Справа № 522/2969/21
Провадження по справі № 1-кс/522/4960/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №5 Одеського районного УП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, грузина за національністю, громадянина України з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

-03.06.2017 року Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області кримінальне провадження №0002446 направлено до суду з обвинувальним актом за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

-05.02.2019 року Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області кримінальне провадження №0008197 направлено до суду з обвинувальним актом за ч. 2 ст. 187 КК України,

-30.07.2019 року Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області кримінальне провадження №0000365 направлено до суду з обвинувальним актом за ч. 2 ст. 186, КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 23.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000017 від 23.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.01.2021 у нічний час, більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 знаходячись біля будинку № 5б по вул. Маршала Говорова в м. Одесі, побачив припаркований автобіль «Toyota Rav 4», 2015 року випуску, чорного кольору, номер кузову: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 на підставі права власності.

В цей час у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний намір спрямований на незаконне заволодіння вказаним вище транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на власне незаконне збагачення, шляхом незаконного заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи противоправний характер своїх діянь, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_4 , не маючи ані дійсного, ані уявного права власності на транспортний засіб, 22.03.2021 року у нічний час, шляхом розбиття заднього скла зі сторони водія таємно проник до вищезазначеного автомобіля та, за допомогою заздалегідь підготовленого пристрою, привів у дію двигун, в наслідок чого отримав можливість рухатись в обраному ним напрямку.

Внаслідок чого ОСОБА_4 розпорядився викраденим транспортним засобом на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 577 659 гривень 80 копійок.

За даним фактом 23.01.2021 слідчим СВ ВП №5 Одеського районного УП №1 ГУНП в Одеській області зареєстроване кримінальне провадження № 0000017 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

14.05.2021 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене повторно, предметом якого є транспортний засіб вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Установлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Пред`явлена підозрюваному ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою про вчинення кримінального провадження, протоколом огляду місця події, протоколом отримання зразків для експертизи від 17.02.2021 року, поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , поясненнями потерпілого ОСОБА_7 , висновками експертів № СЕ-19/115-21/2472 БД від 07.04.2021 року, № СЕ-19/115-21/2482-БД від 08.04.2021 року, №СЕ-19/115-21/2476-БД від 09.04.2021 року, № СЕ-19/116-21/7526-АВ від 29.04.2021 року.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиція учасників судового розгляду.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може вчинити інші злочини.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, оскільки ОСОБА_4 слідчим суддею Малиновського районного суду м.Одеси вже було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту 15.04.2021 року, за підозрою у вчиненні аналогічного злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України. Вказаний запобіжний захід залишено в силі рішенням Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви слідчого судді.
З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя, суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.2 вказаного Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду, із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також те, щоб до кожного учасника кримінального провадження застосовувалась лише належна правова процедура.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (частина 5 статті 9 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

14.05.2021 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України.

Пред`явлена підозрюваному ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які досліджені у судовому засіданні, а саме: заявою про вчинення кримінального провадження, протоколом огляду місця події, протоколом отримання зразків для експертизи від 17.02.2021 року, поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , поясненнями потерпілого ОСОБА_7 , висновками експертів № СЕ-19/115-21/2472 БД від 07.04.2021 року, № СЕ-19/115-21/2482-БД від 08.04.2021 року, №СЕ-19/115-21/2476-БД від 09.04.2021 року, № СЕ-19/116-21/7526-АВ від 29.04.2021 року.

Як встановлено в судовому засіданні, в якості доказу щодо наявності ризиків, сторона обвинувачення посилається лише на те, що підозрюваний вчинив особливо тяжкий злочин.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.194, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З наданих в судовому засіданні пояснень адвоката ОСОБА_6 та досліджених документів, встановлено, що ОСОБА_4 15.04.2021 року ухвалою слідчого судді Малиновським районним судом м.Одеси обрано було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за підозрою у вчиненні аналогічного злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

Вказаний запобіжний захід залишено в силі рішенням Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року.

Інкримінований ОСОБА_4 злочин за ч.3 ст. 289 КК України було вчинено ще до застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу Малиновським районним судом м.Одеси від 15

Слідчий суддя вважає, що обрання стосовно ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може ґрунтуватись лише на тому, що кримінальне правопорушення, вчинення якого йому інкримінується, відносяться до категорії особливо тяжкого.

Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»). Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за відсутності достатньо обґрунтованих фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_4 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

Сторони кримінального провадження під час розгляду клопотання слідчого не надали суду доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 порушував обраний йому в рамках іншого кримінального провадження запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі до 12 років, ОСОБА_4 раніше не судимий, станом на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, перебував під цілодобовим домашнім арештом, обов`язки виконання якого не порушував, самостійно з`явився до суду для розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, а тому є достатньо підстав вважати, що запобігти ризикам переховування від слідчого, прокурора, чи суду, незаконного впливу на свідків, потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання.

Слідчий суддя не погоджується з заявленим слідчим в клопотанні ризиком вчинення інших злочинів, оскільки ані слідчим в клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні не надано доказів притягнення підозрюваного до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

В той же час згідно із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а сам що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може здійснювати незаконний вплив на свідків, потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

Окрім цього, відповідно до наданої копії ухвали Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року, номер провадження 11-сс/813/670/21, (долученої до матеріалів клопотання), було встановлено, що прокурор при надані апеляційної скарги в рамках кримінального провадження не надав суду доказів існування будь-яких ризиків, які б вказували на те, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту не забезпечить виконання ним покладених обов`язків та більш того, встановлено, що з дня обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту слідчим та прокурором не встановлено жодних фактів порушення підозрюваним покладених на нього обов`язків. Також в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту наголошено на тому, що у кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді Приморського районного суду м.Одеси, на даний час відносно ОСОБА_4 жодного запобіжного заходу не застосовано, чого не заперечував прокурор, вказані обставини свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З огляду на наведене вище, є обґрунтовані підстави вважати, що обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, буде більш дієвим в межах даного кримінального провадження, забезпечить дотримання підозрюваним його процесуальних обов`язків та не створить неспіврозмірні труднощі у своєчасному, неупередженому, всебічному досудовому розслідуванні тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Окрім цього, застосовуючи, щодо підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст.194 КПК України покласти на нього процесуальні обов`язки.

Відповідно до приписів ч.1 ст.219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Враховуючи, що ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, 14.05.2021 року, то досудове розслідування має бути закінчено до 14.07.2021 року.

Так як інкримінований до підозрюваного ОСОБА_4 злочин було вчинено до застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, немає підстав вважати, що в рамках вказаного кримінального провадження такий запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам. На підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, приходжу до висновку, що необхідно застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши останньому залишати місце свого проживання цілодобово, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України та за допомогою нього може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №5 Одеського районного УП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без задоволення.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , до 2 місяців в межах строку досудового розслідування, тобто до 13.07.2021 року включно.
Покласти на підозрюваного обов`язки строком до 2 (двох) місяців в межах строку досудового розслідування, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- не залишати цілодобово місце постійного проживання, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обчислюється з моменту винесення ухвали слідчого судді, тобто з 24.05.2021 року.

Виконання ухвали слідчого судді покласти на слідчого СВ Відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , або інших слідчих з групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні, або прокурора Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_13 .

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
24.05.2021