Справа № 525/878/21
Номер провадження 1-кс/525/71/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в селищі Велика Багачка, клопотання прокурора по кримінальному провадженню № 0000188 від 02.08.2021 року про арешт майна, -
встановив:
Прокурор Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.
В поданому клопотанні прокурор посилається на те, що 02 серпня 2021 року близько 06 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , намагався здійснити крадіжку секцій металевої огорожі, але з причин, що не залежали від його волі не довів дане кримінальне правопорушення до кінця, чим завдав потерпілій юридичній особи Гоголівській селищній раді Миргородського району Полтавської області, матеріальних збитків, сума яких на даний час встановлюється.
Відомості за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000188 від 02.08.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.
В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні проведено огляд місця події поряд із цвинтарем в селі Матяшівка Миргородського району Полтавської області, в ході якого оглянуто та вилучено автомобіль марки VOLKSWAGEN Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом державний номерний знак НОМЕР_2 , які в подальшому визнані постановою органу дізнання речовим доказом по даному кримінальному провадженню, які було вилучено та для подальшого зберігання поміщено на територію відділення поліції № 3 Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області, адреса: вулиця Шевченка, 103, селище Велика Багачка Полтавської області.
У змісті клопотання прокурор зазначає, що під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході огляду місця події майно, а саме автомобіль марки VOLKSWAGEN Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом державний номерний знак НОМЕР_2 , що необхідно для забезпечення його зберігання до закінчення проведення слідчих дій для всебічного, повного, об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження.
В судовому засіданні особа, у якої вилучили зазначене вище майно то особа, якій зазначене вище майно належить на праві власності були відсутні, повідомлені про час та місце судового засідання поштовим повідомленням за адресами, які зазначені в матеріалах поданого до суду клопотання.
Прокурор в судовому засіданні вважав, що подане клопотання про накладення арешту підлягає до задоволення, посилався на зміст поданого клопотання.
Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на положення статей 131, 132 КПК України.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт є заходом забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Всупереч п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення особою.
Письмове повідомлення про підозру по даному кримінальному провадженню на день розгляду даного клопотання в суді не складалося та не вручалося жодній особі.
Матеріальна шкода юридичній особі відповідною посадовою особою в межах даного кримінального провадження не встановлена, а подальший процес встановлення зазначеної шкоди не зрозумілий суду, з огляду на те, що досліджений в судовому засіданні протокол огляду місця події не містить жодних відомостей про те, які саме конкретно елементи металевих конструкцій намагалася викрасти особа. Належної фіксації об`єктів викрадення не здійснювалася, а саме: фотографування, вимірювання, зважування, що унеможливлює подальшу ідентифікацію даних об`єктів, як речових доказів.
Всупереч п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.
Фактично прокурором ставиться питання про позбавлення права користування і володіння транспортним засобом, а самого власника і права розпорядження транспортним засобом, яке захищається Конституціє та законодавством.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Між тим, зміст клопотання про накладення арешту містить тільки вказівку на те, що зазначений у клопотанні транспортний засіб є знаряддям злочину, а тому мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у даному кримінальному провадженні.
Зважаючи на положення ст. 98 КПК України, слідчий суддя не погоджується із твердженням прокурора про те, що зазначені в клопотанні матеріальні об`єкти, на які слід накласти арешт відносяться до знаряддя вчинення кримінального правопорушення, з огляду не те, що прокурором не вказано, які сліди зберегли на собі дані об`єкти чи які інші відомості містять дані речі, які можуть бути використані як доказ в даному кримінальному провадженні.
Всупереч п. 3 ч. 3 ст. 132 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведено, що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.
Клопотання не містить переліку подальших слідчих дій, які будуть проведені із даними матеріальними об`єктами, дані об`єкти були оглянуті дізнавачем про що складено відповідний протокол, а подальше перебування майна поза межами володіння особи веде тільки до порушення права власника щодо володіння, користування та розпорядження майном.
З огляду на вище зазначене, суд не знаходить достатніх підстави для задоволення поданого до суду клопотання про арешт майна.
Керуючись ст. ст. 167, 170, 172, 173, 376 КПК України, суд, -
ухвалив:
1. У задоволенні клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 від 03 серпня 2021 року про арешт майна, відмовити.
2. Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
3. Повний текст ухвали оголошено 04.08.2021 року о 16 годині 20 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1