Дата документу 14.07.2021 Справа № 335/8559/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/8559/15-к Головуючий в 1-й інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1329/21 Доповідач в 2-й інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

14 липня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 1 липня 2021 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Під час проведення підготовчого судового засідання, яке відбулося 1 липня 2021 року, на якому був присутній обвинувачений ОСОБА_4 , судом першої інстанції залишено без задоволення клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_4 обраного 19 лютого 2015 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та винесено ухвалу, якою змінено обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

На вказану ухвалу суду першої інстанції, прокурором у кримінальному провадженні 5 липня 2021 року подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 1 липня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Розглянувши матеріали за апеляційною скаргою, суддя-доповідач дійшов до висновку про те, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного суду України від 14 грудня 2011 року, №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України зазначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому КПК України.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному права звернення до суду.
Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року).
Право на звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульовано КПК України.
Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, має відбуватися з дотриманням певних умов.
Згідно положень ч. 3 ст. 315 КПК України суд під час підготовчого судового засідання має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України визначено вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскарження в апеляційному порядку, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Рішенням № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року Конституційний Суд України у справі визнав таким, що не відповідає вимогам Конституції України положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Отже, положеннями кримінального процесуального закону окреме оскарження ухвали суду про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою, яке обрано було за відсутності ОСОБА_4 на підставі п. 6 ст. 193 КПК України на особисте зобов`язання під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції не передбачено, а тому не є предметом окремого апеляційного оскарження.
Згідно вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Керуючись ст. 399 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 1 липня 2021 року, якою змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Копію даної ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма додатками доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Суддя Запорізького

апеляційного суду ОСОБА_2