Справа № 289/2108/19
провадження №1-кп/283/56/2021
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2021 року Малинський районний суд Житомирської області в складі:
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
з секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого (в режимі відео конференції) ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 19 вересня 2019 року за №0000460 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилиповичі Радомишльського району Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, судимого :
06 квітня 1994 року Радомишльським районним судом Житомирської області за ч.3, 4 ст.42, ч. ст.140 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з конфіскацією Ѕ частини майна;
28 лютого 1994 року Радомишльським районним судом Житомирської області за ст.42, ч.2 ст.140 КК України до виправних робіт строком на 2 роки з конфіскацією Ѕ частини майна;
15 березня 1996 року Радомишльським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.141 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна;
25 лютого 2002 року Радомишльським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;
23 серпня 2007 року Радомишльським районним судом Житомирської області за ч.1 ст. 308, ч.2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;
14 березня 2011 року Радомишльським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 6 роки; звільнений умовно - достроково 28.11.2015 року з не відбутим строком 1 рік 4 місяці 12 днів;
28 листопада 2019 року Радомишльським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки,
в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, викладеного в зміненому обвинувальному акті і підтриманого прокурором під час судового розгляду:

19 вересня 2019 року ОСОБА_4 на березі річка Мика в м. Радомишль Житомирської області поблизу вул. Петрівська, знайшовши та поклавши до сумки 81-мм осколкову мінометну міну німецької армії часів Другої світової війни, що належить до бойових припасів, тим самим придбав її та забрав з собою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, незаконно переносив її при собі до 11 години 50 хвилин того ж дня, аж поки не був зупинений працівниками поліції поблизу будинку №26 по вул. Петрівська в м. Радомишль Житомирської області.

ІІ. Докази, здобуті під час судового розгляду із показань учасників кримінального провадження:
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, заперечив відносно обставин, викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що 19.09.2019 року він дійсно рибачив на березі річка Мика в м. Радомишль. Побачивши, що там же на березі діти граються міною, він її забрав, щоб здати до правоохоронних органів. При собі мобільного телефону не мав, тому викликати правоохоронні органи не міг. Пройшовши відстань тривалістю близько п`яти хвилин від річки, був затриманий працівниками поліції.

Свідок ОСОБА_6 в режимі відео конференції пояснив, що восени 2019 року, точної дати не пам`ятає, бачив, як ОСОБА_4 на березі річки Мика в м. Радомишль забрав у дітей міну, які носили її в руках. Обвинувачений сказав свідку, що відразу занесе міну до правоохоронних органів. Про те, що міна небезпечна вони розуміли, а тому умислу на заволодіння нею ОСОБА_4 не мав.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були понятими 19.09.2019 року під час огляду місця події, в судовому засіданні пояснили, що восени 2019 року, точної дати не пам`ятають, були запрошені працівниками поліції в якості понятих. Так, в м. Радомишль по вулиці поблизу прокуратури йшло двоє чоловіків, один з яких обвинувачений. На вимогу працівників поліції, ОСОБА_4 добровільно надав для огляду рюкзак, в якому було виявлено міну. Останній пояснив, що міну він викопав поблизу річки та ніс до знайомих, щоб здати.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Даними протоколу огляду місця події від 19.09.2019 року проведеного в АДРЕСА_2 за участю спеціаліста-вибухотехніка ОСОБА_9 , згідно якого в ОСОБА_4 в рюкзаку темно-синього кольору з чорними вставками виявлено металевий предмет зі слідами корозії циліндричної форми схожий на мінометну міну. Дана міна цього ж дня була знищена.
Відповідно до висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №4/68-10/106 від 29.11.2019 року встановлено, що надані на експертизу зазначені осколкові елемент є металевими фрагментами, що утворилися в результаті вибуху 81-мм осколкової мінометної міни німецької армії часів Другої Світової війни, що належить до бойових припасів. На наданих на експертизу металевих фрагментах виявлено залишки індивідуальної вибухової речовини бризантної дії тринітротолуолу (тротилу).

ІV. Мотиви ухвалення вироку:
Вирішуючи питання про належність та допустимість доказів, суд враховує, що в ході судового розгляду сторони провадження не мали заперечень щодо досліджених доказів, враховує дотримання процесуальної форми їх отримання, оцінку в їх сукупності, а тому приходить до висновку про належність і допустимість зібраних по справі доказів.

Суд критично оцінює показання ОСОБА_4 щодо невинуватості, оскільки дії щодо підняття та поміщення міни до власного рюкзаку з подальшим переміщенням не залежно від часу переміщення, і є об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, що полягає у придбанні та носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Вказана позиція підтверджена п.11,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» за №3 від 26.04.2002 року.

Так, під незаконним носінням холодної, вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської),бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні, вчинені без передбаченого законом дозволу, дії по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо).

Під незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.

Відповідно до п.2.1. Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, ходової і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України за №622 від 21.08.1998 року, громадянам надається дозвіл лише на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв. Дозвіл на придбання, зберіганні та носіння боєвих припасів не надається .

Суд також, критично оцінює твердження обвинуваченого про відсутність умислу та благий намір своїх дій щодо врятування сторонніх осіб від небезпеки, у зв`язку з тим, що небезпека від бойового припасу виникла з моменту як ОСОБА_4 взяв його до рук. Відсутність мобільного телефону не виправдовує неможливості виклику поліції. Як вбачається з показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_6 на березі річки перебували діти, тому, в будь-якому випадку, була змога повідомлення правоохоронні органи або службу МНС через сторонніх осіб без переміщення міни.

Аналізуючи вище викладене та наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення вини ОСОБА_4 у придбанні, носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

При обранні покарання суд виходить із загальних засад, визначених ст. 65 КК України.

За місцем свого проживання обвинувачений характеризуються позитивно.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Обираючи обвинуваченому вид і розмір покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, а також те, що згідно з ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до вчиненого, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, суд приходить до висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_4 реального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст.263 КК України, його виправлення, на думку суду, можливе тільки в ізоляції від суспільства.
На думку суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Питання про речові докази та процесуальні витрати суд вирішує в порядку вимог ст. 100, 124 КПК України відповідно. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 373, 374 КПК,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2019 року більш суворим за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Початок відбуття покарання рахувати з 15 квітня 2021 року, зарахувавши в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 час відбуття покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2019 року починаючи з 27 квітня 2020 року по 14 квітня 2021 року включно.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 3454,22 грн.

Речовий доказ по справі: осколкові елементи від мінометної міни знищити.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя