Справа № 297/1678/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2021 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304 від 27.04. 2019 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, громадянина України, раніше судимого: 24.03.2006 року Берегівським районним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 14.07.2008 року Берегівським районним судом за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.; 23.05.2016 року Берегівським районним судом за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовими строком на 1 рік; 14.09.2018 року Берегівським районним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи неодноразово раніше судимим за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, востаннє вироком Берегівського районного суду від 14.09.2018 за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, на шлях виправлення та перевиховання не став і у період визначеного судом іспитового строку вчинив новий умисний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим слідством день та час, діючи умисно, повторно, незаконно придбав у невстановленої слідством особи суху подрібнену рослинну речовину зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, канабісом, обіг якого заборонено вагою 23,8164 г, яку переніс за місцем свого проживання до будинку АДРЕСА_1 , де у подальшому незаконно зберігав в чорному полімерному пакеті до 09 год. 54 хв. 27 квітня 2019 року, до моменту проведення працівниками поліції санкціонованого обшуку в його помешканні.

У ході проведення 27 квітня 2019 року в період з 09 год. 54 хв. по 10 год. 28 хв. обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за вищевказаною адресою працівниками поліції у кафельній печі у кімнаті прибудови будинку виявлено та вилучено залишки чорного полімерного пакету з сухою подрібненою речовиною рослинного походження, зеленого кольору та залишки такої ж речовини, які згідно висновків експерта №6/301 від 11.05.2019 та №6/317 від 20.05.2019 є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено вагою 21,3462 г та 2,4702 г, а всього загальною вагою 23,8164 г.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, не визнав та пояснив, що в будинку АДРЕСА_1 він проживає сам. Про те, що знайшли в будинку, йому нічого не відомо, оскільки нічого протиправного він в будинку не мав. Знайдена під час обшуку речовина рослинного походження йому не належить. Також вказав, що на протязі шести місяців до проведення обшуку в прибудові його будинку проживали квартиранти, а саме жінка з Мукачівського району та хлопець з Берегівського району, які в подальшому виселилися, так як поїхали на заробітки. Таким чином, ОСОБА_6 припускає, що пакет з речовиною рослинного походження, який знайшли у печі в кімнаті прибудови, залишили квартиранти. Про те, чи вживали останні наркотичні засоби, йому нічого не відомо, оскільки вони проживали окремо в прибудові будинку. Також зазначив, якби він знав про заборонену речовину, то обов`язково б таку видав працівникам поліції.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, винуватість останнього в скоєному доведена дослідженими в судовому засіданні показами свідків та матеріалами кримінального провадження.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 27.04.2019 року, близько обіду він був запрошений в якості понятого при проведенні обшуку у будинку АДРЕСА_1 за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .. Далі, в ході проведення обшуку з кафельної печки, яка знаходилася у прибудові до будинку було вилучено куски вугілля з домішками зеленої рослинної речовини, які було вилучено та поміщено до спец-пакету, який в подальшому підписаний всіма учасники. Зазначив, що всі слідчі дії були зафіксовані слідчим на відеокамеру.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 27.04.2019 року, він був запрошений в якості понятого при проведенні обшуку у будинку АДРЕСА_1 за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .. Далі, в ході проведення обшуку з кафельної печки, яка знаходилася у прибудові до будинку було вилучено обгорівший пакет з домішками зеленої рослинної речовини, які було вилучено та поміщено до спец-пакету, який в подальшому підписаний всіма учасники. Після виявлення у ОСОБА_6 наркотичних засобів, останній повідомляв працівників поліції, що в нього проживали туристи, які могли залишити дані наркотичні засоби. Зазначив, що дійсно у обвинувачено близько одного трьох місяців до проведення обшуку проживали туристи, а саме чоловік із жінкою. Також додав, що всі слідчі дії були зафіксовані слідчим на відеокамеру.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він разом з обвинуваченим ОСОБА_6 проживає в одному мікрорайоні «Затишне». Відносно обставин кримінального правопорушення показав, що від працівників поліції дізнався про проведення обшуку у помешканні ОСОБА_6 в ході якого було вилучено наркотичні засоби. Також додав, що відносно проживання туристів у обвинуваченого ОСОБА_6 йому нічого не відомо.

Вина обвинуваченого, також підтверджується матеріалами кримінального провадження:

-протоколом обшуку від 27.04.2019 року з оглянутим в судовому засіданні відеозаписом до нього, який проведено за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 за АДРЕСА_1 та в ході якого в кімнаті прибудови було виявлено та вилучено з кафельної пічки один згорток з речовиною рослинного походження (а.с.,10-14);

-висновком експерта від 11.05.2019 року №6/301, згідно якого надана на експертизу подрібнена речовина, рослинного походження, зеленого кольору, є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину становить 21,3462 г. (а.с.39-46);

-висновок експерта від 20.05.2019 року №6/317, згідно якого надана на експертизу подрібнена речовина, рослинного походження, зеленого кольору, є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину становить 2,4702 г. (а.с.56-63).

Суд критично оцінює пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 щодо не визнання ним його провини у вчиненні злочину, оскільки такі дані з метою уникнення покарання та повністю спростовуються поясненнями свідків та матеріалами кримінального провадження.

Захисником ОСОБА_5 заявлене письмове клопотання про недопустимість доказів, які надані прокурором на підтвердження винуватості обвинуваченого зокрема останній зазначив, що у судовому засіданні судом було досліджено аудіо- відеозапис (на CD диску, який не є оригіналом, а є скопійованою копією) на якому зафіксовано проведення обшуку у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 та інших прилеглих до нього приміщень за місцем проживання ОСОБА_6 , який проводився 27.04.2019 року.

Суд відхиляє доводи захисника, оскільки згідно постанови Верховного касаційного кримінального суду від 22.10.2020 у справі № 677/2040/16-к, визначено, що згідно статей 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Крім цього, відповідно до пункту 3.10 ДСТУ 2732:2004 «Національного стандарту України. Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять. ДСТУ 2732:2004», визначено, що копія (документа) - це документ, шо містить точне знакове відтворення змісту чи документної інформації іншого документа і в окремих випадках - деяких його зовнішніх ознак.

Згідно з пунктом 3.14 ДСТУ 2732:2004 дублікат оригіналу (службового документа) - це повторно оформлений службовий документ для використовування, замість втраченого чи пошкодженого оригіналу, що має таку саму юридичну силу.

Як убачається з матеріалів провадження, наявний у справі CD-диск з відеозаписом слідчої дії є невід`ємною частиною слідчої дії до протоколу обшуку від 27 квітня 2019 року, яка має значення у кримінальному провадженні та зберігається на флеш-носії в електронному вигляді у виді файлів. Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Також, суд не вбачає жодних перепон у можливості надання до суду матеріалів фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інших носіїв інформації (у тому числі електронних), виготовлених слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, які визнаються судом як оригінал документа.

Крім цього, захисник ОСОБА_5 у своєму клопотанні посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_6 ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України з 15:00 по 15:30, при цьому, відеозапис слідчої дії (огляду місця події) триває 34 хвилини, тому сторона захисту вважає що ОСОБА_6 з відеозаписом не ознайомлювався та робить висновок про те, що речові докази у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не відкривались, що є прямим порушенням ст. 290 КПК України.

Що стосується доводів захисника в цій частині, суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Так, частинами 1-3 ст. 290 КПК України встановлено, що визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Частиною 9 ст. 290 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Відповідно до ч. 11 ст. 290 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Системне тлумачення указаних положень ст.290 КПК України дає підстави вважати, що відкриття матеріалів кримінального провадження відбувається саме на стадії досудового розслідування до направлення обвинувального акту на розгляд суду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, доступ до матеріалів досудового розслідування підозрюваним було надано 31.05.2019 року, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, реєстром матеріалів досудового розслідування та розписками про отримання копії обвинувального акта і копії реєстру матеріалів досудового розслідування. Після чого обвинувальний акт був скерований до суду.

В подальшому судом здійснювалося підготовче судове засідання та здійснюється судовий розгляд у відповідності з вимогами ст. 22 КПК України, тобто на засадах змагальності, а тому жодна із сторін не позбавлена права заявляти відповідні клопотання та ставити перед судом питання дослідження тих чи інших доказів.

Відповідні до положення ст. 290 КПК України передбачають обов`язок сторони обвинувачення лише надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, тобто створити можливість для сторони захисту ознайомитися з цими матеріалами, зробити копії або інші відображення цих матеріалів. Однак, відповідно до частини першої статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав. Тому вирішення питання, в якому обсязі скористатися наданою можливістю ознайомитися із матеріалами досудового розслідування, повністю залежить від рішення сторони захисту.

Тому, правило недопустимості доказів, передбачене ч. 12 ст. 290 КПК України, стосується лише ситуації, коли сторона обвинувачення не виконала свій обов`язок надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, внаслідок чого та була позбавлена можливості ознайомитися з ними.

Навіть якщо припустити, що сторона захисту не знайомилася з речовими доказами, це підтвердження у відповідному документі означає, що сторона захисту знайомилася з усіма матеріалами, з якими вважала за потрібне ознайомитися. Те, що вона не скористалася доступом до речових доказів, не означає, що сторона обвинувачення не виконала вимоги статті 290 КПК.

Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 року у справі №754/8571/17 та в ухвалі від 13.03.2018 року у справі №336/6314/16-к.

Суд, враховуючи означені правові висновки Верховного Суду, а також обставини кримінальної справи, яка розглядається, встановив, що підозрюваному 31.05.2019 року було відкрито всі матеріали кримінального провадження, отже, сторона обвинувачення виконала свій обов`язок надати підозрюваному доступ до матеріалів досудового розслідування, тому підозрюваний не був позбавлений можливості ознайомитися з ними.

Отже, підозрюваний маючи доступ до матеріалів, за власним рішенням не ознайомилися із речовими доказами, оскільки доказів того, що сторона обвинувачення відмовилася надати доступ до речових доказів або чинила перешкоди в цьому, стороною захисту та обвинуваченим суду не надано.

Із огляду на викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав вважати речові докази недопустимими в контексті ст. 87 КПК України, та неналежними в контексті ст.85 КПК України.

При цьому суд констатує, що відповідно за самим змістом ч.2 ст.290 КПК України презюмується, що відкриття матеріалів має бути здійснено до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право на час судового розгляду бути готовими до проведення змагального процесу мати заперечення на доводи сторони обвинувачення та навпаки.

Разом з тим, сторони як захисту, так і обвинувачення не можуть використовувати вказане положення процесуального закону як формальну і безумовну підставу, щоб вимагати визнати недопустимими докази, не відкриті одна одній та здобуті під час досудового розслідування.

Крім того, положення ч. 12 ст. 290 КПК України, якою встановлено, що якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази, містять наслідки недопущення судом відомостей, що містяться в них як докази, що може мати місце лише у випадку саме не відкриття матеріалів провадження. Але щодо відкриття матеріалів тільки до початку проведення підготовчого судового засідання законодавцем нічого не зазначено. Тому не виключається, що таке відкриття вже може бути здійснено й тоді, коли судовий розгляд розпочався.

Саме таким правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 06.12.2018 року у справі №521/2542/14-к.

Виходячи з аналізу вказаних вище норм КПК України, суд прийшов до переконання, що порушень вимог ст.290 КПК України немає і речові докази у цьому кримінальному провадженні визнати недопустимими немає підстав.

Щодо клопотання сторони захисту в частині визнання недопустимими доказів, а саме: не встановлення технічних характеристик пристрою, на який велася відеофіксація, не закреслення в бланку протоколу обшуку слідчим буквою «Z», незаповнених рядків та не зазначення в бланку протоколу обшуку те, що в якості спеціаліста залучена особа, а саме старший оперуповноважений ОСОБА_10 , суд вважає не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 89 КПК України встановлено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Лише у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд, відповідно до положень ч. 2 ст. 89 КПК України, визнає цей доказ недопустимим.

Суд під час судового розгляду не встановив очевидної недопустимості доказів, про які зазначає сторона захисту та вважає, що вирішення питання щодо допустимості вказаних доказів слід, в силу вимог ч.1 ст.89 КПК України, вирішувати у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження, надавши оцінку цим доказам у сукупності з усіма доказами, дослідженими під час судового розгляду.

При цьому суд вважає, що не встановлення технічних характеристик пристрою, на який велася відеофіксація, не закреслення в бланку протоколу обшуку слідчим буквою «Z», незаповнених рядків та не зазначення в бланку протоколу обшуку те, що в якості спеціаліста залучена особа, а саме старший оперуповноважений ОСОБА_10 не ставлять під сумнів належність та допустимість вказаного доказу, з огляду на положення статей 85-87 КПК.

З приводу того, що в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування зазначено дату 13.05.2019 року, суд вважає це технічною помилкою (опискою), оскільки згідно повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 28.05.2019 року, ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України, після якого останній і набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Також, ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду 30.05.2019 року підозрюваному ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування прокурором було надано доручення в порядку ст. 290 КПК України у кримінальному провадженні 31.05.2019 року та тоді ж затверджено обвинувальний акт.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування слідчим помилкою зазначено дату 13.05.2019 року.

Таким чином, керуючись ст.ст.84, 86, 87, 89 КПК України, суд вважає, що у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими слід відмовити.

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України доведена повністю.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.

Суд, обираючи покарання, керуючись нормами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше неодноразово судимий, вчинив аналогічний злочин після постановлення вироку Берегівського районного суду від 14.09.2018 року та всі обставини кримінального провадження, тому призначає ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі за інкримінований йому злочини з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання за новим вироком, слід частково приєднати йому не відбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду від 14.09.2018 року, при цьому визначити загальний строк покарання у вигляді позбавлення волі.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з ОСОБА_6 згідно до ст.ст. 124, 126 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчинені злочину передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 14.09.2018 року та остаточно призначити ОСОБА_6 3 (три) роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів у розмірі 1413 (одну тисячу чотириста тринадцять) гривень 09 копійок.

Ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду про арешт майна від 02.05.2019 року скасувати.

Речові докази: подрібнену речовину, рослинного походження, зеленого кольору, яка поміщена в спеціалізований пакет Національної поліції України слідчий підрозділ №4514237 та подрібнену речовину, рослинного походження, зеленого кольору із залишком попелу, яка поміщена в спеціалізований пакет Національної поліції України слідчий підрозділ №4308683, які знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області знищити;

ДВД - диск із відеозаписом проведенням обшуку житла ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , від 27.04.2019 року, який зберігається у матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1