Справа № 2018/1-1305/11
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальній справі відносно ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт з нерухомого майна квартири належної його покійної матері ОСОБА_5 на праві приватної власності яка розташована у АДРЕСА_1 , та на яку ухвалою Київського районного суду м. Харкова було накладено арешт під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України. В обґрунтування зазначив, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 за ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України. 26.02.2013 апеляційним судом Харківської області по вказаній кримінальній справі винесено ухвала, якою попередній вирок суду першої інстанції залишено без змін. Разом з цим, при винесенні вироку судом не було знято арешт з вказаного нерухомого майна, у зв`язку з чим заявник звернувся до суду.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки до суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання не надали.
Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року (ухваленим у порядку КПК України в редакції 1960 року) ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 року. В силу ст.. 49 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. З ОСОБА_4 було постановлено стягнути на користь потерпілої ОСОБА_6 в якості моральної шкоди 20 000,00 грн.
Зі змісту вироку вбачається, що потерпілій було відмовлено у задоволенні її позовних вимог щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди з ОСОБА_5 , яка була власником транспортного засобу, на якому було скоєно ДТП, внаслідок чого потерпіла отримала ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.02.2013 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року залишено без змін.
Як слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_2 був накладений арешт. Крім того, власником зазначеної квартири несьогоднішній день є ОСОБА_3 .

При винесенні зазначеного вироку суд керувався статтями 323, 324 Кримінально-процесуального кодексу України у редакції цього Кодексу від 28 грудня 1960 року № 1001-05 (далі - КПК України 1960 року). Таким чином, на правовідносини, пов`язані з вирішенням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. З матеріалів справи вбачається, що слідчий наклав арешт під час проведення досудового слідства у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Відповідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.90 року у порядку, передбаченому ст 411 КПК України, суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків: про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмові у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані.
Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Приймаючи до уваги, що по даній кримінальній справі, в рамках якої накладено арешт на майно, будь-якого покарання у виді конфіскації майна судом не призначено, а також відмову суду у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 , тому на теперішній час потреба у залишенні арешту накладеного на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 відпала.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальній справі відносно ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.
Зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 , накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2003 р. (реєстраційний номер обтяження 6361767).
Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи діб з моменту її проголошення до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова.
Суддя -