Номер провадження: 11-кп/813/1270/21
Номер справи місцевого суду: 494/1/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Березівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2021 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000347 від 05 листопада 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Балайчук Березівського району Одеської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодружений, не працює, з середньою освітою, раніше судимий:

- вироком Березівського районного суду Одеської області від 26 квітня 2010 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяці, на підставі ст.ст.71,75 КК України звільнений від відбування покарання на іспитовий строк два роки;

- вироком Березівського районного суду Одеської області від 21 червня 2010 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць,

- вироком Іванівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2021 року за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, на підставі ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць, 14 квітня 2014 року звільнився з Запорізької ІК № 77 умовно-достроково на строк один рік три місяці;

- вироком Березівського районного суду Одеської області за ч.2,3 ст.185 КК України, на підставі ст.71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років, 16 серпня 2018 року звільнився по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.185; ч.1 ст.263; ч.2 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Березівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2021 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та йому призначено:

- за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

- за ч.1 ст.263 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- за ч.2 ст.289 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк шість років;

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк сім років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 30 липня 2020 року, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Також оскаржений вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 02 листопада 2019 року у період часу з 00:00 год. по 04:00 год., реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_10 незаконно проник на огороджену територію подвір`я, розташованого по АДРЕСА_2 , де ввійшовши через незамкнені вхідні двері, незаконно проник до будинку вказаного домоволодіння. Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, Бокша, перебуваючи в будинку, де діючи з прямим умислом, повторно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, таємно викрав томатну пасту у скляній банці торгової марки «С бабушкиной грядки», вагою 1560 г., вартістю 85,00 грн., мариновані огірки в скляній банці торгової марки «Щедрий пан», об`ємом 0,5 л., вартістю 27 грн., курині гомілки в кількості 7 шт., вагою 4,1 кг, вартістю 180,40 грн., 7 шт. риби «оселедець», вагою 5 кг, вартістю 312,50 грн., спричинивши своїми злочинними діями матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 604-90 грн.

Крім того, 15 березня 2020 року, приблизно в 11:00 год., більш точний час судом не встановлено, ОСОБА_12 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, прибув до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_13 , та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, незаконно проник на огороджену територію подвір`я вказаного домоволодіння, з використанням фізичної сили зірвав замок на дверях та проник у середину підсобного приміщення, звідки таємно викрав два металевих жолоби, вартістю 550 грн. кожний та диск від дискової борони, вартістю 200 грн., спричинивши злочинними діями матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_13 на загальну суму 1300 грн.

Також, в травні 2020 року, більш точна дата та час в ході судового розгляду справи не встановлено, Бокша, перебуваючи на смітнику, розташованого між населеними пунктами смт Раухівка та с.Шевченкове Березівського району Одеської області, шляхом знайдення придбав 31 боєприпас, а саме патрони, калібру 5,6х15,6 мм 24 шт., калібру 9х18 мм 5 шт., калібру 7,62х38 мм 2 шт., які поклав до кишені одягу та у подальшому став носити при собі, з метою використання у власних цілях, без передбаченого законом дозволу. У подальшому, 27.05.2020 року в 11:00 год. Бокша, знаходячись на зупинці, розташованої на залізничній станції «1214 км» Одеської залізниці, розпивав алкогольні напої, чим порушував громадський порядок, в результаті чого поліцейським ДОПСП Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.178 КУпАП. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення на вимогу поліцейського обвинувачений дістав з правої кишені штанів пачку з під цигарок «Rothmans», в якій знаходився 31 придатний для стрільби боєприпас, а саме патрони, калібру 5,6х15,6 мм у кількості 24 шт., виготовлених промисловим способом та призначених для стрільби з нарізної вогнепальної зброї пістолетів Марголіна, гвинтівок «ТОЗ-8», «Marlin 60» та іншої вогнепальної зброї вказаного калібру, калібру 9х18 мм у кількості 5 шт., виготовлених промисловим способом та призначених для стрільби з нарізної вогнепальної зброї пістолетів Макарова, пістолетів «Форт-17», автоматичних пістолетів Стечкіна та іншої вогнепальної зброї вказаного калібру, калібру 7,62х38 мм у кількості 2 шт., виготовлених промисловим способом та призначених для стрільби з нарізної вогнепальної зброї пістолетів револьверів системи «Наган» зразку 1895 року, які він умисно носив при собі без передбаченого законом дозволу.

В ніч з 18 червня 2020 року по 19 червня 2020 року Бокша, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи у гостях у домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_14 , та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зайшов у середину господарського приміщення вищевказаного домоволодіння. У продовження злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, Бокша з підсобного приміщення таємно викрав велосипед, марки «AZIMUT», що належить ОСОБА_14 , спричинивши своїми злочинними діями матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 2200 грн.

Крім того, 18 червня 2020 року на протязі усього дня ОСОБА_10 перебував в гостях у домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_15 . Перебуваючи на території подвір`я вказаного домоволодіння, приблизно о 23:00 год., більш точний час судом не встановлено, у обвинуваченого виник умисел незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем, марки «ВАЗ» моделі «21061», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який знаходився в подвір`ї вказаного будинку та який на праві власності належить ОСОБА_14 . На виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, не маючи ні дійсного, ні уявного права на користування даним транспортним засобом, поза волевиявленням законного власника, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та викрити його злочинні дії ніхто не може, діючи умисно, повторно, протиправно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, скориставшись вільним доступом, взяв ключи замку запалювання вказаного автомобіля, які знаходились у приміщенні веранди вищевказаного будинку. Продовжуючи свій злочинний умисел, Бокша відчинив ворота шляхом відчинення дверей автомобіля та проник до салону цього автомобіля. Після чого викотив вказаний автомобіль з двору та, сівши за його кермо, привів у рух транспортний засіб на якому поїхав з місця події, тобто встановивши фактичний контроль над ним, незаконно заволодів вказаним автомобілем, вартістю 31000 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не ставить під сумнів висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.185; ч.3 ст.185; ч.3 ст.185; ч.1 ст.26; ч.2 ст.289 КК України, проте стверджує, що призначене оскаржений вироком покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відтак, просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким застосувати вимоги ст.69,70 КК України та призначити йому покарання нижче нижчої межі у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що Березівський районний суд Одеської області невірно зазначив та не врахував при призначені покарання обставини того, що обвинувачений ОСОБА_9 закінчив училище в виправній колонії за спеціальністю слюсар-зварювальник, тобто отримав спеціальну технічну освіту.

Також вважає, що неправильним є висновок суду першої інстанції про відсутність місця роботи, оскільки ОСОБА_9 неофіційно працював зварювальником на розбудові, з заробітною платою сім тисяч гривень.

Крім того, не враховано, що обвинувачений довгий час перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_16 .

Разом з цим, у оскарженому вироку не відображено наявність обставин, передбачених ст.66 КК України, а саме що ОСОБА_9 щиро каявся у вчиненому та сприяв розкриттю кримінального провадження, сприяв досудовому розслідуванню; добровільно намагався відшкодувати завдані ним збитки, усунути такі збитки; вчинення кримінальних правопорушень у зв`язку з тяжкими особистими та сімейними обставинами, а саме через фінансову кризу в країні, карантинні заходи, тяжке фінансове сімейне положення.

Таким чином, на переконання ОСОБА_9 , Березівський районний суд Одеської області призначив явно несправедливе покарання, не врахував наведені відомості про особу обвинуваченого та не надав увагу обставинам, що пом`якшують покарання.

Позиція учасників судового розгляду.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , просив апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до статей 7, 9 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки судовий розгляд судом першої інстанції був здійснений без дослідження доказів на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, а в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення злочинів, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.
В свою чергу, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що вирок суду є надмірно суворим, оскільки призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого і наявні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання.
Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, які, відповідно до положень ст.12 КК України, є нетяжким злочином та три тяжкі злочини.
Обставини, які, відповідно до ст.65, 67 КК України, пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції встановлені не були.
Також суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який негативно характеризується за місцем проживання.
Між тим, як зазначено вище, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також встановлених обставин вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, суд першої інстанції призначив йому покарання у виді позбавлення волі посилаючись на те, що саме цей вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд зазначає, щоостаточне покарання ОСОБА_8 було призначене на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначених за ч.2 ст.185; ч.3 ст.185; ч.1 ст.263; ч.2 ст.289 КК України.

Колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к зробила висновок, що виходячи зі змісту ст.69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не визнав його щире каяття, як обставину, що пом`якшує йому покарання, апеляційний суд зазначає про таке.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к вказала про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що обвинувачений визнав свою вину під тиском беззаперечних доказів, здобутих під час досудового розслідування, проте, не висловлює жаль з приводу вчиненого та не бажав виправити ситуацію.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 добровільно до правоохоронних органів із заявою про вчинені злочини не з`явився, завдану потерпілим шкоду не відшкодував.

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що щире каяття обвинуваченого носить лише формальний характер.

Активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.
З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю злочину, що свідчить про те, що ОСОБА_8 не надавав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному проваджені відсутні такі обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Твердження апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він закінчив училище в виправній колонії за спеціальністю слюсар-зварювальник, тобто отримав спеціальну технічну освіту та неофіційно працював, перебуває у цивільному шлюбі, не є обставинами, що за своєю суттю та соціальної вагомістю є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисного нетяжкого злочину та трьох тяжких злочинів. Їх наявність сама по собі за відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання, не може бути безумовною підставою застосування ст. 69 КК України.
Враховуючи викладене, підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 положень статті 69 КК України, апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд зазначає, що обвинувачений раніше чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2,3 ст.185 КК України, та до нього застосовувалося звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, однак обвинувачений належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і вчинив аналогічні корисливі злочини.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи особою працездатного віку, ніде не працював та суспільно-корисною працею не займався, постійного законного джерела прибутку не мав, що і стало підґрунтям для вчинення корисливих злочинів.

На думку апеляційного суду, така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд зазначає, що злочини вчинені ОСОБА_8 зазіхають на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій з боку суб`єктів, які вчиняють злочини.

Разом з тим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких соціально значимих, як власність та громадська безпека, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

За таких обставин апеляційний суд вважає, щовизначене ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді позбавлення волі на 7 (сім) років буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Березівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2021 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватив у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.185; ч.1 ст.263; ч.2 ст.289 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000347 від 05 листопада 2019 року, - залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а обвинуваченим, яким перебуває під вартою у той же строк з моменту отримання копії цієї ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3