Дата документу 19.05.2021 Справа № 336/1101/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/790/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/1101/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29 січня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт.Балабине Запорізького району Запорізької області, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за те, що вона при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (PVP), без мети збуту, з метою особистого вживання, придбала зіп-пакет з кристалічною речовиною, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (PVP), яку у подальшому перенесла за місцем мешкання, а саме у приміщення кімнат АДРЕСА_3 , де сховала її до шухляди трельяжу та зберігала з метою подальшого вживання.

20.01.2020 року о 10 годині в ході проведення санкціонованого обшуку к. АДРЕСА_3 в присутності співробітниками поліції було виявлено та вилучено у кімнаті будинку зіп-пакет з кристалічною речовиною, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (PVP), маса якого складає 0,6051 г, яку ОСОБА_7 зберігала без мети збуту.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту. Їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок змінити, вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.309 КК (в редакції Закону від 15.04.2008 року №270-VI) до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Свої вимоги мотивував тим, що кримінальний проступок у даній справі обвинувачена вчинила 20.01.2020 року, тобто до набрання чинності Законом України №2617VIIІ від 22.11.2018 року, який встановлює більш суворе покарання у виді штрафу, у зв`язку з чим погіршує становище обвинуваченої. Таким чином, суд при призначенні покарання з огляду на ч.2 ст.5 КК повинен був застосувати санкцію ч.1 ст.309 КК, яка діяла на момент вчинення кримінального проступку.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання щодо оскарження висновків суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення і правильності кваліфікації її дій, колегія суддів вирок в зазначеній частині не перевіряла і не досліджувала.

З цих же підстав колегія суддів вважає встановленим вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК, за обставин встановлених судом першої інстанції і зазначених ним в оскарженому вироку.

Що стосується наведених в апеляційній скарзі доводів прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У відповідності до ч.2 ст.5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Проте суд першої інстанції зазначених вимог кримінального закону не дотримався.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» N2617-VIII від 22.11.2018 року до ч.1 ст.309 КК було внесено зміни, відповідно до яких збільшено розмір штрафу, який був передбачений у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а після внесення відповідних змін призначається у розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дані зміни до ст.309 КК набрали законної сили з 01.07.2020 року.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК, обвинувачена вчинила 20.01.2020 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» N2617-VIII від 22.11.2018 року.

За таких обставин, з огляду на приписи ч.2 ст.5 КК, суд повинен був призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.309 КК (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008 року), яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, оскільки Законом України N2617-VIII від 22.11.2018 року було посилено кримінальну відповідальність за ч.1 ст.309 КК.

Проте суд першої інстанції наведених вимог закону не дотримався та призначив обвинуваченій покарання за ч.1 ст.309 КК в редакції Закону України N2617-VIII від 22.11.2018 року, який набрав чинності з 01.07.2020 року.

Наведене свідчить про неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 в цій справі змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008 року) у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4