Справа № 453/492/21
№ провадження 1-кп/453/84/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2021 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ;
при секретарі ОСОБА_2 ;
за участю прокурора ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України,-
ОСОБА_4 18.03.2021 року, о 14 годині 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні літньої кухні, що належить його тещі ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останньою, умисно, усвідомлюючи протиправний, суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою завдання фізичного болю, схопив ОСОБА_5 обома руками за одяг, штовхав, шарпав, душив в області шиї та тягав за волосся. Після чого штовхнув ОСОБА_5 в область плечей спереду, що призвело до відчуття фізичного болю, але не завдало потерпілій тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями, що виразились в умисному завданні фізичного болю, не маючи умислу на спричинення тілесних ушкоджень, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 126 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав у повному обсязі, фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті не оспорює, як і докази на їх підтвердження, від давання показань не відмовляється. Просить його суворо не карати, оскільки він щиро кається у скоєному.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, а також тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі вищевикладеного, суд, допитавши обвинуваченого, оцінивши всі здобуті по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 126 КК України, як умисне завдання фізичного болю, що не спричинило тілесних ушкоджень.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 65 КК України, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого наслідки та обставини вчиненого ним правопорушення.
У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно п.3 вище зазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання із числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Враховуючи вище наведене, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, крім обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, враховує ступінь тяжкості та обставини скоєного злочину, а також особу обвинуваченого, який, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, тому з урахуванням обставин кримінального провадження і даних про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити покарання необхідне для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, в межах санкції ч.1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід, як вид забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Судових витрат на залучення експертів та речових доказів у даному кримінальному провадженні немає.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373-374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят ) годин.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя