КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0014820 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Білогородка, Києво-Святошинського р-ну, Київської обл., громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимий:
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим в тому, що 10 грудня 2016 року приблизно о 13.20 годині, керуючи технічно справним не завантаженим транспортним засобом марки «Peugeot Boxer» державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи попередньо позбавленим права керувати транспортними засобами, здійснював рух проїзною частиною вул. Кіровоградської від вул. Монтажників в напрямку проспекту Лобановського в м. Києві у крайній лівій смузі для руху. Проїзна частина вул. Кіровоградська складається з 4-х смуг для руху, по дві смуги руху в кожному напрямку. Під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що розміщується перед перехрестям вул. Кіровоградської із провулком Травневим в м. Києві, який позначений дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України та дорожнім інформаційно-вказівним знаком 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи неуважним, неправильно зреагував на зміну дорожньої обстановки, не приділив уваги до транспортних засобів, що зменшували швидкість чи зупинялись перед нерегульованим пішохідним переходом в крайній правій смузі для руху в попутному напрямку, при цьому не переконався у відсутності на нерегульованому пішохідному переході пішохода ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину по дорожній розмітці 1.14.1 ПДР України справа на ліво відносно напрямку руху його автомобіля, не зупинився та, не надавши перевагу в русі пішоходу, грубо порушуючи п.п.1.5, 2.3б та 18.4 ПДР, здійснив на неї наїзд. Внаслідок наїзду потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження різного виду та була госпіталізована до Київської обласної клінічної лікарні.

Під час керування транспортним засобом водій ОСОБА_5 допустив порушення вимог наступних пунктів Правил дорожнього руху України:
-п.1.5 ПДР України - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-п.2.3б ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.12.9 б ПДР України - перевищувати максимальну швидкість, визначену в пунктах 12.4,12.5,12.6,12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29,3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;

- п. 18.4 ПДР України - якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом селезінки в ділянці ложа, крововиливів в порожнину сальникової сумки / до 100 мл. крові/, черевну порожнину/ до 1,4-1,5 л. рідкої крові зі згортками, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 1.5, 2.3 б, 18.4 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 посилається на те, що про судове засідання, яке було призначене на 10 червня 2019 року, ні потерпілій, ні її представнику не було надіслано повістку про виклик. Випадково дізнавшись про розгляд кримінального провадження в цей день, ним було подане клопотання про відкладення розгляду у зв`язку із неможливістю бути присутнім через участь в Оболонському районному суді міста Києва в іншій справі, але, незважаючи на подане клопотання, судовий розгляд відбувся без участі представника потерпілої та потерпілої, чим суд порушив права та інтереси потерпілої.
Також апелянт зазначає про те, що ухвалою від 30 листопада 2017 року судом відмовлено представнику потерпілої у прийнятті цивільного позову. Проте, на переконання представника потерпілої, не дивлячись на постановлену ухвалу від 30 листопада 2017 року, суд повинен був у мотивувальній та резолютивній частині вироку зазначити підстави для задоволення цивільного позову (відмови у ньому, залишення його без розгляду) та рішення про цивільний позов. Проте, вказані частини вироку не містять жодної згадки про цивільний позов представника потерпілої.
Апелянт зазначає про те, що судом у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_10 , і суд повинен був дослідити такий документ як протокол допиту свідка, адже у ньому викладені відомості, котрі мають істотне значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, а показання свідка під час проведення допиту слідчим СВ Солом`янського УП ГУ НП у місті Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_11 від 30 січня 2017 року та показання свідка під час судового засідання у справі повністю відрізняються один від одного.
Також представник потерпілої наголошує на тому, що висновки експерта, так само як і вирок суду, не містять ушкоджень, як встановлені Консультативним заключенням Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» від 12 грудня 2016 року, де встановлено відповідний діагноз який міститься і у Виписці з історії хвороби стаціонарного хворого № медичної карти 8402/106759/228. Як наголошує апелянт, судом першої інстанції не було взято до уваги дане заключення, а у вироку зазначено лише висновок експерта, в якому не вказані наявні на той час у потерпілої тілесні ушкодження.
Крім того, як звертає увагу представник потерпілої, судом не було взято до уваги ряд поданих через канцелярію суду клопотань, ніяких процесуальних рішень щодо них прийнято не було та проігноровано докази, які мали бути встановлені за результатом задоволення таких клопотань.

Не погоджуючись з поданою апеляційною скаргою, захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_5 подали заперечення на апеляційну скаргу, в яких просять вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з посиланням на те, що потерпіла сторона умисно намагалась затягнути розгляд справи.

Представник потерпілої та потерпіла ОСОБА_6 , належним чином повідомлені про день та час апеляційного розгляду, до суду не з`явились.
Від потерпілої жодного разу протягом апеляційного провадження кримінального провадження щодо ОСОБА_5 будь-яких повідомлень або заяв не надійшло.
Представником потерпілого у черговий раз подана заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він приймає участь у розгляді іншого кримінального провадження в іншому суді.
Вислухавши думку учасників апеляційного розгляду щодо можливості проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілої та її представника, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб, з огляду на таке.
Відповідно до матеріалів справи до апеляційного суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України надійшло 19 вересня 2019 року з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року.
Судові засідання для вирішення питання про поновлення строку призначались на 24 вересня 2019 року, 2 жовтня 2019 року, 9 жовтня 2019 року, 22 жовтня 2019 року, 19 листопада 2019 року, проте, у зв`язку з неявкою потерпілої, її представника та поданням останнім на кожне засідання клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю при проведенні слідчих дій, участі у розгляді інших справ (ас. 201-202, 217-218, 227-228 т. 2, ас. 2-3, 26-27 т. 3) клопотання представника потерпілої про поновлення строку на апеляційне оскарження було розглянуто лише 26 листопада 2019 року (ас. 40-42 т. 3).
У подальшому у судові засідання апеляційного суду, призначені на 29 січня 2020 року, 25 лютого 2020 року, 10 червня 2020 року, 23 вересня 2020 року, 12 січня 2021 року, 22 лютого 2021 року, 21 квітня 2021 року, 18 травня 2021 року, потерпіла та представник потерпілої не з`являлися. Від представника потерпілого надходили клопотання про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку з тим, що він буде приймати участь у розгляді інших кримінальних, цивільних та господарських справ (ас. 74-75, 86-87, 110, 128-129, 141-142, 153, 163, 178-179 т. 3).
При цьому представник потерпілої, ознайомившись 6 травня 2021 року додатково з матеріалами кримінального провадження (ас. 172 т.3), у тому числі з журналом судового засідання від 21 квітня 2021 року, відповідно до якого колегією суддів розпочато апеляційний розгляд апеляційної скарги представника потерпілої за його відсутності і відкладено на 18 травня 2021 року, в судове засідання у визначений день та час не з`явився у черговий раз, подавши клопотання про неможливість явки в судове засідання, оскільки буде брати участь у розгляді іншого кримінального провадження в Дарницькому районному суді м. Києва.
Така поведінка представника потерпілої свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками як апелянта, а також тягне за собою порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів вважає можливим провести апеляційний розгляд за відсутності потерпілої та її представника на підставі наявних матеріалів кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника обвинуваченої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги представника потерпілої, колегія суддів доходить такого висновку.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, за яке він засуджений, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи й підтверджуються перевіреними в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, які взаємодоповнюються між собою, узгоджуються та підтверджуються у сукупності, які повно та всебічно досліджені й перевірені судом та яким надана належна оцінка у вироку.

На обґрунтування прийнятого рішення суд у вироку послався на:
O показання обвинуваченого ОСОБА_5 , який вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та підтвердив їх під час судового розгляду кримінального провадження;
O показання потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні, яка підтвердила обставини вчинення ОСОБА_5 злочину щодо неї, зазначивши, що внаслідок ДТП вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час лікувалась. ОСОБА_5 відшкодував їй витрати на лікування в сумі 8000 гривень;
O показання свідка ОСОБА_10 в суді першої інстанції 10 квітня 2019 року, який підтвердив обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, вказавши, що він рухався по вул. Кіровоградській на транспортному засобі «Форд». Паралельно йому у другій смузі приблизно 100-150 м на невеликій швидкості попереду рухався транспортний засіб під керування ОСОБА_12 . Він бачив пішохідний перехід, який потерпіла переходила справа наліво, не дивлячись по сторонам, і бачив, як ОСОБА_13 скоїв наїзд на неї. Він чув, як ОСОБА_5 пропонував потерпілій поїхати в лікарню, також він бачив, що потерпіла була напідпитку;
O повідомлення лікаря до управління поліції про те, що 10 грудня 2016 року скоєно наїзд автомобілем на ОСОБА_6 , яка переходила дорогу та яка була доставлена до лікарні (ас. 55 т.2);
O протокол огляду від 10 грудня 2016 року, згідно з яким встановлено та оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди вул. Кіровоградська,100-Б, в м. Києві (ас. 57-71 т.2);
O протокол огляду транспортного засобу марки «Peugeot Boxer» державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до якого встановлено, що його власником є ОСОБА_5 , а також на автомобілі виявлені механічні пошкодження транспортного засобу, пов`язані із ДТП, розбито дзеркало лівого заднього виду, деформований передній номерний знак, тріснутий бампер справа та зліва(ас. 73-77 т.2);
O постановц слідчого від 13 грудня 2016 року про визнання транспортного засобу марки «Peugeot Boxer» державний номерний знак НОМЕР_1 речовим доказом та передання його на відповідальне зберігання ОСОБА_5 (ас. 78 т.2);
O ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року про накладення арешту на транспортний засіб марки «Peugeot Boxer» державний номерний знак НОМЕР_1 (ас. 82 т.2);
O висновок експерта № 230ат від 10 лютого 2017 року, згідно з яким в ситуації, яка склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Peugeot Boxer» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.9 б,18.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_5 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п.12.9 б.,18.4 ПДР України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія ОСОБА_5 вимогам пункту 18.4 Правил дорожнього руху (ас.93-101 т.2);
O висновок експерта № 164/Е від 10 лютого 2017 року, згідно з яким при зверненні ОСОБА_6 за медичною допомогою 10 грудня 2016 року у неї мали місце такі тілесні ушкодження:
- травма обличчя у вигляді переломів передньої та латеральної стінок лівої гайморової пазухи з рівнем рідини у ній, латеральної стінки лівої орбіти, лівої вилицевої дуги, нижньої щелепи справа, підшкірного крововиливу м`яких тканин лівої вилицевої ділянки;
- забійно-рвана рана лівої надбрівної дуги;
- закрита травма лівого плеча у вигляді уламкового перелому плечової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, підшкірної гематоми в ділянці середньої третини плеча;
- закрита травма живота у вигляді розриву селезінки в ділянці ложа, крововиливів в порожнину сальникової сумки (до 100 мл. крові), черевну порожнину (до 1,4-1,5 л. рідкої крові зі згортками).
Локалізація, морфологія вищевказаних тілесних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету, могли утворитися в термін, вказаний у постанові, тобто 10 грудня 2016 року при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля , що рухався, з пішоходом).
Таким чином, між подіями транспортної травми від 10 грудня 2016 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_6 є прямий наслідковий зв`язок.
За ступенем тяжкості закрита травма живота відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) згідно з п.2.1.3 л) «Правил» (ас. 104-109 т.2);
- виписку з історії хвороби ОСОБА_6 від 23 грудня 2016 року, яка підтверджує перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Київська обласна клінічна лікарня» з 10 грудня 2016 року по 23 грудня 2016 року з травмами, отриманими внаслідок ДТП (ас. 110 т.2).

Суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, та правильно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був при судовому розгляді дослідити протокол допиту свідка ОСОБА_10 під час досудового розслідування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, у зв`язку з чим суд обґрунтовано в оскаржуваному вироку послався на показання свідка, надані в судовому засіданні.

Посилання представника потерпілої в апеляційній скарзі на те, що висновки експерта, так само як і вирок суду, не містять посилання на ушкодження, встановлені Консультативним заключенням Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» від 12 грудня 2016 року, де встановлено відповідний діагноз, який міститься і у Виписці з історії хвороби стаціонарного хворого № медичної карти 8402/106759/228, є безпідставними.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження та змісту вироку, судом під час судового розгляду досліджено виписку з історії хвороби стаціонарного хворого № 8402/106759/228 на ім`я ОСОБА_6 від 23 грудня 2016 року, яка підтверджує перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Київська обласна клінічна лікарня» з 10 грудня 2016 року по 23 грудня 2016 року з травмами.
Окрім того, зі змісту висновку експерта № 164/Е від 10 лютого 2017 року встановлено, що для проведення експертизи експерту надані: медична карта стаціонарного хворого № 18402/106759/2282/1840 на ім`я ОСОБА_6 , рентгенівські знімки на її ім`я, СD-Rдиск, тобто, експертом досліджувалась і медична документація, в якій зазначений діагноз потерпілої, встановлений під час її перебування на лікуванні
Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги представника потерпілої про неврахування експертом при проведенні експертизи та судом інших даних щодо наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом не було взято до уваги ряд поданих через канцелярію суду клопотань, ніяких процесуальних рішень щодо них прийнято не було та проігноровано докази, які мали бути встановлені за результатом задоволення таких клопотань, колегія суддів враховує наступне.
30 листопада 2017 року через канцелярію суду представником потерпілої було подано ряд клопотань, у яких представник потерпілої просив призначити у кримінальному провадженні експертизу для визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, заподіяної кримінальним правопорушенням; про направлення судового запиту до ГУ НП у м. Києві та витребування відомостей для встановлення особи жіночого полу, яка керувала автомобілем та пропустила ОСОБА_14 та яка була свідком події, та її допиту в судовому засіданні; витребування з лікарні медичної документації на ОСОБА_6 та встановити особи лікарів, які проводили лікування та операції потерпілої, викликати їх для допиту; направити запит до КНП «Центр ЕМД та МК» для встановлення лікарів швидкої медичної допомоги, які виїжджали на місце ДТП, та допитати їх (ас. 141-155 т.1) та цивільний позов з додатками (ас. 156-191 т.1).
Вказані клопотання були розглянуті судом відповідно до положень ст. 350 КПК України (ас. 192-193 т.1).
У подальшому, 11 січня 2018 року, представником потерпілої через канцелярію суду подані клопотання про виклик працівників патрульної поліції, які виїздили на оформлення ДТП, для характеристики особи обвинуваченого та щодо дій, вчинених ним після ДТП; допит експертів (без обґрунтування необхідності здійснення такого допиту), про допит свідка ОСОБА_10 ; про допит лікаря, який здійснював лікування потерпілої, та медсестри, що буде впливати на вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (ас. 198 т.1). Вказані клопотання, дійсно, відповідно до положень ст. 350 КПК України не були розглянуті судом, проте, колегія суддів вважає, що вказане порушення не є таким, що перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки вказані клопотання стосувались обставин, які можуть впливати на розмір відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Разом з тим, у зв`язку з тим, що цивільний позов був поданий з порушенням вимог КПК України, судом відмовлено у прийнятті цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди (ас. 195 т.1). За наведених обставин доводи апеляційної скарги представника потерпілої, у тому числі й про те, що суд зобов`язаний був у вироку вказати про вирішення цивільного позову, є безпідставними.
Також колегія суддів звертає увагу, що під час апеляційного розгляду захисником надані докази на підтвердження того, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває на розгляду цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди(ас. 107 т.3).

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого про те, що про судове засідання, яке було призначене на 10 червня 2019 року, ні потерпілій, ні її представнику не було надіслано повістку про виклик, а він випадково дізнався про судове засідання та направив клопотання про відкладення, але судове засідання було проведено, то вказані обставини були враховані колегією суддів під час розгляду клопотання представника потерпілої про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до матеріалів під час судового розгляду кримінального провадження потерпіла була допитана, їй та її представнику була надана можливість у передбачений законом спосіб реалізувати свої права під час судового розгляду кримінального провадження, те, що потерпіла та її представник під час судового розгляду кримінального провадження 23 січня 2019 року покинули зал судового засідання, а у подальшому потерпіла, належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, до суду не з`являлась і будь-яких клопотань до суду не подавала, а представник потерпілої особи, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи 10 квітня 2019 року, в судове засідання не з`явився і своєчасно суд не повідомив про причини неявки, у зв`язку з чим в судовому засіданні 10 квітня 2019 року суд, вирішивши питання про можливість проведення судового розгляду за відсутності потерпілої та її представника, а також захисника обвинуваченого, допитавши свідка ОСОБА_10 , відповідно до положень ст. 363 КПК України закінчив з`ясування обставин та перевірку їх доказами, перейшов до судових дебатів, та, провівши судові дебати, відклав розгляд кримінального провадження на 10 червня 2019 року для надання обвинуваченому останнього слова (ас. 154-155 т. 2).
За викладених обставин колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог КПК України, які б свідчили про наявність підстав для безумовного скасування оскаржуваного вироку та свідчили про його незаконність та необґрунтованість.

Таким чином, за результатами перевірки матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що всупереч доводів апеляційної скарги представника потерпілої, суд першої інстанції з дотриманням положень ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені у судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, з наведенням у вироку доказів, на яких ґрунтується такий висновок суду, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Покарання обвинуваченому призначене з дотримання вимог ст. 50, 65 КПК України.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду кримінального провадження, підстав для безумовного скасування або зміни вироку колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3