Справа № 156/1296/20
Номер провадження: 1-кп/156/41/21
У Х В А Л А

30 березня 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у закритому судовому засіданні в смт. Іваничі кримінальне провадження № 0000160 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.06.2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

в с т а н о в и в :
На розгляді в Іваничівському районному суді Волинської області перебуває обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки ризики, визначені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу, не відпали, а продовжують існувати і на стадії судового провадження (ризик можливого ухилення та переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення обвинуваченим нового злочину). Більш м`який запобіжний захід, аніж взяття під варту, не зможе запобігти і є недостатнім для запобігання ризикам, що продовжують існувати, є виправданим за наявності суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заперечили проти продовження строку тримання під вартою та просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем свого проживання в с.Риковичі, оскільки, зі слів захисника, ОСОБА_5 немає наміру ухилятися та переховуватися від суду, має постійне місце проживання, проживає разом з цивільною дружиною, і по даному кримінальному провадженню основні свідки та потерпіла судом вже допитані. На думку захисника твердження прокурора про наявність ризику щодо вчинення нового злочину є голослівним і не підтверджене будь-якими доказами. Зазначає, що станом на даний час ризики, встановлені ст.177 КПК України, значно зменшилися. Тому цілком виправданим є обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового арешту, що полягає у цілодобовому контролі шляхом накладення електронного браслета.

Законний представник в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора та просила суд залишити обвинуваченому запобіжний захід тримання під вартою.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, законного представника, вивчивши матеріали кримінального провадження, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених частиною першою даної статті. Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 152 КК України та відноситься до особливо тяжких злочинів.

Ухвалою слідчого судді Локачинського районного суду Волинської області від 30 жовтня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів по 28 грудня 2020 року включно, визначено розмір застави 120 (сто двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 263 640 грн. Зазначена ухвала набрала законної сили 05.11.2020 року. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 28.12.2020 року дію запобіжного заходу продовжено до 25.02.2021 року включно. Ухвалою від 10.02.2021 року продовжено запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 10 квітня 2021 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд бере до уваги те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

З урахуванням вимог ч. 5 ст. 9 КПК України судом при вирішенні питання про запобіжний захід враховується практика Європейського суду з прав людини, згідно якої сама по собі тяжкість інкримінованого правопорушення не може бути підставою для обрання чи продовження дії запобіжного заходу, але, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року по справі «Харченко проти України» (Заява N 40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Суд вважає, що небезпека переховування обвинуваченого здається явно переконливою.

Крім того, на переконання суду, наявні підстави для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що обумовлено необхідністю судового розслідування у кримінальному провадженні, необхідності проведення ряду процесуальних дій на даний час та відсутністю на даний час підстав для зміни запобіжного заходу з триманням під вартою на більш м`який запобіжний захід. Доводи сторони захисту їх не усувають і не спростовують.

Суд вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі визнання його винним у вчинені вище вказаного злочину.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) проти статевої свободи та статевої недоторканості, будучи при цьому вітчимом малолітньої потерпілої. Суд вважає наявним у кримінальному провадженні ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого нового кримінального правопорушення, оскільки характер і спосіб вчинення інкримінованих ОСОБА_5 дій свідчать про його підвищену суспільну небезпечність.

Сукупність таких обставин дає підстави стверджувати про реальність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення і не здатність інших, більш м`яких, запобіжних заходів йому запобігти.

Суду не представлено доказів, що дані ризики зменшилися із часом.

Крім того, стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 , або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти, а тому підстав для зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний із позбавленням волі суд не вбачає. А застосування більш м`яких зокрема цілодобовий домашній арешт, будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , наявність доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, враховуючи те, що обвинувачений є пенсіонером, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан та ту обставину, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше не судимий, враховуючи також існування вищезазначених ризиків та наявність обґрунтованої підозри, суд дійшов висновку, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для обрання та продовження у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою не перестали існувати і на теперішній час, а саме: існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню і застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти цим ризикам, забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та забезпечити дієвість кримінального провадження.

Отже, наведені ризики на сьогоднішній день залишаються доволі значними, а тому більш м`який запобіжний захід не здатний нівелювати їх, з огляду на особу обвинуваченого, що є підставою для продовження обвинуваченому строку його тримання під вартою на термін в межах визначених КПК України.

Ретельний аналіз наведених обставин переконливо свідчить про те, що менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, об`єктивно не зможе запобігти ризикам переховування підозрюваного від суду та вчинення ним нових злочинів. Тримання ОСОБА_5 під вартою сприятиме забезпеченню кримінального судочинства та правопорядку. Досягнення таких цілей становить суспільний інтерес, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи підозрюваного.

Зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також те, що судом не встановлено підстав для зміни запобіжного заходу, стороною захисту не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Як вбачається із матеріалів клопотання, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину щодо вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Слідчим та прокурором у судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_5 було вчинено такі дії відносно малолітньої ОСОБА_7 саме із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 3 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі наведеного, враховуючи майновий та сімейний стан обвинуваченого, який є неодруженим, перебуває у цивільному шлюбі, має утриманні трьох малолітніх дітей, пенсіонер, суд вважає, що застава у розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначена ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 30.10.2020 року, та попередніми ухвалами Іваничівського районного суду Волинської області здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 42, 177, 178, 182, 183, 194, 318, 331 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу задовольнити.
Продовжити запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 28 травня 2021 року включно.
Розмір застави ОСОБА_5 , визначений ухвалою слідчого судді Локачинського районного суду Волинської області від 30.10.2020 року в розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 263 640 грн. залишити без змін.
Згідно з ч. 7 ст. 182 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному ухвалою про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
Заставу в розмірі 263 640 гривень внести на депозитний рахунок: , депозитний рахунок № UA 0002504, МФО 820172, банк ДКСУ м. Київ та надати суду документ, що це підтверджує.
У разі внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_5 покласти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, зокрема:
1. прибувати за кожною вимогою суду;
2. не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;
3. повідомляти суд про зміну місця проживання.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та законному представнику потерпілої.

Копію ухвали направити до державної установи «Луцький слідчий ізолятор» для виконання.

Оголосити перерву у судовому засіданні до 13:00 год. 23 квітня 2021 року.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Ухвала в частині продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду в частині продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду в частині продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1