Справа № 542/269/21
Кримінальне провадження № 1-кп/542/91/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2021 року Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нові Санжари, вул. Незалежності, 32, кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Вірменія, громадянина Вірменії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, працюючого на ДОР «Лідер», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В :
30.09.2020 року близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_4 , керуючи на автодорозі Полтава-Олександрія в с. Лелюхівка Новосанжарського району Полтавської області автомобілем марки ВАРЗ, державний номер НОМЕР_1 , в порушення п. 10.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із правою боковою частиною автомобіля марки ИЖ, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , 1987 року народження, який рухався у зустрічному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 361 від 24.11.2020 року, у пасажира автомобіля марки ИЖ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені такі тілесні ушкодження: правосторонній пневмогідроторакс, множинні переломи 2-10 ребер справа. Виявлені тілесні ушкодження виникли внаслідок травмування в салоні автомобіля під час ДТП відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння (згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень п. 2.3.3., затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 01.1995 року).

Причиною дорожньо-транспортної події та наслідків, що настали, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 898 від 09.12.2020 року, є порушення вимог п.п. 10.1. ПДР України водієм ОСОБА_4 , а саме: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 , з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Будучи допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив суду, що 30.09.2020 року приблизно о 10-30 год., керуючи автомобілем марки ВАРЗ, державний номер НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із правою боковою частиною автомобіля марки ИЖ, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному напрямку. В скоєному кається. Докази не оспорює.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив факт отримання ним тілесних ушкоджень в результаті ДТП, яка сталася 30.09.2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_4 . Вказав про відсутність матеріальних та моральних вимог до останнього. Просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винність у вчиненому діянні визнав повністю і суду дав показання, що вчинив злочин саме при викладених обставинах, суд, при визначенні порядку дослідження доказів, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, роз`яснивши при цьому положення ч. 3 ст. 349 КПК України, згідно яких сторони у такому випадку будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорюються в апеляційному порядку.

Суд приходить до висновку про те, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, як необережні дії, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинуваченим ОСОБА_4 вчинено необережний тяжкий злочин (ч. 2 ст. 286 КК України).

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

За змістом юридичної конструкції статті 286 КК України, вказаний злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом. Тому, ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і перебувають з ними у причинному зв`язку. Про необхідність з`ясування і відображення у вироку, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також у правових позиціях Верховного Суду України (№ 5-18кс14 від 20.11.2014 року) та у роз`ясненні, яке міститься у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.

Суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на спецобліках не перебуває, має позитивну характеристику за місцем роботи.

З урахуванням наведеного, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає покарання у вигляді позбавлення волі, яке слід обрати в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, в даному випадку, на переконання суду, досягнення мети покарання стосовно обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, враховуючи, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на спецобліках не перебуває, характеризується позитивно, думку потерпілого, прокурора, тому покарання слід призначити із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України. Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», з послідуючими змінами, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

З урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, характер допущених ОСОБА_4 порушень Правил безпеки дорожнього руху, особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності за порушення правил дорожнього руху раніше не притягувався, та вчинив злочин вперше, а також з урахуванням його відношення до вчиненого та позитивних характеристик та того, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами призведе до неможливості в подальшому працювати водієм, тобто позбавить його роботи, яка є єдиним джерелом доходу і засобом для існування його та членів його сім?ї, а також позиції прокурора, який просив не застосовувати додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає можливим не застосувати додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 18.07.2019 року у справі № 450/3026/17.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті, суд не вбачає.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, якою врегульовані питання щодо розподілу процесуальних витрат, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертизи.

Статтею 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок суд повинен серед іншого вирішити питання про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати та в якому розмірі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 374 КПК України в резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо процесуальних витрат.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час розслідування даного злочину у справі було проведено судово-транспортно-трасологічну та дві судово-автотехнічні експертизи, загальна вартість проведення яких становить 2942,10 грн.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому не обирати.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд,
З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Судові витрати у справі 2942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві) грн. 10 коп., вартість проведення судово-транспортно-трасологічної та двох судово-автотехнічних експертиз стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази: транспортний засіб легковий автомобіль марки ИЖ синього кольору, державний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, що переданий на зберігання ОСОБА_8 , повернути власнику Новосанжарському районному споживчому товариству; транспортний засіб вантажний самоскид марки ВАРЗ червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, що переданий на зберігання ОСОБА_9 , повернути власнику Товариству з обмеженою відповідальністю «СПМ-17»; диск «TITANUM DVD 120 MIN 4.7 GB 16Х», що приєднаний до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1