Справа № 738/195/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/409/21
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживав до засудження у АДРЕСА_1 , засудженого 17.05.2018 року Святошинським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням військового звання «старший лейтенант» на підставі ст. 54 КК України,

відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Місцевий суд вказав на відсутність підстав для застосування відносно засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від покарання, так як останній своєю поведінкою не довів свого виправлення.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу місцевого суду та звільнити її підзахисного від подальшого відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 10 днів, посилаючись на те, що місцевий суд формально підійшов до дослідження даних про особу засудженого. Зокрема, ОСОБА_8 працевлаштований, дотримується режиму та правил поведінки в установі, а також правомірних і ввічливих взаємовідносин із персоналом і представниками адміністрації. Зазначає, що засуджений має одне стягнення за незлісний проступок у вигляді попередження, на профілактичному обліку за весь час відбування покарання не перебував, своєю стабільною та неконфліктною поведінкою довів, що став на шлях виправлення та не скоїть правопорушень після звільнення. Вказує, що місцевим судом залишено поза увагою, що у засудженого є матір, яка хворіє на тяжку хворобу, та батько пенсійного віку, які потребують сторонньої допомоги.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням військового звання «старший лейтенант», на підставі ст. 54 КК України. (а.с.10-16).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року вирок Святошинського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_8 залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 17.05.2018 року.

Засуджений ОСОБА_8 з 26.04.2019 року відбуває покарання у Державній установі «Менська виправна колонія № 91».

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідної частини призначеного судом строку покарання.

Із пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2 убачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою для прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до наявної в матеріалах справи характеристики, засуджений ОСОБА_8 в період з 17.05.2018 р. по 22.01.2019 р. утримувався на гауптвахті відділу організації охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 22.01.2019 року утримувався в Київському СІЗО, де характеризувався посередньо: порушення встановленого порядку тримання не допускав, розпорядок дня виконував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до праці не залучався, не заохочувався.

В ДУ «Менська виправна колонія № 91» відбуває міру покарання з 26.04.2019 року по теперішній час. За час відбування покарання в установі намагається дотримуватися вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок установи виконує під контролем, притягувався до дисциплінарної відповідальності, працевлаштований на посаду робітника швейної дільниці підприємства установи, до покладених обов`язків відносився відповідально, за що був заохочений. Залучається до робіт з благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення. До виконання робіт ставиться посередньо. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених « Правова просвіта» та «Фізкультура та спорт» ( а.с.24-26).

З довідки планово-виробничого відділу ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України № 91» встановлено, що засуджений ОСОБА_8 до роботи намагався ставитися добре, відвідував робоче місце на швейній дільниці регулярно, поставлені завдання виконував. З грудня 2020 року ставлення засудженого до праці суттєво змінилося, на робочому місці у грудні він не з`являвся, послуги по пошиттю підприємству не надавав, акт виконаних робіт відсутній (а.с.72-73).

З довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_8 вбачається, що він отримав заохочення 11.11.2019 року, після чого отримав стягнення 07.05.2020 року.

Відповідно до Витягу з Рішення комісії ДУ «Менська виправна колонія №91», оформленого протоколом № 1 від 15.01.2021 року, засудженому ОСОБА_8 відмовлено у застосуванні щодо нього пільги, передбаченої ст. 81 КК України (а.с.30-31).

Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки стримування від порушень режиму відбування покарання і внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки, що виражається в участі в суспільному житті, прагненні спокутувати вину за вчинений злочин, у наявності заохочень.

Саме сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, чого у поведінці засудженого ОСОБА_8 не вбачається. Він протягом усього строку відбування покарання працює не постійно, інколи залишав робоче місце, залучається до робіт з благоустрою установи та поліпшенні житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, проте до їх виконання відноситься посередньо.

Дані про наявність одного дисциплінарного стягнення та одного заохочення, тяжка хвороба матері, про що вказує захисник, заслуговують на увагу, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення. А дотримання ОСОБА_8 норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст. 107 КВК України.

Твердження про формальне дослідження судом даних про особу засудженого є непереконливими, так як при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання місцевий суд вислухав учасників судового провадження та дослідив особову справу засудженого, зокрема, щодо його ставлення до скоєного злочину, додержання ним вимог режиму, а також ставлення до суспільно-корисної праці.

Отже, місцевий суд при розгляді клопотання захисника про його умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відмови у його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4