справа № 381/336/19
провадження № 1-кп/362/398/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2021

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 жовтня 2018 року за № 0001095, щодо

ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Кам`яний Брід Баранівського району Житомирської області, українка, громадянка України, повна загальна середня освіта, працює приймальником-контролером у ТОВ «Компанія "Юнівест Маркетинг"», зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Баранівським РС УДМС України в Житомирські області 07 березня 2013 року, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судима (далі ОСОБА_4 )

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

У судове засідання прибули:
прокурор ОСОБА_5 ;

потерпілий ОСОБА_6 ;

обвинувачена ОСОБА_4 ;

захисник ОСОБА_7 .

Суд установив:
Формулювання обвинувачення
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 05 жовтня 2018 року у вечірню пору доби, точного часу не встановлено, у квартирі АДРЕСА_2 під час розпивання спиртних напоїв із співмешканцем ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ОСОБА_8 ), у ОСОБА_4 під час виниклої суперечки раптово виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті потерпілому.

З метою доведення своїх дій до кінця, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, посягаючи на найвищу соціальну цінність життя людини, та свідомо бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 , взявши ніж, умисно нанесла ним один удар в область лівої поперекової ділянки тіла останнього, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани в лівій поперековій ділянці з ушкодженням жирової капсули лівої нирки, 12-го ребра зліва, очеревини, малого сальника і крововиливом в черевну порожнину (біля 1,5 л.), які призвели до смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечності для життя в момент заподіяння.

Таке діяння ОСОБА_4 кваліфіковано за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України як вчинення вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Допитана у судовому засіданні в якості обвинуваченої ОСОБА_4 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала, зауваживши при цьому на тому, що останнє вчинено під час захисту, щиро розкаялась та надала такі показання.

Із ОСОБА_8 вона разом із сином ОСОБА_9 проживали близька одного року однією сім`єю. Сину наразі 8, а на момент подій 05 жовтня 2018 року було 5 років.

За показаннями ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово бив її та її сина; вона та її мати неодноразово заявляли в поліцію з приводу його протиправних дій щодо обвинуваченої та сина, проте відповідні заяви відкликались, адже ОСОБА_8 потім вибачався і вона його пробачала. ОСОБА_4 зазначила, що одного разу ОСОБА_8 різав їй палець на нозі, який після чого зашивали. Також ОСОБА_4 показала, що приблизно за місяць до подій 05 жовтня 2018 року ОСОБА_8 викинув її речі та кішку з квартири через вікно, але потім знову просив вибачення, після чого вона повернулась жити до нього.

05 жовтня 2018 року, за показаннями обвинуваченої, ОСОБА_8 з нею та дитиною були близько о 12:00 годині в кафе, де вона випила півстакана вина, а ОСОБА_8 пив горілку, після чого вони поїхали до друзів, де вона вже спиртне не пила, а ОСОБА_8 пив горілку. Там же останній почав сварку з нею на ґрунті ревнощів. Додому вона приїхала сама о 21:30 і лягла спати з дитиною. ОСОБА_8 прийшов додому пізно, п`яний, і закрив двері на ключ, який поклав до кишені своїх штанів. Після цього ОСОБА_8 почав сварку, схопив її за волосся та стягнув з ліжка; вона впала на підлогу. Потім ОСОБА_8 вдарив її по лівій щоці, тим самим зірвав сережку з вуха; з вуха пішла кров. Надалі він взяв сина за руку й відштовхнув, останній ударився о двері, кричав її синові «закрий рот, а то викину з балкону», почав погрожувати, що вб`є її та сина. Сварка тривала близько однієї години.

Надалі, за показаннями ОСОБА_4 , під час погроз ОСОБА_8 в її бік, вона взяла в руку ніж з метою налякати останнього, адже не мала можливості втекти, на що він сказав, що не ножа не боїться та продовжував погрози; в той час, коли ОСОБА_8 нахилився, щоб підняти з підлоги пляшку з пивом, вона нанесла йому удар ззаду, подробиць не пам`ятає, після чого кинула ніж на стіл. Вставши, ОСОБА_8 почав рухатись на неї, після чого вона вдруге взяла ніж у праву руку та сказала не підходити до неї, натомість він, рухаючись на неї, наштрикнувся на ніж груддю. Після наведеного ОСОБА_8 присів біля столу на підлогу; почала йти кров. Вона одразу викликала швидку допомогу, дістала ключ із штанів ОСОБА_8 , відкрила вхідні двері. Після цього взяла пляшку з горілкою, налила горілки на рушник і приклала його до рани на спині ОСОБА_8 з метою дезінфекції, поряд із чим випила горілки, в якій кількості не пам`ятає. За показаннями ОСОБА_4 , під час очікування швидкої допомоги ОСОБА_8 був живий, питав « ОСОБА_10 вони?», маючи на увазі швидку медичну допомогу. Коли приїхала швидка медична допомога, ОСОБА_8 не дихав, медики відтягнули її від тіла ОСОБА_8 , сказали, що він втратив багато крові, міряли йому кров`яний тиск і пізніше констатували його смерть. Медики повідомили про подію в поліцію.

За показаннями обвинуваченої, події розвивались динамічно, на запитання під час допиту часову хронологію наведених подій відтворити не змогла.

Обвинувачена наголосила, що не хотіла вбивати ОСОБА_8 , не усвідомлювала наслідків завдання ударів ножем; стверджувала, що з урахуванням вищевказаних обставин і поведінки ОСОБА_8 вона захищала себе та сина від можливого подальшого застосування насильства з боку ОСОБА_8 .

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ОСОБА_6 ), показав суду, що загиблий був його рідним батьком, з яким були добрі стосунки, однак протягом останнього року перед указаними подіями стосунки погіршилися і він з батьком не спілкувався. Останній раз бачив батька живим у жовтні 2018 року. ОСОБА_6 стверджував, що ОСОБА_4 разом із її батьком часто пиячили та билися; також зазначав, що ОСОБА_4 висловлювала погрози на адресу його батька; одного разу в останнього були порізані руки.

Також ОСОБА_6 надав показання, згідно з якими він знає зі слів сусідів, що батько виганяв ОСОБА_4 із квартири, а одного разу батько викинув всі її речі та кішку з квартири.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 (далі ОСОБА_11 ) пояснила, що обвинувачена ОСОБА_4 є її донькою, у неї особисто з потерпілим ОСОБА_8 були погані відносини; обвинувачена була співмешканкою ОСОБА_8 , вони прожили вони разом менше року; після події 05 жовтня 2018 року їй зателефонували з поліції та попросили, щоб забрала дитину сина ОСОБА_4 . Дмитра, якому тоді було 5 років і він був свідком події. ОСОБА_11 також зазначила, що ОСОБА_8 ніде не працював, постійно тягав обвинувачену за волосся та бив її сина; одного разу вдарив совком дитину по нозі. За показаннями ОСОБА_11 , внук часто телефонував їй і розповідав, що коїться у них вдома; вона по три рази на тиждень викликала поліцію, побоїв донька не знімала, адже кожного разу ОСОБА_8 її перепрошував, а вона його вибачала.

Прокурор під час судового розгляду від виклику та допиту решти свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування відмовився; сторона захисту на виклику та допиті інших свідків не наполягала; відповідна відмова прийнята судом з урахуванням статті 22 КПК України.

Під час судового розгляду безпосередньо досліджені такі надані стороною обвинувачення докази:

1) витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження, внесеного до цього реєстру 06 жовтня 2018 року за № 0001095, згідно з яким 05 жовтня 2018 року до чергової частини від чергового фельдшера станції швидкої допомоги Фастівської ЦРЛ надійшло повідомлення про те, що 05 жовтня 2018 року прибули за викликом за адресою: АДРЕСА_3 , ними в приміщенні квартири виявлено труп ОСОБА_8 . Виїздом СОГ на місце події встановлено, що 05 жовтня 2018 року приблизно о 23:00 годині між співмешканцями ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на побутовому ґрунті виник конфлікт, під час якого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , кухонним ножем спричинила удар у грудну клітину ОСОБА_8 , внаслідок чого останній помер; правова кваліфікація за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (т. 1 а.п. 51);

2) заява від 06 жовтня 2018 року, в якій ОСОБА_4 повідомляє, що 05 жовтня 2018 року спричинила удар у грудну клітину ОСОБА_8 ; в скоєному розкаюється (т. 1 а.п. 53);

3) протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану сп`яніння від 06 жовтня 2018 року № 143 за формою № 129/0, затвердженою наказом МОЗ від 27 грудня 1999 року № 302, проведеного КНП Фастівської районної ради «Фастівська центральна районна лікарня» щодо ОСОБА_4 , відповідно до якого остання на час дослідження (00:10 год.) перебувала у стані алкогольного сп`яніння, результат дослідження 2,51 проміле;

4) протокол огляду місця події від 05 жовтня 2018 року з фототаблицями, з якого, зокрема, вбачається, що в будинку АДРЕСА_3 , двері якої відчиненні і замок без слідів ушкодження, в замку з внутрішньої сторони вставлений ключ. З лівої сторони від входу до кухонної кімнати є дерев`яний стіл, на якому посуд, столові прибори, а далі поруч зі столом на підлозі за відром для сміття виявлено металевий ніж зі слідами речовини бурого кольору. В кімнаті № 1 біля меблевої стінки є стіл, на підставці столу є плями речовини бурого кольору. На підлозі знаходиться труп чоловіка в положенні напівсидячи, верхньою частиною тулуба схилений на диван. На трупі є одяг: спортивна кофта чорного кольору із вставками із синтетичної тканини, гольф темний сірого кольору, в правій частині з дефектом, що розташований косо довжиною близько 1 см, є отвір тканини, навколо якого забруднена червоно-бурого кольору, джинси сині з чорним паском, права брючина у верхній частині забруднена в червоно-бурою речовиною, на правій шкарпетці є три краплі речовини бурого кольору, ліва шкарпетка з внутрішнього боку забруднена речовиною бурого кольору. На обличчі трупа, верхній його частині, є рушник білого кольору, шкіра тепла, є трупне задубіння, грудна клітина з правої сторони в ділянці реберної дуги, живіт з правої сторони, праве плече і обидві кисті (більше права) забрудненні речовиною бурого кольору, схожою на кров. На грудній клітині з правої сторони, в другому міжребер`ї косо на 1,7 год. циферблату умовного годинника є прямолінійна рана з рівними краями, що співставляється з деякими зусиллями, верхній кінець гострий, затуплений, ліва стінка зім`ята (зкомкана), права підрита довжиною 1,6 см., з рани виділяється кров. При перевертанні трупа права частина кофти, нижня частина гольфа забрудненні речовиною бурого кольору, схожою на кров. Джинси в ділянці правого карману під лівою кишенею і нижня частина правої брючини також забруднені речовиною бурого кольору. В нижній частині гольфа зліва косо розташований лінійний дефект тканини довжиною 3,5 см. В поперековій ділянці зліва на 5:10 годин умовного годинника аналогічна вище описана рана, при чому правий кінець дещо затуплений, осаджений, лівий загострений, верхня стінка підрита, нижня скошена, довжина близько 3,5 см, з неї також виділяється кров. На трупі інших ушкоджень в місцях, доступних огляду, не виявлено. На тілі виступають трупні плями (т.1, а.п. 55-58);

5) протокол огляду місця події від 08 жовтня 2018 року, за змістом якого встановлено, що у Фастівському морзі, що розташований за адресою: Київська область, місто Фастів, вул. Київська, 58, у секційній кімнати даного моргу, по центру на дерев`яній тумбі лежить труп ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на одязі якого є плями бурого кольору схожі на кров. Даний одяг, а саме: носки чорного кольору, джинси синього кольору з блакитними вставками, труси синього кольору з блакитними вставками, кофта сірого кольору та олімпійка сірого кольору, зі слідами речовини бурого кольору вилучено та поміщено до картонної коробки, на якій є відповідні написи, підписи понятих і слідчого та опечатано печаткою. Також у трупа ОСОБА_8 відібрано зразки крові на стерильний бинт та поміщено до паперового конверту, на якому є відповідні написи, та підписи понятих та слідчого, та опломбовано (т. 1 а.п. 74-75);

6) висновок дактилоскопічної експертизи від 29 жовтня 2018 року № 8-1/2504, згідно з яким, серед іншого, слід пальця руки з розмірами по осях 16х10 мм залишений вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_4 ; слід пальців руки з розмірами по осях 17х16 мм залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_4 (т. 1 а.п. 79-88);

7) висновок молекулярно-генетичної експертизи від 18 грудня 2018 року № 10-1/1950, згідно з яким, зокрема, встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка крові ОСОБА_8 (об`єкт № 1), які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1 додаток 1);

встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_4 (об`єкт № 2), які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1);

на наданих на дослідження об`єктах, а саме: у змиві з підлоги біля дверей, що ведуть на балкон (об`єкт № 3), змиві з правої та лівої руки ОСОБА_8 (об`єкти №№ 4,5), у зрізах нігтьових пластин з правої руки ОСОБА_8 (об`єкт № 6), у змиві з правої та лівої рук ОСОБА_4 (об`єкти №№ 8, 9), у змиві з підлоги біля дверей (об`єкт № 12), на шкарпетках (об`єкти №№ 13, 14), на кофті (об`єкт № 15), на дисках (об`єкти №№ 16-19) - виявлено кров людини;

встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові у змиві з підлоги біля дверей, що ведуть на балкон (об`єкт № 23), змиві з правої та лівої рук ОСОБА_8 (об`єкти №№ 4, 5), у зрізах нігтьових пластин з правої руки ОСОБА_8 (об`єкт № 6), у змиві з правої та лівої руки ОСОБА_4 (об`єкти №№ 8, 9), у змиві з підлоги біля дверей (об`єкт № 12), на шкарпетці (об`єкт № 14), на кофті (об`єкт № 15) та на джинсах (об`єкти №№ 16-19), які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1);

генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові у змиві з підлоги біля дверей, що ведуть на балкон (об`єкт № 3), змиві з правої роки ОСОБА_8 (об`єкт № 4 ), у зрізах нігтьових пластин з правої руки ОСОБА_8 (об`єкт № 6 ), у змиві з підлоги біля дверей (об`єкт № 12), на шкарпетці (об`єкт № 14) та на джинсах (об`єкти №№ 16-19) збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 (об`єкт № 1) і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_4 (об`єкт № 2);

походження вищевказаних слідів крові в об`єктах №№ 3, 4, 6, 12, 14, 16-19 від ОСОБА_4 виключається;

генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові на кофті (об`єкт № 15) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_4 (об`єкт № 2) і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 (об`єкт № 1);

походження вищевказаних слідів крові від ОСОБА_8 виключається;

генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові у змиві з лівої руки ОСОБА_8 (об`єкт № 5) у змиві з правої та лівої рук ОСОБА_4 (об`єкти №№ 8, 9) збігаються між собою, є змішаними, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_8 (об`єкт № 1) та генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_4 (об`єкт № 2) (т. 1, а.п. 92-132);

8) висновок судово-медичної криміналістичної експертизи від 12 грудня 2018 року № 182-МК, відповідно до якого на клапті шкіри з раною грудної клітки виявлено одне пошкодження з ознаками колото-різаного, яке утворилося від одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обух «П»-подібного перетину з найбільшою товщиною слідоутворюючої частини близько 3 мм та лезо. Найбільша ширина слідоутворючої частини клинка ранячого знаряддя була близько 13 мм +- 5 мм;

на клапті шкіри з раною поперекової ділянки виявлено одне пошкодження з ознаками колото-різаного, яке утворилося від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обух «П»-подібного перетину з найбільшою товщинною слідоутворюючої частини близько 22 мм та лезо. Найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка ранячого знаряддя була близько 32 мм +-5 мм;

виникнення виявлених на клаптях шкіри з трупа ОСОБА_8 пошкоджень від дій ножа, наданого на дослідження, не виключається (т. 1 а.п. 134-135);

9) висновок медико-криміналістичної експертизи від 12 грудня 2018 року № 183-МК, відповідно до якого на светрі виявлено два пошкодження з ознаками колото-різаних, які виникли від дій плаского предмету (предметів) з колюче-ріжучими властивостями. Найбільша ширина на слідоутворюючої частини ранячого знаряддя в пошкодженні № 1 була близько 12 мм, в пошкодженні № 2 близько 31 мм; виникнення виявлених на светрі пошкоджень від дій наданого на дослідження ножа не виключається (т. 1 а.п. 137-139);

10) висновок судово-психіатричної експертизи від 24 жовтня 2018 року № 508, згідно з яким ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих їй дій на психічне захворювання не страждала, а перебувала в стані простого алкогольного сп`яніння; ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих їй дій могла усвідомлювати свої дії та керувати ними; під час проведення обстеження ознак психічного захворювання у ОСОБА_4 не виявлено. ОСОБА_4 у даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує. ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованого їй діяння в стані фізіологічного афекту та в будь якому виражено афективному стані, який міг би здійснити суттєвий влив на її свідомість та діяльність, не перебувала. Клінічних ознак алкогольного та наркотичної залежності у ОСОБА_4 під час проведеного обстеження не виявлено (т. 1 а.п. 141-142);

11) висновок судово-медичної експертизи від 06 жовтня 2018 року № 16, згідно з яким при судово-медичні експертизі ОСОБА_4 у неї виявлені поверхневі рана і подряпини на мочці лівого вуха, що виникли в результаті дії предмету з гострим краєм або кінцем, можливо за обставини, вказаних ОСОБА_4 (удар долонею руки в область лівого вуха, зірвавши при цьому сережку), протягом 12-16 годин до моменту обстеження, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію виявлених ушкоджень і обставини їх виникнення вірогідно мала місце одна дія травмуючої сили на мочку лівого вуха спереду назад або ззаду наперед (т. 1 а.п. 144-145);

12) висновок судово-медичної експертизи від 19 жовтня 2018 року № 100/д/200, відповідно до якого при судово-медичному огляді трупа ОСОБА_8 виявлено такі тілесні ушкодження: рана на грудній клітці справа, рана в лівій поперековій ділянці з ушкодження жирової капсули лівої нирки, 12-го ребра зліва, очеревини, малого сальника і крововиливом в черевну порожнину (біля 1,5 л.); садна на обличчі. Враховуючі морфологічні особливості ран (характеристику їх країв та форму і розміри) та їх раньових каналів, з урахуванням даних судово-криміналістичної експертизи, рана на грудній клітці справа є непроникаючим колото різаним пораненням з напрямком раньового каналу зліва направо і дещо спереду назад, рана в лівій поперековій ділянці є проникаючим колото-різаним пораненням, з напрямком ранньового каналу зліва направо, зверху вверх і ззаду наперед, що виникли в час, що вираховується хвилинами, можливо декількома десятками хвилин до настання смерті кожне в результаті однієї дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету (ів) типу клинка ножа, що мав обух «П»-подібного перетину з найбільшою товщиною слідоутворючої частини близько 2-3 мм та лезо; можливість їх утворення в результаті дії одного предмету не виключається. Садна виникли в результаті кожне однієї дії тупого (их) предмета (ів) із обмеженою контактуючою поверхнею, що діяли під кутом до травмованої поверхні, протягом 12-ти годин до настання смерті;

виявлені ушкодження виникли у відносно короткий проміжок часу, тому послідовність їх виникнення встановити не можна;

проникаюче колото-різане поранення в лівій поперековій ділянці має ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; непроникаюче колото-різане поранення на грудній клітці має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; садна легких тілесних ушкоджень;

смерть ОСОБА_8 настала близько 9-11 годин до моменту дослідження трупа, в результаті проникаючого колото-різаного поранення поперекової ділянки зліва, яке проникає в черевну порожнину і супроводжується внутрішньочеревною кровотечею та розвитком гострої крововтрати;

оскільки смерть після нанесення проникаючого колото-різаного поранення настала не відразу після його виникнення, а протягом часу, що потрібний для розвитку крововтрати, можливість здійснювати активні дії в цей час не виключається;

не виключається можливість виникнення проникаючого колото-різаного поранення лівої поперекової ділянки при обставинах, на які вказує ОСОБА_4 (удар ножем в нижню частину зліва), однак напрямок удару на який вона вказує (зверху донизу) не співпадає з напрямком раньового каналу (зліва направо, знизу вверх і ззаду наперед). Відповісти на питання про можливість виникнення колото-ріжучого поранення грудної клітки за обставин, на які вказує вищезазначена громадянка, не можна, оскільки вона зазначає, що не пам`ятає, в якому положенні тримала ножа і не зазначає, як саме мав «наштрикнутися» на ніж ОСОБА_8 ;

при судово-медичному дослідженні в крові трупа знайдено 2,17 проміле етилового спирту. Вказана концентрація спирту в крові, як правило, за життя відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня (т. 1 а.п. 147-148);

13) протокол проведення слідчого експерименту від 25 січня 2018 року за участю обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_7 , у присутності двох понятих, відповідно до якого поруч з квартирою АДРЕСА_2 ОСОБА_12 добровільно погодилась показати та вказати місце, обстановку й обставини вчинення нею вбивства ОСОБА_8 . ОСОБА_4 детально показала, що 05 жовтня 2018 року у вечірній час вона відпочивала зі своїм чоловіком ОСОБА_8 , вживали алкогольні напої. Додому поїхали разом на автомобілі таксі, вийшли біля будинку; ОСОБА_8 поїхав на таксі далі відпочивати. Через деякий час приїхав ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно вчинив сварку, почав наносити тілесні ушкодження, штовхнув дитину. Під час даного конфлікту в квартирі АДРЕСА_2 , як вказала ОСОБА_4 , в той час, коли ОСОБА_8 нахилився брати пляшку з пивом, яка стояла на підлозі, вона взяла ножа і нанесла один удар в нижню частину спини останнього. Коли він обернувся і почав йти, знову наштрикнувся на ніж з переду грудної клітки;

також досліджено відеозапис слідчого експерименту (т. 1 а.п. 166-170);

14) речові докази надані (відібрані) для проведення експертиз зразки, елементи одягу та ніж;

Під час судового розгляду безпосередньо досліджені такі надані стороною захисту документи:

1) характеристика, видана 11 серпня 2021 року ТОВ «Київхліб», згідно з якою ОСОБА_4 за період роботи з 04 вересня 2020 року по 22 квітня 2021 року зарекомендувала себе як дисциплінована, добросовісна; відповідально та сумлінно ставилась до своїх посадових обов`язків, при потребі виконувала додаткові завдання керівника, приймала до уваги усі зауваження та відповідно на них реагувала, одержані завдання виконувала своєчасно, користувалась повагою колег, комунікабельна, привітна та безвідмовна;

2) лист Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області від 22 жовтня 2018 року № 12-744/109/1004/1/02-18, відповідно до якого у період 2017-2018 року від ОСОБА_11 та ОСОБА_4 щодо неправомірних дій ОСОБА_8 надходили наступні повідомлення:

- 31 серпня 2017 року повідомлення ОСОБА_4 щодо неправомірних дій її знайомого ОСОБА_8 ;

- 17 лютого 2018 року повідомлення ОСОБА_11 щодо вчинення конфлікту доньки ОСОБА_4 з її знайомим ОСОБА_8 ;

- 14 березня 2018 року заява ОСОБА_4 про те, що цивільний чоловік ОСОБА_8 не повертає мобільний телефон;

- 27 березня 2018 року звернення ОСОБА_4 проте, що співмешканець ОСОБА_8 побив її та дитину;

- 02 червня 2018 року звернення ОСОБА_11 про те, що їх повідомив внук, що її донька б`ється з співмешканцем;

- 10 червня 2018 року повідомлення ОСОБА_11 про те, що співмешканець доньки побив дитину 5-ти років та доньку заявниці;

- 08 серпня 2018 року повідомлення ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_8 погрожує та залякує її;

3) лист Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області від 26 березня 2018 року № 1428;

4) лист Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області від 12 квітня 2018 року № 1851;

5) лист Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області від 05 вересня 2018 року № 6583/108/1004/1/02/18;

6) лист Дошкільного навчального закладу № 6 «Казка» (ясла-садочок) загального розвитку;

7) психолого-педагогічна характеристика від 18 квітня 2019 року на ОСОБА_13 , 2013 року народження, надана вихователем;

8) чек ПАТ «Укрпошта» ВПЗ Фастів від 13 грудня 2019 року, згідно з яким на ім`я ОСОБА_14 здійснено грошовий переказ в розмірі 2 000 гривень.

Оцінка доказів і мотиви суду по суті пред`явленого обвинувачення
Вирішуючи питання щодо того, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та чи наявний у такому діянні склад інкримінованого кримінального правопорушення, суд виходить з такого.

Передусім суд вирішує клопотання захисника про визнання недопустимим доказу, а саме протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану сп`яніння від 06 жовтня 2018 року № 143 за формою № 129/0, затвердженою наказом МОЗ від 27 грудня 1999 року № 302, проведеного КНП Фастівської районної ради «Фастівська центральна районна лікарня», та зазначає таке.

Згідно з наведеним клопотанням захисника форму № 129/0, затверджену наказом МОЗ від 27 грудня 1999 року № 302, відмінено.

Так, дійсно, відповідно до наказу МОЗ від 06 жовтня 2009 року № 774 форму № 129/0, затверджену наказом МОЗ від 27 грудня 1999 року № 302, відмінено.

Відповідно до частини 1 статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд вважає, використання під час проведення медичного огляду зазначеної форми документу не може бути самостійним свідченням про істотне порушення прав чи свобод обвинуваченого. Інших порушень під час проведення вказаного огляду сторона захисту не навела, а суд не встановив.

Відтак, суд відхиляє вказане клопотання захисника.

Показання потерпілого з чужих слів узгоджуються з показаннями обвинуваченої, ніким не оспорюються; суд бере їх до уваги крізь призму статті 97 КПК України.

Проаналізувавши всі наявні матеріали кримінального провадження, в тому числі надані стороною захисту документи, на предмет дотримання вимог закону, суд констатує, що при отриманні та фіксації доказів у даному кримінальному проваджені порушень вимог кримінального процесуального закону чи іншого законодавства не допущено; будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність і правдивість.

Суд оцінює зібрані по справі та представлені докази належними, допустимими, достовірними і достатніми для правильного вирішення справи по суті, у зв`язку з чим, вважає можливим покласти їх в основу вироку.

ОСОБА_4 на момент вчинення інкримінованого діяння була повнолітньою; під час скоєння інкримінованого діяння на психічне захворювання не страждала, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Беручи до уваги пояснення обвинуваченої щодо обставин подій 05 жовтня 2018 року, враховуючи при цьому відсутність у наданих суду показаннях обвинуваченої конкретизації обставин даного кримінального провадження в контексті нанесених нею ударів ножом та незважаючи на показання останньої щодо не усвідомлення нею наслідків завдання таких ударів; дослідивши надані стороною обвинувачення докази, зокрема висновок судово-медичної експертизи в частині характеру нанесених тілесних ушкоджень, враховуючи наявність причинно-наслідкового зв`язку між останніми та смертю потерпілого, суд дійшов висновку про доведеність факту вчинення з боку ОСОБА_4 вбивства ОСОБА_8 .

Мотиви суду щодо зміни обвинувачення
Досліджуючи питання щодо суб`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, суд виходить з такого.

Як вже зазначено, обвинувачена наголошувала на відсутності бажання вбивати ОСОБА_8 та наполягала, що захищала себе та сина.

У судовому засіданні захисник наголосила на тому, що обстановка інкримінованого кримінального правопорушення (нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень обвинуваченій, висловлювання ним погроз в бік обвинуваченої та її сина, його попередня протиправна поведінка) створила реальну загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_4 , у зв`язку з чим у останньої виникла підстава для необхідної оборони.

Прокурор у судовому засіданні таку оцінку обстановки інкримінованого кримінального правопорушення заперечив, пославшись на її безпідставність.

Вирішуючи питання щодо конкуренції версій сторін обвинувачення та захисту стосовно подій інкримінованого кримінального правопорушення суд зауважує на нижченаведеному.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до частини 1 статті 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України в Рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див. Рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Своєю чергою, виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

При цьому поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону (див. постанову Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Суд наголошує на тому, що ні стороною обвинувачення в судовому засіданні, ні зібраними у кримінальному провадженні в цілому доказами версія сторони захисту, згідно з якою обстановка інкримінованого кримінального правопорушення створила реальну загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_4 , у зв`язку з чим у останньої виникла підстава для необхідної оборони, не спростована. Також суд враховує посткримінальну поведінку обвинуваченої, яка викликала швидку медичну допомогу; намагалась зупинити кров і продезінфікувати рану; відчинила зачинені ОСОБА_8 двері задля вільного доступу медиків до квартири.

З огляду на викладене суд бере до уваги версію сторони захисту щодо подій інкримінованого кримінального правопорушення та піддає її подальшому аналізу.

Відповідно до частини 3 статті 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

За змістом частин 1, 2 статті 36 Кримінального кодексу України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Закріплене цією нормою закону про кримінальну відповідальність право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації закріпленого Основним Законом України невід`ємного права на життя.

Виходячи з приписів частини 1 статті 36 Кримінального кодексу України, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Ці умови полягають у такому:

1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом:

а) прав та інтересів особи, яка захищається;

б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної);

в) суспільних інтересів;

г) інтересів держави;

2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені Кримінального кодексу України;

3) необхідна оборона має бути своєчасною: право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено і необхідність застосування засобів захисту відпала;

4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;

5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;

6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Отже, для вирішення питання щодо кваліфікації вчиненого ОСОБА_4 діяння, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони та дотримання її меж, необхідним є дослідження обставин кримінального провадження, оцінка наявності чи відсутності акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, здійснення їх порівняльного аналізу, співвідношення, відповідності чи невідповідності захисту небезпечності посягання.

З аналізу встановлених у судовому засіданні фактичних обставин щодо обстановки інкримінованого кримінального правопорушення крізь призму версії сторони захисту та з урахуванням підстав вчинення кримінального правопорушення і психологічного стану обвинуваченої висновується, що під час вчинення вказаного правопорушення:

- обвинувачена діяла з метою захисту свого та свого сина життя та здоров`я;

- оборона здійснювалась від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені Кримінальним кодексом України;

- оборона була своєчасною, не містить ознак помсти тощо; відсутні підстави вважати, що посягання було припинено або закінчено;

- посягання було реальним і безпосереднім;

- шкода заподіяна тільки тому, хто посягав.

Такі висновки суду ґрунтуються на встановлених під час судового розгляду обставинах, зокрема на:

- факті попередніх неодноразових звернень обвинуваченої та її матері до органів поліції з приводу дій ОСОБА_8 щодо ОСОБА_4 та її сина;

- факті нанесення ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень (висновок судово-медичної експертизи від 06 жовтня 2018 року № 16);

- факті перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння;

- порівнянні фізичних даних обвинуваченої та ОСОБА_8 (зокрема, останній є чоловіком, який, як зауважили в судовому засіданні обвинувачена та потерпілий ОСОБА_6 , мав зріст близька 190 см., тоді як обвинувачена вочевидь істотно менша за нього за зростом і вагою).

Водночас суд констатує відсутність підстав для висновку про те, що заподіяна обвинуваченою шкода є необхідною в обстановці інкримінованого кримінального правопорушення для негайного відвернення чи припинення посягання.

Суд вважає, що у випадку, що розглядається, з урахуванням наслідків і знаряддя завданої шкоди, локалізації тілесних ушкоджень, обстановки інкримінованого кримінального правопорушення, завдана обвинуваченою шкода відповідає обстановці захисту, однак має місце ексцес оборони у виді явної неспіврозмірності з небезпечністю посягання.

За нормативним визначенням інкриміноване стороною обвинувачення кримінальне правопорушення, передбачене статтею 115 Кримінального кодексу України, умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 Кримінального кодексу України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 Кримінального кодексу України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 вказаного Кодексу, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Так, у постанові від 23 січня 2020 року у справі № 442/5416/18 Верховний Суд зауважив на тому, що особливістю кримінального правопорушення, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених під час судового розгляду фактичних обставин суд кваліфікує інкриміноване ОСОБА_4 діяння за статтею 118 Кримінального кодексу України як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Суд уважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні цього кримінального правопорушення є підтвердженою зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Під час розгляду кримінального провадження суд установив, що обвинувачена щиро розкаялась у скоєному. Суд переконався в тому, що каяття обвинуваченої ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки і характеризується її щирим осудом. При цьому враховує, що обвинувачена розкаялась безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення у власноруч поданій заяві.

За наведених підстав суд не бере до уваги зворотні аргументи сторони обвинувачення.

Отже, суд відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України визнає обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченої.

При цьому суд бере до уваги, але не визнає як обставину, яка пом`якшує покарання, намагання обвинуваченої добровільно відшкодувати завдану шкоду з огляду на відсутність фактичної узгодженості щодо її розміру з потерпілим, що встановлено в судовому засіданні.

Обставинами, які в силу статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачена перебуває близьких відносинах, а також вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Ці висновки суду ґрунтуються на наданих у судовому засіданні показаннях обвинуваченої щодо проживання з ОСОБА_8 однією сім`єю, а також її поясненнями й іншими доказами щодо вживання алкогольних напоїв і перебування у стані алкогольного сп`яніння 05 жовтня 2018 року.

Мотиви суду щодо призначення покарання
Відповідно до статті 65 Кримінального кодексу України та пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно зі статтею 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачена зареєстрована та постійно проживає в АДРЕСА_1 ; характеризується позитивно; на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває; офіційно працевлаштована; до кримінальної відповідальності притягується вперше; відомості щодо її притягнення до адміністративної відповідальності відсутні; має на утриманні малолітню дитину віком 8 років, яку виховує самостійно.

Суд не вбачає обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Підстави для застосування статей 69, 69-1 Кримінального кодексу України відсутні.

Відтак, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винної, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання, а саме законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання в межах санкції статті 118 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк два роки.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у статті 50 Кримінального кодексу України мети загальної і спеціальної превенції.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, й ухвал слідчих суддів і суду, постановлених Фастівським міськрайонним судом Київської області у цьому кримінальному провадженні, ОСОБА_4 затримано 06 жовтня 2018 року, їй обрано й у подальшому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який замінено на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту 18 червня 2019 року.

Отже, відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України у строк покарання ОСОБА_4 належить зарахувати строк її попереднього ув`язнення за період з дня затримання 06 жовтня 2018 року по день її звільнення з-під варти 18 червня 2019 року включно, виходячи з обчислення день за день.

При цьому, беручи до уваги особу обвинуваченої, суд вважає за можливе її виправлення без ізоляції від суспільства та дійшов висновку про наявність підстав для застосування статті 75 Кримінального кодексу України та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із установленням їх обов`язків, передбачених статтею 76 указаного Кодексу.

Рішення щодо цивільного позову
Ухвалюючи рішення щодо заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову, суд керується нормами статті 128 КПК України, § 2 глави 82 підрозділу ІІ розділу ІІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України, роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Так, ОСОБА_6 заявив цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 500 000,00 гривень і матеріальної шкоди в розмірі 16 945,00 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_6 при вирішенні цивільного позову поклався на розсуд суду; прокурор просив позов задовольнити відповідно до заявлених позовних вимог.

Обвинувачена в судовому при з`ясуванні її позиції щодо цивільного позову вказала на готовність відшкодовувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Захисник у судовому засіданні зауважила на тому, що заявлений до стягнення розмір моральної шкоди є завищеним.

Сторона захисту визнала позов у частині вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4 295,00 гривень; у частині вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень.

Так, відповідно до позову та доданих до нього доказів на підтвердження завдання потерпілому матеріальної шкоди, остання складається з витрат на поховання в розмірі 7 625,00 гривень і витрат на поминальний обід в розмірі 9 850,00 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 1201 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язаний заподіювач шкоди в розумінні статті 1201 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позовні вимоги потерпілого про стягнення матеріальної шкоди у виді витрат на поминальний обід в розмірі 9 850,00 гривень є безпідставними.

У решті цивільний позов у частині вимог про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Вирішуючи цивільний позов в частині позовних вимог відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд виходить з вимог частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, згідно з якими розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту 9 цієї ж постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин <…>.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

Враховуючи всі обставини справи, характер завданої моральної шкоди, ступінь та обсяг моральних переживань потерпілого у зв`язку із втратою батька та їх тривалість, наявність причинного зв`язку між вчиненим і моральною шкодою, яка настала, роль і ступінь участі обвинуваченої, її мотиви, а також характер стосунків між потерпілим і батьком, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог у цій частині та стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 200 000,00 гривень.

З урахуванням викладеного та виходячи з приписів статей 23, 1167, 1168 Цивільного кодексу України позов потерп ОСОБА_6 а Р.О. належить задовольнити частково.

Щодо сплаченого потерпілим судового збору в розмірі 5 000,00 гривень (т. 1, а.п. 49-50) суд звертає увагу на те, що згідно з пунктами 2, 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи та відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Указані правові норми належить застосовувати до позовів про відшкодування будь-якої шкоди (майнової та моральної), за яку відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом.

Виходячи з наведеного особи, які заявили цивільний позов у кримінальних провадженнях, звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Якщо судовий збір сплачений помилково, він підлягає поверненню у встановленому законом порядку, однак не може бути стягнений із засудженого.

Питання щодо повернення помилково сплаченого судового збору може бути вирішено в порядку виконання рішення суду.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року у справі № 753/10992/19.

З урахуванням наведеного суд роз`яснює потерп ОСОБА_6 у Р.О. право звернутись до суду з питання щодо повернення помилково сплаченого ним судового збору в порядку, визначеному статтею 539 КПК України, після набрання вироком законної сили.

Інші процесуальні питання
Рішення щодо долі речових доказів суд ухвалює відповідно статті 100 КПК України.

На підставі частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченої на користь держави слід стягнути документально підтверджені процесуальні витрати, а саме витрати на проведення судових експертиз, у сумі 26 203,68 гривень.

Підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, відсутні.

Керуючись статтями 22, 100, 124-126, 128, 302, 369-371, 367, 373- 374, 381-382, 394 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:
1. Ви ОСОБА_4 анівну винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 118 Кримінального кодексу України.

2. Призн ОСОБА_4 анівні покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

3. Зарахувати в строк відбування пока ОСОБА_4 нівною строк попереднього ув`язнення з 06 жовтня 2018 року по 18 червня 2019 року включно, виходячи з обчислення день за день.

4. Звіл ОСОБА_4 анівну від відбування покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

5. Поклас ОСОБА_4 анівну такі обов`язки:

5.1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

5.2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

5.3. не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

6. Обчислювати іспитовий строк з дати проголошення вироку.

7. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 анівни не обирати.

8. Цивільний ОСОБА_6 рови ОСОБА_4 анівни задовольнити частково.

8.1. Стягн ОСОБА_4 анівни на ко ОСОБА_6 ровича матеріальну шкоду в розмірі 7 625,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 гривень, усього в сумі 207 625 (двісті сім тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

8.2. Відмовити у задоволенні іншої частини позовних ОСОБА_6 рови ОСОБА_4 анівни.

9. Стягн ОСОБА_4 анівни на користь держави процесуальні витрати в сумі 26 203 (двадцять шість тисяч двісті три) гривні 68 копійок.

10. Знищити речові докази, які зберігаються в кімнаті збереження речових доказів Фастівського відділення Васильківського ВП ГУНП в Київській області, а саме:

10.1. дактилоскопічну ОСОБА_4 ь І.Р.;

10.2. таблицю (додаток до протоколу огляду місця події) з зафіксованими на ній трьома липкими стрічками з слідами пальців рук, вилученими з поверхні пляшки «Zibert», одною липкою стрічкою з слідами пальців рук, вилучених з поверхні стакану, двома липкими стрічками з слідами пальців рук, вилучених з поверхні пачки цигарок «Rotmans», яка знаходиться в опечатаному паперовому конверті;

10.3. кухонний ніж «Butlers» зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, який знаходиться в опечатаному експертному пакеті № 4159525;

10.4. ОСОБА_8 а О.В.: джинси синього кольору з шкіряним паском, пару шкарпеток, труси синього кольору, кофту (гольф) темно-синього кольору з пошкодженням у вигляді порізів з передньої та задньої сторін з плямами речовини темно-бурого кольору схожої на кров, який знаходиться в опечатаній картонній коробці;

10.5. ватну паличку із зразком букального епі ОСОБА_4 ь І.Р., яка знаходиться в опечатаному експертному пакеті № 27443000;

10.6. ОСОБА_4 ць І.Р: джинси блакитного кольору, кофту сірого кольору в червоні смужки, шкарпетки чорного кольору, який знаходиться в опечатаному експертному пакеті № 3266171;

10.7. ватні палички із змивами з правої та ліво ОСОБА_4 ь І.Р., які знаходяться в опечатаному експертному пакеті № 2744304;

10.8. зрізи нігтьових пластин з правої та ліво ОСОБА_8 а О.В., які знаходяться в опечатаному експертному пакеті № 2744303;

10.9. зрізи нігтьових пластин з правої та ліво ОСОБА_4 ь І.Р., які знаходяться в опечатаному експертному пакеті № 2744305;

10.10. марлевий тампон із зразками ОСОБА_8 а О.В., який знаходиться в опечатаному експертному пакеті № 2744299;

10.11. ватні палички із змивами з правої та ліво ОСОБА_8 а О.В., які знаходяться в опечатаному експертному пакеті № 2744302;

10.12. ватні палички із змивами, вилученими з підлоги біля дверей балкону та з підлоги біля дверей, які знаходяться в опечатаному експертному пакеті № 2744301.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачена та захисник подати клопотання про помилування.
В силу частини 2 статті 78 Кримінального кодексу України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити присутнім учасникам кримінального провадження.

Суддя