Справа № 463/4381/21
Провадження № 1-кс/463/2758/21
У Х В А Л А

24 червня 2021 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 24.03.2021 року про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова із скаргою на постанову заступника начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 24.03.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0001497 від 08.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Просить скасувати вказану постанову, зобов`язати заступника начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 вручити в порядку ч.2 ст.55 КПК України ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, допитати в статусі потерпілого.
В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що 24.03.2021 року заступником начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні. Вважає постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст.55 КПК України. Факти, викладені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсним обставинам справи, постанова не є вмотивованою та не містить жодної підстави вважати ОСОБА_3 особою, якій не завдано шкоди. Крім цього, при винесенні оскаржуваної постанови, також не враховано висновок експерта № 888 від 29.06.2017 року, згідно з яким підтверджується заподіяння ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень. У зв`язку з наведеним, просить скаргу задовольнити у повному обсязі.
Крім цього, скаржник просить поновити строк на оскарження постанови, оскільки такий пропущений з поважних причин.
При цьому, слідчий суддя не вбачає підстав для поновлення строку на звернення із скаргою, такий не є пропущеним, оскільки, як вбачається з трекінгу відстеження поштових відправлень, скаржником отримано копію оскаржуваної постанови 15.04.2021 року, відповідно скарга надійшла до суду 19.04.2021 року, тобто в межах десятиденного строку на оскарження, визначеного ст.304 КПК України.
Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримала, з підстав наведених вище, просить скаргу задовольнити.
Уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду скарги, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Разом з тим, слідчим ОСОБА_5 26.04.2021 року подано письмові заперечення на скаргу. Слідчий зазначає, що допитати ОСОБА_3 не виявилось можливим, такій скеровувалася повістка на 22.12.2020 року, однак остання скерувала заяву, що не може прибути на допит, а відтак, орган досудового розслідування не може встановити заподіяння ОСОБА_3 моральної, фізичної або матеріальної шкоди. З врахуванням зібраних у ході досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, не встановлено очевидних підстав вважати, що ОСОБА_3 завдано шкоди. У зв`язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні скарги.
Враховуючи строки розгляду скарги, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, вважаю за можливим провести розгляд скарги у відсутності уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові.
Судові засідання 21.04.2021 року, 22.04.2021 року, 27.04.2021 року, 29.04.2021 року, 11.05.2021 року, 25.05.2021 року, 03.06.2021 року не відбулися, у зв`язку з неявкою в такі особи, яка подала скаргу.
Заслухавши пояснення скаржника, вивчивши та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Як вбачається з матеріалів справи, заступником начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 24.03.2021 року винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0001497 від 08.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим не надано оцінки обставинам, викладених у заяві ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, не взято до уваги висновок експерта № 888 від 29.06.2017 року, згідно з яким встановлено, що ОСОБА_3 заподіяно легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В оскаржуваній постанові дані обставини жодним чином не спростовані та не зазначено мотивів не взяття таких до уваги.
А тому, вказану постанову не можна вважати належним чином мотивованою, оскільки пункт 2 ч.5 ст.110 КПК України визначає, що мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, а слідчим не надано оцінки всім обставинам при прийнятті оскаржуваної постанови.
У зв`язку з наведеним, слідчий суддя дійшов висновку, що скаргу в цій частині слід задовольнити та скасувати постанову заступника начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 24.03.2021 року про відмову у визнанні потерпілим.
Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Згідно з положеннями глави 19 КПК України усі питання, пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.
Крім того, в силу вимог ст.55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому, винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілим кримінальним процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_3 , як потерпілого у кримінальному провадженні, жодним чином не обмежуються.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги в частині зобов`язання заступника начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 вручити ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, допитати в статусі потерпілого, слід відмовити, оскільки відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову заступника начальника першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_4 від 24.03.2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні за № 0001497 від 08.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - скасувати.

У задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1