Дата документу 18.03.2021 Справа № 319/274/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/606/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 319/274/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Білозірка Кам`янко-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, українця, що має середню освіту, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.
Застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, з утриманням в установі виконання покарань.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання. На підставі ст.72 КК України, ОСОБА_7 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день арешту, за період з 22.12.2020 року до приведення вироку у виконання.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 20.03.2020 приблизно об 11 год. 01 хв. ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", розташованого за адресою: вул. Юрченка, буд. 8-Б, с. Олексіївка, Більмацького району Запорізької області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, наніс один удар головою в область носа ОСОБА_9 , чим завдав йому легкі тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, набряку м`яких тканин обличчя на рівні спинки носу, що спричинило короткочасний розлад здоров`я останнього.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми діями, які виразились у завданні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, скоїв злочин передбачений ч.2 ст.125 КК України.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що не погоджується з вироком через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування скарги вказує, що у вироку взагалі не відображено та не враховано покази свідка ОСОБА_10 , який був допитаний у судовому засіданні 20.05.2020 та дав покази, які підтверджують позицію сторони захисту. Суд помилково зазначив про відсутність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 . Також судом не повністю встановлено та враховано дані про особу обвинуваченого, що призвело до призначення надмірно суворого покарання. Стосовно істотних порушень вимог процесуального закону апелянт зазначає, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного просить змінити вирок в частині визначення обставин, які враховуються при призначенні покарання та призначеного покарання, а також обрання запобіжного заходу. Призначити ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт на 150 годин. Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирати.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав, вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи кримінальне провадження стосовно обвинувачених суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з обраним кримінальним покаранням обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, оскільки суд першої інстанції не врахував повністю обставини, що пом`якшують покарання, призначивши суворе покарання за санкцією інкримінованого кримінального правопорушення, що в свою чергу не відповідає вимогам ст.50 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що 20.03.2020 приблизно об 11 год. 01 хв. ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, наніс один удар головою в область носа ОСОБА_9 , чим завдав йому легкі тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, набряку м`яких тканин обличчя на рівні спинки носу, що спричинило короткочасний розлад здоров`я останнього.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми діями, які виразились у завданні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, скоїв злочин передбачений ч.2 ст.125 КК України.
Допитаний під час судового засідання в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні вказаного злочину визнав частково, розкаюється і шкодує, але вважає, що цей конфлікт був спровокований самим потерпілим, обвинувачений наносив удар для захисту і не думав, що це спричинить тілесні ушкодження потерпілому.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, окрім визнання вини також, підтверджується доказами, зібраними в ході судового розгляду справи: поясненнями у судовому засіданні потерпілого і обвинуваченого.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданої апеляційної скарги захисника обвинуваченого, конкретних обставин справи, а також фактичного змісту вироку, не в повній мірі виконав вимоги матеріального закону.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст.65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому основне покарання у виді арешту строком на шість місяців є суворим та не відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Оскільки, суд першої інстанції при призначенні кримінального покарання не врахував пом`якшуючи обставини, а лише формально констатував, що обставини відповідно до ст. 66 КК України не встановлено, хоча обвинувачений під час судового розгляду у своїх показах, під час дебатів та останнього слова щиро розкаявся у скоєному, висловив жаль з приводу завданих тілесних ушкоджень потерпілому, вибачився перед потерпілим.

Під час постановлення вироку суд першої інстанції взагалі не надав належної оцінки показам обвинуваченого про те, що він частково визнає вину та щиро розкаюється в скоєному.

Таким чином, колегія суддів частково погоджується з апеляційної скаргою захисника обвинуваченого в частині призначення кримінального покарання, та не погоджується з твердженням про зміну вироку та призначення покарання обвинуваченому у вигляді громадських робіт, оскільки на думку апеляційного суду таке покарання не зможе внести корективи в поведінку ОСОБА_7 і не змінить його антисоціальних уставлень.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу частково задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити, зменшивши строк покарання у вигляді арешту до трьох місяців,що не суперечить досягненню мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 , змінити, зменшивши строк покарання у виді арешту до 3 (трьох) місяців.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4