Справа № 139/802/20
Провадження №11-кп/801/305/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю за участю учасників кримінального провадження
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000118 від 03.09.2020,
за апеляційною скаргою прокурора Чернівецького відділу Могилів-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.12.2020, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, учня Барського ПТУ, раніше не судимого, -
-визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 та ч. 2 ст. 125 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.12.2020 ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 та ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 186 КК України - у виді 120 годин громадських робіт;

-за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді 60 годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 140 (сто сорок) годин.

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 31 серпня 2020 року в після обідній час (точного часу органом досудового слідства не встановлено), перебуваючи в лісі на околиці сіл Конищів та Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області, вступив у суперечку з ОСОБА_11 , яка у подальшому переросла у бійку, під час якої ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 , тобто завдав декілька ударів кулаками (2-3 удари) по голові, внаслідок чого, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 210 від 04 вересня 2020 року, в останнього мали місце такі тілесні ушкодження: синець на верхнім та нижнім повіці правого ока, який сходиться у зовнішнього та внутрішнього кутів, крововилив в білковій оболонці правого ока у зовнішнього та внутрішнього кутів, рана в дільниці правої брови, яка розташована по верхньому краю правої очниці, синець в лобній області справа, синець в лобній області зліва, крововилив в слизову оболонку нижньої губи з переходом на червону облямівку, крововилив в слизовій верхньої губи по центру, поперековий надрив шкіри на верхнім повіці справа, рухливість перших зубів (керамічних) на верхній щелепі. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді ран у сукупності та кожна окремо належать до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричиняють короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб, але менше 21-ї доби, а синці та крововиливи - до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричиняють короткочасний розлад здоров`я.
Відразу після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ОСОБА_7 , побачивши у того в лівій кишені штанів гаманець, вирішив викрасти його, та, реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, відкрито викрав гаманець, у якому знаходились кошти в сумі близько 900 гривень, якими у подальшому розпорядився на власний розсуд.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) та за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, просить вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.12.2020 стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону змінити. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України із застосуванням ст.ст.69,100 КК України у виді громадських робіт на строк 90 (дев`яносто) годин. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин. В решті просить вирок залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , не враховано те, що розмір покарання неповнолітнім призначається із врахуванням особливостей, передбачених статтями 99-102 КК України. Зокрема, статтею 100 КК України визначено, що громадські роботи можуть бути призначено неповнолітньому на строк від тридцяти до ста двадцяти годин.

Окрім того, якщо санкцією статті визначено мінімальну та максимальну межі покарання, то суд може призначити особі (як повнолітній так і неповнолітній) покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї статті, тільки застосувавши положення ст. 69 КК України, за наявності для цього правових підстав, як зазначається у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 566/1387/18.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, санкцією якої визначено як мінімальну, так і максимальну межу покарання у виді громадських робіт. Втім, призначивши покарання поза межами санкції статті, за якою засудив ОСОБА_7 , місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення покарання на визначений ним строк без посилання на норми Загальної частини Кримінального кодексу України.

Окрім того, відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України коли призначається більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, при зазначенні обраної судом міри покарання у резолютивній частині вироку, робиться посилання на статтю 69 КК України.

Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу прокурора підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 , а також законний представник ОСОБА_8 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки у скарзі прокурор просить пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, проте подав заяву у якій просив судовий розгляд проводити у його відсутність, заперечень та доповнень до апеляційної скарги немає.Прокурор, обвинувачений та його захисник, законний представник не заперечували проти судового розгляду у відсутність потерпілого, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України КПК України судовий розгляд відбувся у його відсутність.
Письмових заперечень на апеляційну скаргу від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано не повністю.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вірно кваліфікував дії обвинуваченого і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України.
Даний висновок в апеляційній скарзі не заперечується і перевірці в апеляційній інстанції не підлягає.
Водночас, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до вимог ст. 409 КПК України є підставою для зміни вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність тягне за собою скасування або зміну судового рішення у випадках незастосування судом закону, який підлягає застосуванню (п.1 ч. 1 ст. 413 КПК України), неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту (п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України).

Згідно вимог статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх регламентуються нормами розділу XV Загальної частини Кримінального кодексу України.

Законом України про кримінальну відповідальність передбачено, що за кримінальне правопорушення згідно ч.2 ст. 125 КК України може бути призначено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин.

Законом також визначено особливості призначення покарання неповнолітнім, зокрема суд при призначенні покарання неповнолітньому діє відповідно до статей 65-67 КК України, та враховує й інші обставини - умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього. Що стосується обмежень щодо видів покарань та їх розмірів, які можна застосувати до неповнолітніх, то суд має враховувати ці особливості в кожному випадку, виходячи із меж покарання, передбаченого санкцією статті закону України про кримінальну відповідальність.

Розмір покарання неповнолітнім призначається із врахуванням особливостей, передбачених статтями 99-102 цього Кодексу. Зокрема, статтею 100 КК України визначено, що громадські роботи можуть бути призначено неповнолітньому на строк від тридцяти до ста двадцяти годин.

Регламентований процесуальним законом особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх поширюється і на осіб, які досягли повноліття під час здійснення кримінального провадження.

Якщо санкцією статті визначено мінімальну та максимальну межі покарання, то суд може призначити особі (як повнолітній так і неповнолітній) покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї статті, тільки застосувавши положення ст. 69 КК України, за наявності для цього правових підстав. (Такий правовий висновок надав Верховний Суд у постанові від 23.04.2020 у справі № 566/1387/18).

У даному кримінальному провадженні обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, санкцією якої визначено як мінімальну, так і максимальну межу покарання у виді громадських робіт.

Проте, призначивши таке покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , тобто поза межами санкції статті КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення покарання на визначений ним строк, однак без посилання на відповідні норми Загальної частини Кримінального кодексу України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора є слушними та дають достатні підстави для зміни вироку у частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України.

Також відповідно до вимог п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, в разі призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, при зазначенні обраної судом міри покарання у резолютивній частині вироку, робиться посилання на статтю 69 КК України. Однак, під час ухвалення вироку від 22.12.2020 року щодо ОСОБА_7 Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області таких вимог не дотримався, що свідчить про допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 425, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Чернівецького відділу Могилів-Подільської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 задовольнити.

Вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.12.2020 стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 125 КК України із застосуванням ст.ст.69,100 КК України у виді громадських робіт на строк 90 (дев`яносто) годин.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

В решті вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.12.2020 стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4