Номер провадження: 11-сс/813/706/21
Номер справи місцевого суду: 947/4044/21 1-кс/947/5000/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001193 від 13 жовтня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.149 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року було

задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , та до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 17 червня 2021 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 681 000 гривень та у разі внесення застави на підозрювану покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді підозрювана ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, доводи яких є аналогічними, в яких просили скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційних скарг обґрунтували тим, що не доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України, відносно ОСОБА_8 та не доведено недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Судом не взято до уваги те, що підозрювана ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей. ЇЇ син ОСОБА_11 має тяжке онкологічне захворювання та потребує постійного лікування та догляду, також син ОСОБА_12 має затримку психічного розвитку та потребує особливої уваги.

Крім того, підозрювана ОСОБА_8 зазначила, що жодних доказів її вини у вчиненні інкримінованого їй злочину, матеріали кримінального провадження не містять.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду підтримала доводи апеляційних скарг, просила їх задовольнити та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Прокурор ОСОБА_6 не заперечував проти застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З матеріалів провадження за клопотанням слідчого вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_13 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому досудовим слідством місці, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування та переміщення людей з метою їх експлуатації, керуючись метою вчинення злочинів, спрямованих на порушення конституційних прав людини особисту волю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, разом із іншими невстановленими особами за попередньою змовою між собою, вирішив зайнятись злочинною діяльністю, пов`язаною із пошуком, вербуванням та переміщенням осіб з уразливим станом через збіг тяжких особистих, сімейних або інших обставин через державний кордон України на територію Республіки Франція в місто Мелен, з метою їх експлуатації, шляхом втягнення у злочинну діяльність, яка полягала в їх зверненні до державних органів Республіки Франція з проханням надати їм правовий статус біженців, мотивуючи його недостовірною та вигаданою інформацією про нібито побоювання стати в Україні жертвами переслідувань за ознаками національності, належності до певної соціальної групи, політичних переконань тощо, з метою подальшого незаконного отримання останніми виплат з державного бюджету Республіки Франції, що відповідно до законодавства Республіки Франція призначаються для осіб, які звернулися з заявою про отриманням статусу біженця, на час проведення відповідної перевірки обґрунтованості підстав для надання такого статусу, розробивши при цьому план та алгоритм дій, для реалізації своєї злочинної діяльності, відомий всім учасникам групи.

Відповідно до заздалегідь розробленого та узгодженого плану на початку восени 2020 року ОСОБА_13 , виконуючи роль вербувальника, перебуваючи на залізничному вокзалі в м. Одеси, який розташований за адресою: м. Одеса, Привокзальна площа, 2 випадково зустрівся із раніше не знайомим йому потерпілим ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході бесіди із останнім ОСОБА_13 розуміючи, що потерпілий знаходиться в скрутному матеріальному становищі, немає родичів, місця проживання та шукає заробіток, тобто перебуває в уразливому стані та за збігом тяжких життєвих обставин не може повною мірою усвідомлювати свої дії, реалізуючи злочинний умисел, запропонував потерпілому допомогти з оформлення паспорту для виїзду за кордон та отримати грошові кошти за поїздку до Республіки Франція, вказавши на вигідні умови пропозиції, однак не розкриваючи дійсних намірів такої поїздки та не зазначаючи, які саме дії необхідно буде здійснити останньому за вказану грошову винагороду, таким чином створивши у потерпілого хибне уявлення про отримання високих заробітків за вчинення нескладних правомірних дій, скориставшись при цьому його скрутним матеріальним становищем, та домігся його добровільної згоди на переміщення до Республіки Франція. Того ж дня, ОСОБА_13 встановивши психологічний контроль над потерпілим доставив останнього до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де запропонував останньому зупинитися, чекаючи поїздки до Республіки Франція. Прибувши за вказаною адресою ОСОБА_13 познайомив потерпілого із своєю дружиною ОСОБА_8 , яка у свою чергу вмовила ОСОБА_14 не змінювати своє рішення та їхати до Республіки Франція.

Приблизно напочатку січня 2021 року ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , реалізуючи свій план, користуючись підневільним станом потерпілого ОСОБА_14 примусили останнього, вирушити до Окнянського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, з метою оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який потерпілий фактично отримав 20.01.2021.

Далі, 05.03.2021 ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного плану, виконуючи роль, яка полягала в організації переміщення потерпілого ОСОБА_14 до м. Мелен Ресубліки Франція, встановила над потерпілим контроль у вигляді психологічного примусу, обумовленого безпорадністю стану останнього, перемістила того до м. Мелен Ресубліки Франція, з метою організації звернення до компетентних держаних органів для отримання ним статусу біженця під вигаданою легендою про нібито побоювання стати в Україні жертвою збройного конфлікту на сході України, задля подальшого отримання потерпілим банківського рахунку та картки, призначених для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів, що відповідно до законодавства Республіки Франції є кримінальним правопорушенням, яке кваліфікується як шахрайство, що передбачено статтями 313-2, 313-2 абзац 7, 313-1, 132-71 Кримінального кодексу Республіки Франція.

Далі, під контролем та керівництвом ОСОБА_8 , ОСОБА_14 перебуваючи у підневільному стані який проявився в неможливості самостійно покинути межі Республіки Франція, у зв`язку із незнанням іноземних мов та відсутністю коштів для покриття витрат на поїздку до України, за вказівкою ОСОБА_8 в період часу з 05.03. по 14.03.2021 (точного дати в ході слідства не встановлено), перебуваючи в м. Мелен Республіки Франція, знаходячись в уразливому стані, вимушено звернувся до компетентних держаних органів із заявою про отримання ним статусу біженця під вигаданою ОСОБА_8 , легендою, яку він запам`ятав заздалегідь, про нібито побоювання стати в Україні жертвою збройного конфлікту на сході України та отримав банківську картку, призначену для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, яку ОСОБА_8 відібрала у потерпілого з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів.

Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 злочину, підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_14 , який повідомив, що на початку осені 2020 року ОСОБА_13 разом із ОСОБА_8 , користуючись його уразливим станом, який був викликаний тяжким матеріальним становище, та іншими життєвими обставини, вмовили його вирушити до Республіки Франція, з метою експлуатації, шляхом втягнення його у злочинну діяльність, яка полягала у зверненні ОСОБА_14 до державних органів Республіки Франція з проханням надати йому правовий статус біженців, мотивуючи його недостовірною та вигаданою інформацією, з метою подальшого отримання соціальних виплат, які призначаються для біженців. В подальшому, ОСОБА_8 перемістила ОСОБА_14 до Республіка Франція, де під її контролем останній отримав банківський рахунок із карткою, які призначаються для соціальних виплат, яку ОСОБА_8 особисто вилучила.

-інформацією із інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон - «Аркан», щодо перетину державного кордону ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_14

- Інформацією наданою компетентними органами Республіки Франція, через канали захищеного зв`язку «SIENA» на підставі угоди між Україною та Європейським поліцейським офісом про оперативне та стратегічне співробітництво (Європол), від 14.12.2016, яка ратифікована Законом №2129- VIII від 12.07.2017. Згідно із отриманою інформацією встановлено, що ОСОБА_14 (анкетні дані засекречені,-. відповідно до постанови про застосування заходів безпеки, щодо осіб, які беруть участь в кримінальному судочинстві) звертався до органів державної влади Республіки Франція із заявою про отримання статусу біженця у вказаній державі та отримав підтверджуючі документи та банківську картку для соціальних виплат

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідного до якого, потерпілий ОСОБА_14 впізнав на фото №4 ОСОБА_8 , як особу, яка разом з ОСОБА_13 незаконно утримували його в себе вдома у м.Подільськ та перемістила його до Франції, де потерпілий отримав банківську картку для виплат, яку ОСОБА_8 вилучила;

- іншими матеріалами кримінального провадження №0001193 у сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.149 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги підозрюваної ОСОБА_8 про відсутність жодних доказів її винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З огляду на викладені норми процесуального закону вбачається, що один лише факт наявності обґрунтованої підозри не може виправдати застосування запобіжного заходу, спрямованого на обмеження вільного пересування/перебування особи, оскільки слідчий суддя в межах своїх повноважень повинен встановити законність, виправданість та співмірність запобіжного заходу, запропонованого органом досудового розслідування, із характером протиправних дій, зокрема інкримінованих підозрюваному у кримінальному провадженні, особою підозрюваного, наявністю у нього родини та утриманців, можливими ризиками вчинення підозрюваним протиправної поведінки, що може зашкодити меті досудового розслідування.

Оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, суд має оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Так, ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, що свідчить про наявність у неї міцних соціальних зв`язків.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_8 раніше не притягалася до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя належним чином не врахував особу підозрюваної та міцні важелі її соціального стримування, що полягають у необхідності опікуватися шістьма неповнолітніми дітьми, один з яких має тяжке онкологічне захворювання, у зв`язку з чим, застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою тягне за собою порушення прав людини і основоположних свобод та може призвести до істотних негативних наслідків.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя вказаним обставинам належної оцінки не дав та безпідставно застосував до ОСОБА_8 найбільш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою, при цьому не зазначив чому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Статтею 410 КПК України встановлено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зазначена неповнота судового розгляду перешкодила слідчому судді ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що у відповідності до положень статей 407, 409, 410 є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

З огляду на викладені обставини, враховуючи наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд вважає, що ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на існуванні якого наполягав прокурор, є мінімальним.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор не довів, що існують ризики того, що підозрювана може незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, або перешкоджала кримінальному провадженню іншим чином.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що вказані ризики на даному етапі досудового розслідування взагалі відсутні і є лише припущенням слідчого та прокурора.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду прокурор не заперечував проти застосування до підозрюваної ОСОБА_8 цілодобового домашнього арешту.

Ураховуючи викладені обставини, в тому числі і наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, наявність на її утриманні шістьох неповнолітніх дітей, один з яких має тяжке онкологічне захворювання та потребує постійного нагляду, апеляційний суд вважає за можливе та необхідне застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Апеляційний суд вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризику, передбаченому пунктом 1 ч.1 ст.177 КПК України, та дасть змогу контролювати місце перебування підозрюваної під час здійснення досудового розслідування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 194, 309, 404, 405, 407, 409, 410, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 20 квітня 2021 року, якою було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , та до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 17 червня 2021 року, із визначенням розміру застави - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 681 000 гривень скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 години до 07:00 години ранку наступної доби.

Звільнити ОСОБА_8 з під варти негайно.
Покласти на підозрювану ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2)повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну місця проживання та роботи;

3)не виїжджати без дозволу слідчого, прокурора з населеного пункту, в якому ОСОБА_8 проживає.

Роз`яснити підозрюваній наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрювана, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно неї може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали до 19 червня 2021 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4