Дата документу 20.01.2021 Справа № 554/8787/20
Провадження № 1-кс/554/517/2021
У Х В А Л А
20 січня 2021 року м.Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1
розглянувши скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві ОСОБА_3 від 20.07.2020 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0000103 від 22.05.2020 року, -
ВСТАНОВИВ:
06.10.2020 року до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_2 на постанову слідчого ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві ОСОБА_3 від 20.07.2020 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0000103 від 22.05.2020 року. Прохав суд скасувати постанову слідчого ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві ОСОБА_3 від 20.07.2020 року по кримінальному провадженні №0000103 від 22.05.2020 року за ч.1 ст.366, ч.2 ст.365, ч.2 ст.365, ч.1 ст.374 КК України про відмову у задоволенні клопотання заяви ОСОБА_2 про залучення в якості потерпілого від 08.07.2020 року.
Скаргу обґрунтовує тим, що у провадженні ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві перебувають матеріали кримінального провадження №0000103 від 22.05.2020 року. Розслідування вказаного кримінального провадження проводиться слідчим ОСОБА_3 . 08.07.2020 року ОСОБА_2 на адресу слідчого було направлено клопотання про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні. 20.07.2020 року слідчим ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві ОСОБА_3 винесено постанову про відмову у задоволенні заяви про визнання ОСОБА_2 , потерпілим в кримінальному провадженні.
Заявник, вважає вказану постанову від 20.07.2020 року незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст.55 КК України.
ОСОБА_2 подав заяву в якій прохав проводити розгляд скарги за його відсутності, вимоги підтримав та просив задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився. Відповідно до ст.306 КПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві перебувають матеріали кримінального провадження №0000103 від 22.05.2020 року.
Розслідування вказаного кримінального провадження проводиться слідчим ОСОБА_3 . 08.07.2020 року ОСОБА_2 на адресу слідчого було направлено клопотання про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні.
20.07.2020 року слідчим ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві ОСОБА_3 винесено постанову про відмову у задоволенні заяви про визнання ОСОБА_2 , потерпілим в кримінальному провадженні №0000103 від 22.05.2020 року.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При винесенні оскаржуваної постанови слідчим вказано, у клопотанні ОСОБА_2 робить посилання на те, що йому завдано моральної шкоди. Під моральною шкодою заявник розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Водночас, ОСОБА_2 , не наведено обґрунтування спричинення йому такої шкоди, е долучено жодних документів та не вказано джерела отримання доказів на підтвердження спричинення такої шкоди, що е відповідає вимогам ст. 55 КПК України, відтак, слідчий вважає, що заява подана особою, якій не завдано моральної шкоди.
Разом із тим, ураховуючи наведені скаржником у скарзі обставини, враховуючи його незгоду із рішенням слідчого про відмову у визнанні потерпілою, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Частиною 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.
«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.
При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Водночас, скаржником до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявою про визнання потерпілим ОСОБА_2 йому дійсно завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як це передбачено ч.1 ст.55 КПК України.
Заявником не зазначено, в чому полягає спричинена шкода й не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення шкоди, імовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань тощо в розумінні положень ч.1 ст.55 КПК України.
Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно із дотриманням положень ст.110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, та слідчим прийнято рішення про відмову у залученні як потерпілого з наведенням підстав та мотивів для такого рішення з посиланням на положення КПК України.
Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені щодо залучення ОСОБА_2 до кримінального провадження як потерпілого, останній на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні.
Тому слідчий суддя вважає, що слідчий на даному етапі досудового розслідування правомірно прийняв рішення на підставі ч.5 ст.55 КПК України через відсутність очевидних та достатніх даних щодо завдання шкоди особі.
Отже, набуття особою статусу потерпілого за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода скаржника із процесуальними рішеннями та діями слідчого не свідчить про набуття статусу потерпілого у кримінальному провадженні.
Разом із тим, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене, наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє скаржника можливості реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.
Наведене також свідчить, що скаржником передчасно ініційовано питання про визнання потерпілою в розумінні вимог КПК України, оскільки на даний час за вказаних обставин та здобутих матеріалів виключена можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння шкоди особі у вказаному кримінальному провадженні.
Таким чином, доводи адвоката щодо допущення слідчим порушень вимог ст.55 КПК України є необґрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги не містять, твердження заявника протягом розгляду скарги жодними доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя дійшов висновку про безпідставність вимог скарги щодо протиправності рішення слідчого та його скасування.
Відповідно до положень ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні скарги потрібно відмовити.
Керуючись ст. 303, 305-307, 309, 55 КПК України, слідчий суддя,

ухвалила,-

Скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві ОСОБА_3 від 20.07.2020 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0000103 від 22.05.2020 року залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1