Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/2817/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого менеджером ТОВ «Основабудком», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

Згідно з вироком суду, в період з 23 годин 00 хвилин 02 липня 2019 року до 00 годин 30 хвилин 03 липня 2019 року ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи безперешкодний доступ до офісного приміщення фізичної особи підприємця ОСОБА_9 , ключем відкрив вхідні двері до офісу, зайшов всередину та з шухляди столу викрав 15000,00 гривень та 850,00 Євро, що еквівалентно, згідно курсу НБУ станом на день вчинення кримінального проступку, 21891,84 гривень, які належали ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому майнової шкоди в розмірі 36992,84 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні та правильність кваліфікації його дій, просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2021 року змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання, а саме призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги захисник просить врахувати те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 369 від 25 вересня 2019 року не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Сторона захисту зауважує, що після вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 відшкодував завдані матеріальні збитки на суму 9000,00 гривень та готовий надалі відшкодовувати з метою повного погашення. Також апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, свою винуватість у скоєному визнав та щиро розкаюється у вчиненому.
З урахуванням наведених обставин в сукупності, захисник вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 1 місяця арешту не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу внаслідок суворості, а тому просить призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 в підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти її задоволення, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. У зв`язку із цим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, судова колегія не приймає до уваги застереження захисника ОСОБА_6 про зазначення в обвинувальному акті та у вироку суду різної суми викрадених ОСОБА_10 грошових коштів в ЄВРО, оскільки таких доводів не містить апеляційна скарга, крім того вказана сума інкримінована у вину обвинуваченому в еквівалентному співвідношенні до курсу гривні на момент вчинення кримінального правопорушення, яка фактично не містить розбіжностей.

За встановлених і викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційних вимог захисника щодо зміни вироку суду в частині призначеного покарання, колегія суддів виходить із наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів вказаних вимог закону при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано.

Як вбачається із вироку, при обранні ОСОБА_7 покарання, суд на виконання приписів ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, особу винного, в тому числі і ті, на які захисник посилається в апеляційній скарзі, зокрема те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, одружений, працює, має на утриманні малолітню дитину, а також щире каяття, яке полягає у відвертому осуді своєї протиправної поведінки, як обставину, що пом`якшує покарання.

При цьому, вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_7 виду покарання серед альтернативних, передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, суд з урахуванням того, що останній протягом двох років з моменту вчинення кримінального правопорушення лише перед останнім судовим засіданням спромігся в рахунок відшкодування заподіяної потерпілому матеріальної шкоди перерахувати 1000 гривень, прийшов до переконання про неможливість, за наведених обставин, призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, та обрав його у виді арешту, яке, з урахуванням даних за його особу, призначив в мінімальному розмірі.

З огляду на розмір коштів викрадених ОСОБА_7 , обставини за яких була вчинена крадіжка, а саме, що це мало місце за місцем його роботи, де в силу покладених трудових обов`язків він мав безперешкодний доступ, зокрема до офісного приміщення свого роботодавця, а також того, що будучи викритим через п`ять днів після скоєння кримінального проступку, обвинувачений кошти не повернув, і в послідуючому протягом двох років не вживав будь-яких заходів по відшкодуванню заподіяної шкоди, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що саме покарання у виді арешту, яке обвинуваченому необхідно відбувати реально, знаходиться у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ним діяння та даним про його особу, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_11 після постановлення вироку додатково в рахунок відшкодування заподіяної потерпілому шкоди переказав ще 8000 гривень і надалі готовий вживати заходів по її відшкодуванню, є непереконливими, та за вищенаведених обставин, не може бути безумовною підставою для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи апеляційної скарги захисника про неврахування судом при призначені ОСОБА_11 покарання такої обставини, що пом`якшує його, як - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Так, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

В той же час, захисником не зазначено, які дії ОСОБА_7 можуть бути розцінені, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки в матеріалах кримінального провадження відомості про такі дії відсутні, як і не вказані вони в апеляційній скарзі. Саме лише визнання вини обвинуваченим під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не може визнаватись активним сприянням розкриттю злочину.

Посилання захисника та обвинуваченого в суді апеляційної інстанції на вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, є безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин стороною захисту не надано.

Не приймає до уваги колегія суддів і доводи апеляційної скарги захисника та пояснення обвинуваченого в суді апеляційної інстанції про те, що перепоною для відшкодування шкоди стала епідеміологічна ситуація в країні, так як злочин було вчинено ще 02 липня 2019 року, а обставиною, що спонукала ОСОБА_7 частково відшкодовувати заподіяну шкоду - розгляд кримінального провадження.

Таким чином, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4