ОСОБА_9 під час вчинення грабежу, а тому колегія суддів дійшла висновку, що немає підстав вважати, що ОСОБА_9 діяв у групі організованої групи (банди), що, в свою чергу, також спростовує твердження прокурора щодо цього.

Крім того, сторона захисту заперечує доведеність складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України в діях обвинувачених.

Проте, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_11 повідомила, що опинившись у квартирі ОСОБА_23 таємно заволоділа зв`язкою ключей, які були наявні та передала ці ключи ОСОБА_9 для того, щоб останній мав можливість потрапити до цієї квартири з метою викрасти цінне майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_23 .

Твердження ОСОБА_11 про те, що вона умисно взяла ключі, які не підходять до замків вхідної двері квартири ОСОБА_23 суд розцінює як спосіб захисту, оскільки ОСОБА_11 не проживала у цій квартирі та не мала можливості відчиняти та зачиняти вхідні двері, а тому об`єктивно не могла знати які ключі від замків вхідної двері, а які від інших замків.

Крадіжку ключів ОСОБА_11 здійснювала на прохання ОСОБА_9 , що вона підтвердила в своїй апеляційній скарзі та в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, тобто між ними існувала домовленість про заволодіння ОСОБА_11 ключами від квартири ОСОБА_23 щоб згодом ОСОБА_9 мав можливість безперешкодно потрапити до цієї квартири та заволодіти чужим майном.

Відповідно до показань ОСОБА_9 вбачається, що про квартиру ОСОБА_23 він дізнався від ОСОБА_11 . Ключі від цієї квартири він просив у ОСОБА_11 . Вона поїхала до ОСОБА_23 в гості та вкрала ключі від їх квартири саме на прохання ОСОБА_9 . Він зателефонував ОСОБА_10 та попросив під`їхати, мету йому розповів, але не до кінця, все інше ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 по ходу події. Зустрівся з ОСОБА_10 вранці біля «Держпрому», вони поїхали до ОСОБА_23 за розпорядком дня, який йому повідомила ОСОБА_11 . ОСОБА_10 їхав з ним з метою постояти «на шухері» або ще шось. ОСОБА_10 достовірно знав з якою метою вони їхали до квартири ОСОБА_23 щоб вкрасти гроші та інше майно. Однак оскільки ключі від квартири, які надала йому ОСОБА_11 , не підійшли до замку, то нічого не вийшло.

Крім того, ОСОБА_10 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомив, що дісно погодився на пропозицію ОСОБА_9 та їздив до квартири ОСОБА_23 разом із ОСОБА_9 за якимись його речами, які треба було перевезти.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_10 не знав куди вони їдуть та вважав, що він їде до дому ОСОБА_9 , оскільки не знав де живе останній, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту та уникнення від передбаченої відповідальності, оскільки показання ОСОБА_9 є послідовними та узгоджуються з іншими доказами кримінального провадження, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Відповідно до показань ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_9 та їй потрібні були гроші. ОСОБА_9 попрохав її, щоб вона вкрала у ОСОБА_16 ключі від квартири, а він сам викраде майно. Це було у вересні 2016 року. Вона вирішила взяти ключі від квартири ОСОБА_23 . Коли була в гостях у ОСОБА_16 вона взяла перші ключі, які потрапилися в його квартирі. Потім передала їх ОСОБА_9 . Потім їй подзвонив ОСОБА_9 та сказав, що ключі не підійшли.
Відповідно до відомостей, які містяться в довідці щодо аналізу інформації про телефонні з`єднання та відомостями радіорозвідки. Встановлено, що 30.09.2016 об 12:18 годині в межах дії базової станції оператора мобільного зв`язку по АДРЕСА_11 (тобто за місцем скоєння злочину АДРЕСА_8 ) відбулося телефонне з`єднання абонентського номеру НОМЕР_4 , який перебував у користуванні ОСОБА_9 , з абонентським номером НОМЕР_5 , який перебував у користуванні ОСОБА_11 . ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_9 близько 11:00 години на «Держпромі» у м. Харкові звідки направилися на маршрутному таксі в район «П`ятихатки», де розташована квартира ОСОБА_23 , після невдалої спроби крадіжки ОСОБА_9 відразу зателефонував ОСОБА_11 (т. 5 а.с. 2,3-11)
Тобто, об`єктивно вбачається, що ОСОБА_11 заволоділа ключами, нібито, від квартири ОСОБА_23 та передала їх ОСОБА_9 з метою щоб останній потрапив до цієї квартири та таємно заволодів майном ОСОБА_23 . ОСОБА_9 усвідомлюючи, що у дений час ОСОБА_23 немає вдома, домовився із ОСОБА_10 про вчинення спільних злочинних дій з метою заволодіти чужим майном. Приїхавши до квартири ОСОБА_29 намагався відчинити вхідні двері до квартири ОСОБА_23 з метою потрапити до квартири та вчинити крадіжку майна, однак ключі не підійшли та потрапити до цієї квартири йому та ОСОБА_10 не вдалося.
Отже, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не були виконані всі дії, щоб довести злочин до кінця, з причин, що не залежали від їх волі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість висновку суду першої інстанції щодо наявності в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України.

Правову кваліфікацію дій обвинувачених за ч.4 ст. 187 КК України (по епізоду розбійних дій обвинувачених стосовно ОСОБА_23 ), колегія суддів вважає належною, враховуючи доведеність попередньо узгодженого умислу та дій між всіма співучасниками, в тому числі і ОСОБА_11 . Саме ОСОБА_11 не спростовуючи того, що під вигаданим привідом потрапила до квартири ОСОБА_23 , а ОСОБА_9 очікував від неї телефонного дзвінка, як сигналу для початку спільних дій розбою.

Більш того, ОСОБА_11 не оспорює, що перебуваючи у квартирі ОСОБА_29 декілька разів дзвонив їй, однак не маючи умов для спілкування не відповідала на дзвінки. Вийшовши з квартири ОСОБА_23 у під`їзд не закривши за собою вхідні двері, подзвонила ОСОБА_9 і одразу він разом із ОСОБА_10 зайшли через відчинені двері до квартири ОСОБА_23 .

Таким чином, твердження про добровільну відмову від завершення розбійного нападу на ОСОБА_23 є вигаданою версією, оскільки внаслідок потрапляння ОСОБА_11 до цієї квартири ОСОБА_9 з ОСОБА_10 також опинилися в цьому приміщенні та вчинили розбійні дії стосовно потерпілих, а також заподіяли останнім смерть способом пов`язаним з асфіксією( удушенням).

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_10 не знав, що ОСОБА_9 мав при собі маски та рукавички є необґрунтованими, оскільки сам ОСОБА_9 надів їх до того, як заходив до квартири ОСОБА_23 та надав маску та рукавички ОСОБА_10 , який також надів їх до того як зайшов до квартири потерпілих. Ці відомості підтверджуються поясненнями ОСОБА_11 , яка вказувала, що до квартири ОСОБА_30 заходили ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 , а вона від побаченого втратила дар мови та не могла поворухнутись.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 в присутності захисника повідомив, що ОСОБА_9 запропонував пограбувати ОСОБА_23 , а враховуючи скрутне матеріальне становище, ОСОБА_10 погодився на пропозицію ОСОБА_9 .

Тобто, заздалегідь до здійснення злочинних дій між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було досягнуто згоду щодо вчинення спільного розбійного нападу на ОСОБА_23 з метою заволодіти їх майном.

Крім того, як слушно зазначив суд першої інстанції, показання обвинувачених стосовно того, що вони планували лише непомітно викрасти грошові кошти, не узгоджується з іншими доказами, які є наявними в матеріалах кримінального провадження. Зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_9 взяв з собою скотч, кастет, револьвер, що свідчить про спрямованість дій та умислу на спричинення потерпілим тілесних ушкоджень.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що отримавши від ОСОБА_9 маску та рукавички ОСОБА_10 , до початку розбійного нападу на ОСОБА_23 , надав свою згоду на здійснення цього злочину шляхом одягання цих маски та рукавичок, тобто обвинувачені діяли з спільним умислом здійснення нападу на потерпілих з корисливих мотивів, що обумовлює кваліфікацію їх дій саме за ч.4 ст. 187 КК України.

Також, після того, як ОСОБА_16 побачив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , нападники навіть не зробили спробу втекти з квартири ОСОБА_23 . Посилання обвинувачених про те, що шлях до виходу з квартири їм загорожували потерпілі - суд апеляційної інстанції вважає вигаданими, оскільки в момент коли ОСОБА_31 їх побачив, він був один, а ОСОБА_17 перебував у іншій кімнаті, а тому колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , перебуваючі удвох в квартирі, мали реальну можливість подолати опір потерпілих з тим щоб покинути квартиру ОСОБА_23 , не дивлячись на присутність одного з потерпілих, який це спостерігав, але нападники вочевидь мали переваги та можливість для цього. Однак такої спроби вони не зробили, а навпаки продовжували реалізацію свого умислу, що зокрема підтверджує наявність прямого умислу про розбійний напад потерпілих, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння майном потерпілих.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 повідомив, що перебував в одному приміщенні з ОСОБА_9 , а тому твердження сторони захисту про те, що обвинувачені не бачили під час бійки один одного є безпідставними. Також аналізуючи показання ОСОБА_10 , які він надавав в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, а також відомості, які містяться в його доповненнях до апеляційної скарги, колегія суддів вбачає, що після вбивства ОСОБА_16 він пішов мити руки, обличчя та чистити одяг, а ОСОБА_9 перебував поряд із зв`язаним ОСОБА_17 . Проте ОСОБА_10 не зупинив дії ОСОБА_9 спрямовані на вбивство ОСОБА_17 .

ОСОБА_9 в своїх показаннях, які він надавав в суді першої інстанції вказував, що бачив, як ОСОБА_10 бився із ОСОБА_16 . Також вказував, що знайшов в квартирі дріт, яким вирішив задушити ОСОБА_17 , при цьому ОСОБА_10 вже закінчив битися із ОСОБА_16 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції ставиться критично та не бере до уваги доводи захисту стосовно того, що у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не було спільного умислу на вбивство ОСОБА_23 , оскільки вбивство потерпілих охоплювалось умислом як ОСОБА_9 так і ОСОБА_10 , які вирішили в такий спосіб завершити розбійний напад з метою заволодіння чужим майном. Умисел ОСОБА_9 та ОСОБА_10 охоплюється тим, що вони хотіли скрити факт розбійного нападу. Жоден з обвинувачених не надавав показань про те, що перешкоджав один одному вбивати потерпілих, а це й свідчить про їх умисел на вбивство потерпілих.

Також, колегія суддів бере до уваги те, що доводи ОСОБА_11 спрямовані на мінімалізацію її участі у спільних злочинних посяганнях на чуже майно, а також стосовно пасивної участі в спільних злочинних діяннях з твердженням про неузгодженість дій під час вчинення цих злочинів, але її апеляційна скарга також містить доводи про щире каяття у скоєному внаслідок помилки. За змістом така сукупність доводів свідчить про обрання нею способу захисту з метою уникнути відповідальності, оскільки всі її версії щодо непричетності до спільного умислу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вчинення злочинів ґрунтуються лише на її суб`єкивних твердженнях. Натомість фактичні відомості кримінального провадження не підтверджують будь-яких її версій щодо непричетності, а докази, надані стороною обвинувачення, об`єктивно доводять обставини щодо співучасті ОСОБА_11 у вчиненні злочинів разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Поряд з цим, апеляційний суд враховує, що ч.1 ст. 420 КПК України містить вичерпний перелік підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку. Зокрема, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Підстави скасування вироку, які зазначені в апеляційних доводах ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , щодо ухвалення нового вироку не ґрунтуються на вимогах ч.1 ст. 420 КПК України, що свідчить про їх необґрунтованість, що обумовлює відмову в задоволенні цих апеляційних вимог.

Крім того, ОСОБА_11 в своїй апеляційнй скарзі зазначає, що під час досудового розслідування працівниками полції стосовно неї здійснювався фізичний та моральний тиск. Однак, з моменту відкриття апеляційного провадження, а саме з 15 серпня 2019 року та до апеляційного розгляду у обвинуваченої було достатньо часу для звернення із відповідною заявою як особисто, так і за допомогою захисника до правоохоронних органів, чого зроблено не було.

Також, апеляційний суд роз`яснює, що обвинувачені не позбавлені можливості в подальшому звернутись до правоохоронних органів з відповідними заявами, але із зазначенням дійсних фактичних обставин на підтвердження своїх доводів.

Щодо доводів обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про щире каяття, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.03.2018 року № 51-2607км18 визначено, що при визнанні обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому злочині, слід мати на увазі наступне. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Отже, обвинувачені свою вину визнали лише частково, що об`єктивно проаналізовано судом у вироку, а тому суд обґрунтовано не взяв до уваги цю обставину, як пом`якшуючу покарання, дійшовши висновку про намагання обвинувачених ухилитися від справедливого покарання.
А тому, колегія суддів вважає, що каяття ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є лише формальним для досягнення мети щодо пом`якшення призначеного їй покарання.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, відомості про осіб винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції при призначенні покарання встановив відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинувачених. (арк. 120 т. 6)

Також суд першої інстанції при призначенні покарання врахував відомості про особу обвинувачених, а саме:

ОСОБА_9 працездатний, не працював, на час вчинення злочину був студентом денної форми навчання, неодружений, не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Наказом начальника факультету Університету «ХПІ» був відрахований з числа курсантів через академічну неуспішність, на час навчання характеризувався позитивно (т. 5 а.с. 25-40,178,179);
ОСОБА_11 працездатна, працювала неофіційно прибиральницею, розведена, не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. На час вчинення злочинів мала на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_32 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; рішенням ВК ХМР від 25.10.2017 року ОСОБА_32 2001 року народження було влаштовано в прийомну сім`ю (т. 5 а.с. 19-22, 157,158);
ОСОБА_10 працездатний, не працює, неодружений, не судимий, на час вчинення злочину був студентом денної форми навчання, військовозобов`язаний, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. З 20.05.2016 по 20.09.2016 працював на посаді ст.рятувальника КУ «Спеціалізована водно-рятувальна служба м. Харкова», характеризувався позитивно; за місцем проживання та території села Шляхове характеризувався позитивно (характеристика не містить дати проживання чи на який час ОСОБА_10 так характеризувався), враховуючи, що він з 20.09.2011 вже був зареєстрований в м. Харкові; на час навчання в школі характеризувався позитивно (т. 5а.с. 12-18,183, 184, 185).
Призначивши покарання ОСОБА_11 , як за кожен злочин окремо так і остаточне за сукупністю, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини справи, вказані дані про особу, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинувачена повинна відбувати покарання у виді позбавлення волі, в умовах ізоляції від суспільства, на строк визначений у вироку, що є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Призначивши ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , як за кожен злочин окремо так і остаточне за сукупністю, з урахуванням відомостей про особу обвинувачених, вчинення ними особливо тяжкого злочину, характер насильницких дій, відсутність обставин, що обтяжуюють та пом`якшують покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі на певний строк і вважає обґрунтованим застосування щодо них виняткової міри покарання довічного позбавлення волі.
Посилання сторони захисту щодо наявності суперечностей при ухваленні вироку внаслідок того, що суд встановив відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, проте зазначив, що обвинувачені вчинили особливо тяжкий злочин за обтяжуючих обставин , що охоплюються кваліфікацією їх дій, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини пов`язані з кваліфікуючими ознаками, які передбачені саме диспозицією ч.2 ст. 115 КК України, а відповідно до вимог ч.4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка обставина, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу, як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз врахувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 посилались на їх щире каяття, однак поряд з цим вони не в повному обсязі визнавали свою вину та деякі епізоди злочинних діянь вважали недоведеними, а тому колегія суддів розцінює таку поведінку обвинувачених, лише як обраний спосіб захисту та бажання уникнути відповідальності за всі злочинні посягання, які їм інкриміновані, внаслідок чого не має підстав вважати про наявність щирого каяття , а тому і не має процесуальної можливості визнати це як обставину, що пом`якшує покарання.
Вказані відомості у своїй сукупності дають підставу вважати, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності та достатності призначення обвинуваченим покарання саме в такий спосіб, як це визначено судом першої інстанції в оскаржуваному вироку.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини
- ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 263-1, ч.1 ст. 199, ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187, п.п. 6, 9, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України;
- ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187, п.п. 6, 9, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України;
- ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187 КК України.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

За таких обставин, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та попередження вчинення ними нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни чи скасування вироку за доводами сторони захисту та обвинувачення про зайву суворість чи м якість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 - в той самий строк з дня отримання ними копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ _____________ ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6