Справа № 351/2591/18
Провадження № 11-кп/4808/274/21
Категорія ст. 185 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Снятинського районного суду від 27 квітня 2021 року, відносно ОСОБА_8 , за ст. 185 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає вирок Снятинського районного суду від 27.04.2021 року щодо нього таким, що підлягає скасуванню в частині недоведеності його вини за фактами таємного проникнення у житло потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Мотивуючи своє рішення про не доведення вини ОСОБА_8 у вчиненні крадіжок з господарств ОСОБА_12 та ОСОБА_10 суд визнав, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , однак у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вчинення саме ним злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України.

Крім цього вказує, що судом зроблено невідповідні висновки фактичним обставинам кримінального провадження за фактом крадіжки з господарства ОСОБА_12 , зокрема при оцінці показів потерпілого, шляхом визнання недопустимими доказами протоколів від 11.04.2018 року пред`явлення речей для впізнання бензинової косарки «УралМаш» зеленого кольору та бензопили італійського виробництва. При цьому, судом зазначено, що згідно ст. 229 ч.1 КПК України забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, річ, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про її прикмети.

Потерпілий ОСОБА_12 не володіючи достатніми знаннями у кримінальному процесуальному законодавстві, нечітко повідомив суду про перебіг проведення слідчої дії пред`явлення для впізнання. Крім того, вказані протоколи від 11.04.2018 року пред`явлення речей для впізнання слід вважати допустимими доказами, оскільки слідчим дотримано процедуру та умови їх проведення. Вказує, що визнаючи недоведеною вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні крадіжок з господарства ОСОБА_12 та ОСОБА_10 судом фактично порушено реалізацію конституційних гарантій захисту приватної власності громадян.

Також, звертає увагу суду на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить вирок Снятинського районного суду від 27.04.2021 року скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні усіх інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Згідно ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового складання покарань за вказаним вироком та вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28.01.2019 року призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

ОСОБА_9 представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 в поданій апеляційній скарзі не оспорюючи висновку суду першої інстанції відносно міри покарання обвинуваченого, вважає вирок суду в частині відмови у невизнанні обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні крадіжки з господарства ОСОБА_10 та відмови в зв`язку з цим у задоволенні її позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Зазначає, що посилання суду на відсутність допустимих доказів вчинення крадіжки обвинуваченим з подвір`я ОСОБА_10 є безпідставними, оскільки всі докази отримані в порядку, встановленому КПК України, їх процес отримання належним чином закріплений та засвідчений, у сукупності з іншими доказами та матеріалами кримінального провадження.

В судовому засіданні він неодноразово заявляв, що ніякого іншого кримінального провадження, в яких ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано потерпілими немає, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_10 та стягнення матеріальної шкоди ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_8 .

Просить змінити вирок суду в частині недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України по епізоду крадіжки із господарства ОСОБА_10 та визнати його винним по даному епізоду.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі - 228 278 гривень, моральну шкоду в сумі 50000 гривень та на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 38 000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі вважає вирок Снятинського районного суду від 27.04.2021 року незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та допущеними істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, оскільки жоден із потерпілих та свідків, які були допитані в судовому засіданні не вказали на те, що саме він вчинив крадіжки майна. Крім цього, під час огляду місця події його слідів виявлено не було, а деякі речі, які були знайдені в його помешканні були придбані ним та його співмешканкою на базарі.

Просить вирок Снятинського районного суду від 27.04.2021 року скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ст. 185 ч.3 КК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_8 призначено остаточне покарання шляхом часткового складання покарань за вказаним вироком та вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28.01.2019 у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Зараховано в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбуте частково за вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28.01.2019, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вказано рахувати з моменту затримання з 26 березня 2018 року.

Стягнуто із ОСОБА_8 витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 2574,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 15000,00 грн. завданої злочином моральної шкоди, в частині стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 відмовлено.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України по епізоду від 10.11.2017 року із господарства ОСОБА_12 та епізоду за період часу з 29.08.2017 року по 26.03.2018 року із господарства ОСОБА_10 не доведена.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, поєднаної з проникненням у інше приміщення за наступних обставин.

ОСОБА_8 в ніч на 10 листопада 2017 року з метою вчинення крадіжки зайшов на територію господарства ОСОБА_12 , яке знаходиться по АДРЕСА_2 , де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинене на замок вікно проник до гаражного приміщення, яке розміщене в одній будівлі із житловим будинком. В подальшому із гаражного приміщення та житлового будинку ОСОБА_8 повторно таємно викрав бензинову пилу марки «Oleo Mac», вартістю 2500 грн., бензинову косарку марки «Урал Маш 430», вартістю 1400 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальні збитки на суму 3900 грн.

Окрім цього, згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що продовжуючи свої злочинні дії в період часу з 29.08.2017 по 26.03.2018 з метою вчинення крадіжки майна з господарства, розміщеного по АДРЕСА_3 зайшов на територію вказаного господарства, де, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження металопластикового вікна проник до житлового будинку, із якого повторно таємно викрав: комплект з двох рушників вартістю 130 грн., 26 рушників вартістю по 50 грн., рушник з візерунками квітки, вартістю 60 грн., 2 коврики із новорічними візерунками вартістю по 180 грн., 2 пляжні коврики вартістю по 170 грн., коврик для ванної кімнати, вартістю 200 грн., 11 кухонних серветок вартістю по 40 грн., 14 кухонних ганчірок, вартістю по 30 грн., чорне жіноче плаття вартістю 450 грн., жіночий халат вартістю 320 грн., нічну сорочку, вартістю 250 грн., безрукавку вартістю 650 грн., жіночі тапочки коричневого кольору вартістю 180 грн., тапочки синього кольору вартістю 250 грн., годинник у формі статуетки на ніжках вартістю 250 грн., годинник у формі статуетки із жіночим образом вартістю 280 грн., статуетку у формі ангела вартістю 80 грн., 4 скатертини вартістю по 40 грн., лляну простинь вартістю 350 грн., лляну наволочку вартістю 280 грн., наволочку від постільної білизни вартістю 250 грн., ковдру на односпальне ліжко марки «Frutta Home» вартістю 480 грн., 2 подушки у формі цукерок вартістю по 120 грн., байкову наволочку зеленого кольору вартістю 540 грн., комплект постільної білизни вартістю 760 грн., наматрацник марки «Orosei» вартістю 600 грн., комплект односпальної білизни марки «Fancy Home» вартістю 750 грн., байкову простинь марки «Corlinalen» вартістю 650 грн., частину віконної тюлі вартістю 250 грн., жіночу сумку коричневого кольору вартістю 550 грн., жіночу сумку чорного кольору вартістю 530 грн., жіночу сумку білого кольору вартістю 550 грн., рулон москітної сітки вартістю 350 грн., металічне блюдце овальної форми вартістю 200 грн., сковорідку марки «Optimal» вартістю 300 грн., сковорідку марки «Kitchen Club» вартістю 350 грн., металічну корзину вартістю 200 грн., 3 металічні чашки вартістю по 150 грн., 2 металічні чайники вартістю по 200 грн., вазу білого кольору вартістю 180 грн., пилосос марки «Самсунг» вартістю 850 грн., електропилу марки «Valex» вартістю 2800 грн., перфоратор марки «Kinzo» вартістю 4800 грн., електрозварку марки «Дніпро ММА 250 DPFC» вартістю 4500 грн., пачку вологих салфеток марки «Pampers» вартістю 45 грн., пляшку шампуню «Dove» вартістю 80 грн., пляшку шампуню «Gliosan» вартістю 90 грн., банку мила «Dove» вартістю 45 грн., пляшку шампуню «Діменсіон» вартістю 80 грн., банку рідкого мила «Відаль» вартістю 60 грн., банку мила «Дермомед» вартістю 50 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 28730,00 грн.

Однак, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за майнові злочини, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став, вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло, за наступних обставин.

ОСОБА_8 в період часу з 03.01.2018 по 25.02.2018 з метою вчинення крадіжки майна з господарства, розміщеного по АДРЕСА_4 , зайшов на територію вказаного господарства, де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження металопластикового вікна проник до житлового будинку, із якого повторно таємно викрав речі на загальну суму 7246,00 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальних збитків.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження;

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним по трьох епізодах та призначити йому більш суворий вид покарання. З приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 заперечив просив залишити її без задоволення;

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційній скарзі прокурора з приводу того, що судом першої інстанції належним чином не було встановлено всіх фактичних обставин кримінального провадження та безпідставно визнано не доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні крадіжок з господарства ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На підставі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, як вбачається з вироку ( Т.4 а.п. 141-148) відповідно до епізоду крадіжки з господарства ОСОБА_12 судом першої інстанції були дослідженні наступні докази, а саме : рапорт працівників Снятинського ВП Косівського ВП ГУНП в Івано Франківській області про прийняття повідомлення про вчинення злочину, витяг з ЄРДР від 10.11.2017 року, протокол від 10.11.2017 року прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілого ОСОБА_12 , протокол від 10.11.2017 року огляду місця події з фототаблицями, які належать ОСОБА_12 , протокол від 25.04.2018 року тимчасового доступу до речей і документів, вилучених з Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, відповідно до якого вилучено бензинову пилу помаранчевого кольору марки « Olej mac» із надписом « made in Italy» та бензинову косарку зеленого кольору марки «Урал Маш» модель 430, протокол від 22.03.2018 року огляду місця події з фототаблицями, протокол від 11.04.2018 року пред`явлення речей для впізнання з потерпілим ОСОБА_12 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду з приводу того, що протокол від 11.04.2018 року пред`явлення речей для впізнання з потерпілим ОСОБА_12 є недопустимим доказом.

Так як, відповідно до ст. 229 ч.1 КПК України забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає річ, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про її прикмети.

Судом першої інстанції відповідно до наданих показань потерпілого було встановлено, що ОСОБА_12 11.04.2018 року під час пред`явлення йому речей для впізнання вказав на індивідуальні властивості речей, а саме бензинової косарки «Урал Маш» зеленого кольору та бензопили італійського виробництва, які йому належали серед решти запропонованих, однак зазначив, що двічі викликався до відділу поліції для впізнання речей. Перший раз його викликали на огляд речей, які як йому повідомили, були знайдені у Кіцмані, із вказаних речей він впізнав бензинову косарку «Урал Маш» зеленого кольору та бензопилу італійського виробництва про, що і повідомив поліцейських. Пізніше під час другого огляду речей, який проводився на складі на території поліцейського відділення, він впізнав свою бензопилу та підписав протокол про впізнання, при цьому були присутні поняті. Крім цього зазначив, що на впізнання речей їздив двічі, другий раз показали ті самі речі.

Також судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу визнання фотоматеріалів, долучених до справи згідно заяви ОСОБА_12 від 08.05.2020 року (Т.3 а.п. 115-120) неналежними доказами, оскільки вони не стосуються пред`явленого прокурором обвинувачення.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до висновку експерта № 1.3-848/17 від 05.01.2018 року, експерти не змогли точно встановити, чи залишено сліди в господарстві потерпілого ОСОБА_12 саме обвинуваченим ОСОБА_8 , так як сліди рук були непридатні для ідентифікації особи.

З приводу висновків суду першої інстанції про не доведення вини ОСОБА_8 у вчиненні крадіжок з господарства ОСОБА_10 , колегія суддів вважає їх підставними, оскільки не зважаючи на допит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , дослідження письмових доказів, а саме : протоколу від 19.04.2018 прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_19 ; витягу з ЄРДР віл 20.04.2018 у кримінальному провадженні №0000077 за ч.3 ст.185 КК України,; протоколу від 19.04.2018 огляду місця події з фототаблицями за адресою АДРЕСА_3 ; довідки з банку про курс валют; протоколу обшуку від 23.03.2018 іншого володіння особи за адресою АДРЕСА_5 ,; протоколу добровільної видачі ОСОБА_8 речей від 24.03.2018 (зварювальний апарат); протоколу від 06.11.2018 тимчасового доступу до речей і документів, вилучених з кримінального провадження №0000024 від 11.01.2018 року; протоколу від 21.03.2018 огляду місця події з фототаблицями по АДРЕСА_3 , в матеріалах кримінального провадження відсутні прямі докази причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до даного епізоду .

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції проаналізувавши докази, надані стороною обвинувачення, дійшов правильного висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а саме з приводу крадіжок вчинених у господарствах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , дійсно мали місце, однак у матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вчинення злочину саме ОСОБА_8 , а інших доказів на підтвердження його винуватості стороною обвинувачення не надано, та у зв`язку з тривалим розглядом вказаного провадження на даний час всі можливості отримання будь-яких достовірних доказів вичерпано. Тому суд визнав не доведеною вину ОСОБА_8 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ст.. 185 ч.3 КК України по епізоду від 10.11.2017 року із господарства ОСОБА_12 та по епізоду за період часу з 29.08.2017 року по 26.03.2018 року із господарства ОСОБА_10 .

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Яллог проти Німеччини» (11 липня 2006 року), «Шабельник проти України» (19 лютого 2009 року), зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

Крім того, суд першої інстанції, керуючись ч. 3 ст. 415 КПК, взяв до уваги висновки і мотиви, з яких ухвалою Івано Франківського апеляційного суду від 23.01.2020 року було скасовано попередній вирок Снятинського районного суду від 09.10.2019 року щодо ОСОБА_8 .

Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_9 представником потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_13 з приводу того, що посилання суду першої інстанції на відсутність допустимих доказів вчинення крадіжки обвинуваченим з господарства ОСОБА_10 є безпідставними, оскільки всі докази отримані в порядку, встановленому КПК України.

Колегія суддів вважає дані твердження необґрунтованими, так як вже було вище наведено у даному рішенні з приводу епізоду від 10.11.2017 року із господарства ОСОБА_12 та епізоду за період часу від 29.08.2017 року по 26.03.2018 року із господарства ОСОБА_10 , у матеріалах провадження відсутні прямі докази, які б підтверджували вчинення злочину саме ОСОБА_8 .

Посилання представника потерпілих на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 є необґрунтованим, оскільки кримінально процесуальним законом не передбачено задоволення у кримінальному провадженні цивільного позову у разі не доведення вини особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Доводи ОСОБА_9 представника потерпілої ОСОБА_11 з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 , на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Так як судом вирішено цивільні позови виходячи з вимог ст.127 п.2 КПК України згідно якого шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Окрім цього, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст.ст. 23,1167 ЦК України.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з вироку (Т.4 а.с. 141-148), задовольняючи частково цивільні позови потерпілої ОСОБА_11 в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 гривень, суд першої інстанції керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, врахувавши майновий стан обвинуваченого ОСОБА_8 . Щодо цивільного позову в частині завданої потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 38000 гривень, який суд першої інстанції залишив без розгляду, колегія суддів погоджується з даним рішенням, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження викрадені речі із господарства потерпілої були їй всі повернуті.

Однак, колегія суддів вважає, що слід виключити з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції абзац 67 ( Т.4 а.п. 147) в якому зазначено, що цивільний позов ОСОБА_13 в частині стягнення матеріальної шкоди слід залишити без розгляду, оскільки заявлена сума відшкодування щодо викрадених речей не відповідає пред`явленому обвинуваченню, так як вказані у позові викраденні речі є предметом іншого кримінального провадження, яке знаходиться на стадії досудового розслідування.

Дані твердження є безпідставними, так як під час апеляційного розгляду було встановлено, що іншого кримінального провадження немає.

Доводи наведені в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є безпідставними.

Так як, перевіривши та проаналізувавши всі докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за епізодом повторного вчинення крадіжки, поєднаної із проникненням у житло та інше приміщення, яка мала місце в період часу з 03 січня 2018 року по 25 лютого 2018 року, із господарства по АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_11 , доводиться показаннями допитаних в судовому засіданні свідків та долученими до матеріалів справи доказами, які були досліджені безпосередньо судом, згідно ст.358 КПК України.

Судова колегія також звертає увагу на доводи наведені прокурором в поданій апеляційні скарзі з приводу призначення обвинуваченому судом першої інстанції надто м`якого покарання, однак вважає їх безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з тим, що призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває, однак перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра з 2001 року, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28.01.2019 року.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №414 від 30.10.2018 на період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння (в момент вчинення злочинів), ОСОБА_8 ознак хронічного психічного захворювання та ознак іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а виявив ознаки легкої розумової відсталості з порушенням поведінки, він міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 слід залишити без задоволення, а вирок Снятинського районного суду від 27.04.2021 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити - без задоволення, а вирок Снятинського районного суду від 27 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 за ст.185 ч.3 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4