ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/911/21 Справа № 185/633/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-
В с т а н о в и л а:
Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року стосовно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 години 48 хвилин 11 квітня 2021 року. Визначено ОСОБА_10 заставу в сумі 408 600 грн., а ОСОБА_11 2 043 000 грн.
Приймаючи рішення суд І інстанції врахував положення ст. 178 КПК України, щодо даних про ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не працюють, їх місця реєстрації не співпадають з проживанням, останні змінювали місця проживання та обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому суд зазначив про наявність ризиків переховування від суду та впливу на потерпілих і свідків, які ще не допитувалися під час судового розгляду. На підставі чого суд І інстанції обрав до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 винятковий запобіжний захід та не знайшов підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Визначаючи розмір застава суд враховував вимоги п.3 ч.5 ст. 183 КПК України, взявши до уваги обставини вчинення злочину, розмір завданих збитків та дані про обвинувачених.
В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 просять скасувати ухвалу суду та застосувати до ОСОБА_10 і ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а захисник ОСОБА_7 просить із застосуванням електронного засобу контролі і покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Вимоги апеляційних скарг обґрунтовані тим, що ухвала незаконна, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки не відповідають фактичним обставинам. При цьому, прокурор подаючи клопотання формально зазначив про наявність ризиків, які встановив суд, не додавши матеріалів їх наявності, та фактів їх вчиненні. Крім того, під час розгляду клопотання не взято до уваги характеризуючі дані стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також суд визначаючи розмір застави не врахував належним чином, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не здатні її внести, тому застава є непомірною. Окрім того, рішення суду постановлене не іменем України, тому не є судовим рішенням, а також суд не застосував, а обрав запобіжний захід, що є порушенням КПК України.
В доповненій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що питання про застосування запобіжного заходу було розглянуто з порушенням правил підсудності, а клопотання надійшло до надходження матеріалів кримінального провадження до Павлоградського міськрайонного суду. Крім того, без проведення підготовчого судового засідання та належним викликом учасників, а також без участі всіх учасників суд розглянув питання про застосування запобіжного заходу. Захисник вказує, що ризик впливу на свідків та потерпілих є безпідставним, оскільки її підзахисні знають всі анкетні дані вказаних осіб і не здійснювали тиск на них, а тяжкість покарання не може бути підставою для застосування виключного запобіжного заходу.
В апеляційному суді захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційних скарг, кожен окремо.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційних скарг, клопотання слідчого та наданні до нього матеріали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Зважаючи на те, що положення ч.3 ст.315 КПК України відсилають до розділу ІІ цього Кодексу, нормами якого передбачено процедуру розгляду клопотання про застосування, зміну запобіжного заходу, а так само продовження строку тримання під вартою (ст.199 КПК України), доводи про те, що суд вийшов за межі наданих йому повноважень, обравши запобіжний захід є надуманими, оскільки поняття застосування, обрання запобіжного є тотожні за своїм правовим значенням, що висвітлено Верховним Судом, викладеній в ухвалі Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 13 грудня 2018 року.
З матеріалів контрольного провадження видно, що 29 січня 2021 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області було направлено кримінальне провадження № 0000112 стосовно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за ч.4 ст. 190 КК України, яким 02 лютого 2021 року направлено подання до Дніпровського апеляційного суду про направлення кримінального провадження за підсудністю. 04 лютого 2021 року Дніпровський апеляційний суд направив кримінальне провадження до Касаційного кримінального суду Верховного Суду про направлення кримінального провадження за підсудністю, який подання залишив без задоволення, як і подання прокурора про направлення кримінального провадження з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області до одного з місцевих судів м. Дніпра. Отже, розгляд кримінального провадження визначено саме за Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, а тому доводи про розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з порушенням підсудності є безпідставними.
При цьому, доводи про те, що суддя в порушення норм КПК України, одноособово обрав запобіжний захід, а не колегіально, з урахуванням того факту, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчинення особливо тяжкого злочину є безпідставними, оскільки це відповідає абз. 5 п.20-5 Розділй ХІ Перехідних положень КПК України, де йдеться про можливість судді одноособово обрати запобіжний захід.
Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, передбачені ст.178 КПК України, погодився з доводами прокурора про наявність ризиків та відсутність у зв`язку з цим підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Так, судом І інстанції встановлено на час розгляду клопотання існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можуть: переховування від суду та впливу на потерпілих і свідків,, оскільки останні змінювали місця проживання та обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також свідки ще не допитувалися під час судового розгляду.
Беручи до уваги дані ризики апеляційний суд також звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Суд І інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши обставини про які йдеться у вказаній статті, а також вказав, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не дають підстави для призначення більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про які просили захисники в під час судового розгляду.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: ухилення від слідства та суду (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Доводи, що під час розгляду клопотання не були присутні всі учасники кримінального провадження є необґрунтованими, так як зі змісту ч.3 ст. 315 КПК України, при розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу, а в ч.1 ст. 193 КПК України вказано, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисник. Дані особи, включаючи учасників сторони захисту обвинувачених адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , приймали участь під час судового засідання.
Безпідставними є доводи про необґрунтований розмір застави, оскільки як зазначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали при застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
В ч. 5 ст. 182 КПК України закріплені межі розміру застави залежно від ступеня тяжкості вчиненого особою злочину, зокрема розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Слідчий суддя визначаючи розмір застави обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 врахував вказані норми закону, які дають підстави для обрання застави в розмірі поза межами норм КПК України, а також взявши до уваги обставини вчинення злочину, розмір завданих збитків та дані про обвинувачених. На переконання апеляційного суду визначений розмір застави обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 узгоджується з вимогами зазначених положень КПК України, якими передбачено обов`язок слідчого судді визначити розмір застави достатньої для виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, що також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Стосовно доводів про постановлення ухвали не іменем України, то дана обставина має місце, але на переконання апеляційного суду цей факт не є підставою для скасування ухвали суду І інстанції.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2021 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4