Номер провадження: 11-кп/813/603/21
Номер справи місцевого суду: 500/3527/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.11.2020 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, не одруженого, працюючого за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

- 06.10.2017 вироком Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від приведеного у відповідність до нового закону ухвалою Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 11.08.2020, за ч. 1 ст. 309 КК України до п`яти років обмеження волі, звільненого від відбування покарання з на три роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

- про скасування звільнення від покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування покарання, призначеного вироком суду,

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції задоволено подання Ізмаїльського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області та ОСОБА_7 , засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2017, приведеного у відповідність до нового закону ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2020, за ч. 1 ст. 309 КК до п`яти років обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на три роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК, направлено для відбування призначеного судом покарання у виді обмеження волі на строк п`ять років.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислений з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 під його особистий підпис був повідомлений про наслідки систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення, йому були відомі наслідки систематичного вчинення таких правопорушень у виді направлення для відбування призначеного судом покарання. Однак, незважаючи на застосоване до нього письмове попередження після вчинення адміністративних правопорушень, засуджений ОСОБА_7 в період іспитового строку продовжив вчиняти чисельні умисні правопорушення, які потягли адміністративні стягнення. Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 мав реальні можливості своєю поведінкою довести виправлення без застосування призначеного йому судом покарання шляхом виконання покладених на нього обов`язків та шляхом невчинення систематично адміністративних правопорушень, а факт систематичного вчинення, незважаючи на попередження про наслідки, умисних адміністративних правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення, свідчить про небажання засудженого ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим, враховуючи засаду невідворотності відбування покарання, закріплену у ст. 5 КВК, в силу імперативних положень ч. 2 ст. 78 КК, суд 1-ої інстанції прийняв рішення про направлення його для відбування призначеного судом покарання.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу суду 1-ої інстанції необґрунтованою з таких підстав:

- висновки суду 1-ої інстанції про те, що він не виконував покладені на нього вироком суду обов`язки не відповідає дійсності, оскільки він виконував покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а додаткові обмеження до нього не застосовувались;

- поза увагою суду залишилось те, що співробітники уповноваженого органу з питань пробації, не попереджували його та не роз`яснювали наслідки у випадку скоєння адміністративних правопорушень протягом іспитового строку;

- суд не прийняв до уваги те, що він виконував покладені на нього обов`язки, кримінальні правопорушення не вчиняв та іспитовий строк вже сплив.

Посилаючись на зазначені доводи, засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання начальника Ізмаїльського міськрайвідділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

В судове засідання апеляційного суду засуджений ОСОБА_7 не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду був поставлений у відомість належним чином, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути кримінальне провадження у його відсутності, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали справи та особову справу засудженого, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 3 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Згідно матеріалів кримінального провадження, вироком Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 06.10.2017 ОСОБА_7 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, до п`яти років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на три роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання, роботи або навчання (а.о.с. 3 4).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 11.08.2020 призначене засудженому ОСОБА_7 вказаним вироком суду від 06.10.2017 основне покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років було приведено у відповідність до нового закону в частині його пом`якшення, та вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України, і йому визначено більш м`який вид основного покарання у виді обмеження волі на строк п`ять років без зміни змісту вироку в іншій частині (а.о.с. 187 188).

Натомість, постановою від 14.11.2017, з якою ОСОБА_7 був ознайомлений, йому були встановлені дні явки для реєстрації до органу з питань пробації перший понеділок кожного місяця (а.о.с. 18).

Також, 14.11.2017 ОСОБА_7 були роз`яснені покладені на нього судом обов`язки та він був попереджений про те, що у разі невиконання покладених судом обов`язків або систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, звільнення від відбування покарання може бути скасоване судом і він буде направлений для відбування призначеного покарання (а.о.с. 14).

Згідно вимог ч. 2 ст. 78 КК, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 164 КВК звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

Згідно ч. 1 ст. 166 КВК, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Частиною 2 ст. 166 КВК встановлено, що подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

При цьому, ч. 3 зазначеної норми передбачено, що у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Так, згідно матеріалів провадження, протягом іспитового строку ОСОБА_7 систематично вчиняв адміністративні правопорушення, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, про що свідчать:

- постанова від 04.07.2018 за вчинення 04.07.2018 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП (порушення правил зупинки на пішохідних переходах) про накладення стягнення у виді штрафу (а.о.с. 127, 169);

- постанова від 28.10.2018 за вчинення 28.10.2018 адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП (порушення правил користування ременем безпеки) про накладення стягнення у виді штрафу (а.о.с. 128, 173);

- постанова від 22.12.2019 за вчинення 22.12.2019 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, поліса страхування) про накладення стягнення у виді штрафу (а.о.с. 129, 171);

- постанова від 07.01.2020 за вчинення 07.01.2020 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП (куріння тютюнових виробів у заборонених місцях) про накладення стягнення у виді попередження (а.о.с. 132, 174);

- постанова від 14.02.2020 за вчинення 22.12.2019 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння) про накладення стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами (а.о.с. 181);

- постанова від 17.02.2020 за вчинення 22.12.2019 адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) про накладення стягнення у виді штрафу (а.о.с. 182).

Після вчинення ОСОБА_7 зазначених правопорушень, що потягли за собою накладення стягнень, органом з питань пробації 02.03.2020 було застосовуване відносно ОСОБА_7 письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання у разі подальшого невиконання покладених на нього судом обов`язків або вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення (а.о.с. 135).

Натомість, засуджений ОСОБА_7 , незважаючи на застосоване відносно нього письмове попередження, протягом іспитового строку продовжив вчиняти адміністративні правопорушення, за що знов неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності: постановою від 04.07.2020 за вчинення 04.07.2020 правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом) накладено стягнення у виді штрафу (а.о.с. 176); постановою від 01.09.2020 за вчинення 04.07.2020 правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП (повторне протягом року відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння) накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами (а.о.с. 200 201); постановою від 16.10.2020 за вчинення 20.09.2020 правопорушення за ч.3 ст.130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом та яка двічі протягом року піддавалась стягненню за тотожне правопорушення, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння) накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами (а.к.п. 154 155).

Враховуючи те, що ОСОБА_7 під його особистий підпис був повідомлений про те, що у разі невиконання покладених судом обов`язків або систематичне вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення, звільнення від відбування покарання може бути скасоване судом і він буде направлений для відбування призначеного покарання та йому були відомі наслідки невиконання покладених на нього судом обов`язків, однак, незважаючи на застосоване до нього письмове попередження, він систематично вчиняв адміністративні правопорушення, апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції про те, що ОСОБА_7 мав реальні можливості виконувати покладені на нього обов`язки і факт неодноразових їх невиконань свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, систематичне вчинення засудженим ОСОБА_7 адміністративних правопорушень, пов`язаних із керуванням транспортним засобом без відповідних документів на право керування таким транспортним засобом, керуванням транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан такого сп`яніння, свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, його певну суспільну небезпечність та загрозу для життя людей, неповагу до правил співжиття та ігнорування ним норм адміністративного та кримінального законодавства.

Також, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних речовин, та на шлях виправлення не став та за період іспитового строку систематично вчиняє правопорушення, пов`язані з грубим порушеннями правил дорожнього руху.

Окрім того, апеляційний суд враховує те, що згідно реєстру судових рішень, на теперішній час в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області знаходиться на розгляді кримінальне провадження, в якому ОСОБА_7 має статус обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не виконував покладені на нього вироком суду обов`язки не відповідають дійсності, оскільки він виконував покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а додаткові обмеження до нього не застосовувались, з огляду на те, що приписами ч. 1 ст. 166 КВК встановлено, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

З огляду на всі вищенаведені обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду 1-ої інстанції про необхідність задоволення подання про направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання, оскільки дані про його поведінку та особу вказують на те, що він на шлях виправлення не став, та звільнення його від відбування покарання з випробуванням не відповідає завданням кримінального провадження, оскільки обставини, встановлені під час апеляційного розгляду свідчать про те, що його виправлення є неможливим без ізоляції від суспільства.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду 1-ої інстанції є законною, обґрунтованою та справедливою, а доводи апеляційної скарги безпідставними, тому її необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532, 537-539 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.11.2020 про скасування звільнення від покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2017, приведеним у відповідність до нового закону ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2020 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3