Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/3592/18
Провадження № 1-кп/490/291/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 /в режимі відеоконференції/

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Калуш Івано-Франківської області, є українцем, громадянином України, здобув середню технічну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, здійснює ремонт автомобілів, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився, -

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 12 грудня 2014 року ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом у військовому званні "старший сержант".

Наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 15 - РС від 26 січня 2015 року він був призначений на посаду механіка-водія гаубичного самохідно-артилерійського взводу гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубично-самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 21 від 02 лютого 2015 року він був зарахований до списків особового складу цієї військової частини, поставлений на всі види забезпечення та визнаний таким, що вказану посаду прийняв.

Проте, 07 травня 2017 року о 08 годині 00 хвилин він не з`явився вчасно без поважних причин на військову службу з відпустки та був відсутній на місці служби без поважних причин до 14 березня 2018 року.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

1. Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.
При цьому він пояснював, що під час перебування у відпустці почав зловживати алкогольними напоями, через що його родичі примусово помістили його до приватного закритого закладу, який він не міг залишити самостійно. Після ж звільнення з такого закладу - вже після закінчення строку відпустки - він зателефонував своєму командирові, але той повідомив, що приїжджати до частини вже не треба, треба чекати, доки по нього прийдуть задля його притягнення до відповідальності.
Обвинувачений також вказував, що усвідомлює протиправність своїх дій, у содіяному кається.

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місцем служби протягом періоду з 07 травня 2017 року до 14 березня 2018 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин

Отже, ці обставини суд вважає встановленими.

2. Посилання обвинуваченого на факт його перебування у закритому закладі та результати його спілкування телефоном з одним з командирів, хоча й дійсно можуть вказувати про наявність поважних причин для нез`явлення на територію частини протягом окремих періодів, тим не менш не здатні виправдати його відсутність за місцем служби протягом більш ніж 10 місяців.

З урахуванням наведеного суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує його щире каяття.

2. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 до відсутності на території військової частини - протягом майже двох років - регулярно - брав безпосередню участь у проведенні Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, при цьому - брав безпосередню участь у бойових діях, в зв`язку із чим має посвідчення учасника бойових дій.
Цю обставину суд враховує таким чином.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок громадян полягає ні в чому інакшому, як у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Військова служба ж, відповідно до частини 3 статті 1 цього Закону, є лише одним з елементів військового обов`язку.
ОСОБА_4 ж вчинив злочин проти порядку проходження військової служби.
З огляду на таке суд вважає, що попри те, що ОСОБА_4 грубо порушив військовий порядок, свій військовий обов`язок по суті він виконав.
В зв`язку із цим факт його участі у бойових діях суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

3. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

1. В цьому випадку ОСОБА_4 вчинив злочин, який наразі відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є віднесеним до категорії тяжких.

Суд враховує також, що нез`явлення обвинуваченого на службу сталось не в період його участі у бойових діях, а також - те, що його дії не мали негативних наслідків, окрім як порушення порядку проходження військової служби. Таке певною мірою знижує суспільну небезпеку вчиненого ним злочину.

Суд також враховує, що в цьому випадку вчинення злочину обвинуваченим значною мірою є зумовленим позицією його командира, який всупереч приписів статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у ситуації, що склалась в зв`язку із проходженням служби ОСОБА_4 , не зважаючи на той факт, що обвинувачений протягом тривалого часу віддано служив Україні, не виявив належної чуйність та уважності до нього, не вник в проблеми його побуту, більше того, надав йому пораду, яка суперечила здоровому глузду. Цю обставину, з огляду на статус командира у Збройних Силах України, суд також вважає такою, що додатково знижує суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 злочину.

2. ОСОБА_4 на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не вчиняв злочинів та не судився, за місцем проживання характеризується позитивно.

3. Характеристику, надану обвинуваченому за місцем служби, суд не може покласти у підґрунтя судового рішення, адже не може визнати її такою, що відповідає дійсним обставинам проходження служби ОСОБА_4 ..

Зокрема, вона взагалі не містить посилань про факти його участі у бойових діях, а наявні в ній посилання про його недисциплінованість вочевидь суперечать тій обставині, що він регулярно брав участь у проведенні Антитерористичної операції.

Визначення виду та міри покарання.

1. Частина 4 статті 407 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

2. Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-вказані вище відомості про особу обвинуваченого;

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , зокрема, те, що:

1.обвинувачений по суті свій військовий обов`язок виконав;

2.щиро покаявся у скоєному, з`явився із зізнанням та сприяв кримінальному провадженню.

свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини, сукупно з висновками за матеріалами досудової доповіді про недоцільність позбавлення волі обвинуваченого, дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_4 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

3. При цьому зважаючи, що, як свідчить матеріали кримінального провадження, перевиховання обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе обрати йому покарання у вигляді штрафу. При визначенні розміру штрафу, який слід стягнути з обвинуваченого, суд враховує вимоги статті 53 Кримінального Кодексу України щодо розмірів штрафів, які можуть бути призначені за вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його кваліфікуючі ознаки, матеріальне становище обвинуваченого.

Виходячи з цього суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у сумі 510 грн.

4. Прокурор пропонує призначити обвинуваченому покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, без урахування наведеного вище та виходячи лише з необхідності підтримання військової дисципліни.

Але відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України військова дисципліна досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу, їх справедливого ставлення до підлеглих.
Та в цьому випадку виявом справедливості є питання відповідності засобів репресії вчиненому правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за правопорушення повинно бути домірним вчиненому.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини

Та призначене судом покарання, на відміну від запропонованого прокурором, повністю відповідає цим вимогам, адже повною мірою враховує ставлення обвинуваченого до служби, його внесок у захист територіальної цілісності та незалежності України, інші відомості про його особу та характер вчиненого ним правопорушення.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 30 /тридцяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /у сумі 850 грн./
Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_6 =

06.05.2021