01.03.2021
Ленінський районний суд м.Харкова
УХВАЛА
Іменем України
01 березня 2021р. Справа №642/687/18-к Провадження 1-кп/642/258/21

Суд у складі: Головуючого судді: ОСОБА_1

Секретаря: ОСОБА_2 .

За участі сторін: прокурора ОСОБА_3 ; захисник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м.Харкова перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України.
Захист просив суд здійснити привід свідка до суду, про що інші учасники не заперечують проти здійснення приводу свідка до суду.
Відповідно до ст. 327 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, суд призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід свідка.
Прокурор вважає необхідним продовжити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, т.я. на теперішній час ризики які були враховані під час обрання запобіжного заходу продовжують існувати.

Захисники заперечували проти позиції прокурора, т.я. на сьогоднішній день можливо змінити запобіжний захід на домашній арешт, що не буде перешкоджати розгляду кримінального провадження Крім того, прокурор не надав клопотання не доведено суду наявні ризики, якіб свідчили про необхіність продовження запобіжного заходу.

Обвинувачений погодився з позицією захисту.

З урахуванням думки сторін, суд вважає:

Статтею 331 КПК України визначено:

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжити злочину діяльність.
Суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а також те, що ризики встановлені під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
На думку суду, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, а обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
У суду відсутні об`єктивні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Суд зазначає про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Крім того, суд враховує, що обвинувачений обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до шості років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і потерпілих.
Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк застосованого запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст. 331, 327, 376 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Застосувати привід свідка: ОСОБА_7 , прож. АДРЕСА_1 , в судове засідання на 13.04.2021 року на 13 год. 30 хв. в приміщення Ленінського районного суду м. Харкова.
Виконання ухвали в частині примусового приводу доручити Відділу №2, ХРУП №3, Головному управлінню Національної поліції в Харківській області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Прокурора.
Запобіжний захід - тримання під вартою продовжити на 60 днів обвинуваченому - ОСОБА_6 до «24.00» год. 29 квітня 2021р. з триманням обвинуваченого в установі виконання покарань України.

Копію ухвали направити до виконання установи виконання покарань України.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Харківського Апеляційного суду, протягом 7ми днів.

Повний текст рішення буде оголошено 16.01.2021 о 16.00год

Головуючий суддя: ОСОБА_1