Справа № 721/413/21
Провадження 1-КП/721/62/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Путильський районний суд Чернівецької області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 15.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця, с. Розтоки, Путильського району, Чернівецької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, громадянина України, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2021 року о 17 год. 00 хв. громадянин ОСОБА_4 , перебуваючи в с. Мариничі, Вижницького району, Чернівецької області, діючи умисно, з метою протиправного вилучення транспортного засобу ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_1 у власника ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю останнього, всупереч його волі, шляхом вільного доступу, проник через двері в автомобіль, який був припаркований на обочині траси Р-62 сполученням «Криворівня, Усть-Путила, Старі Кури, Вижниця, Сторожинець, Чернівці» в с. Мариничі, Вижницького району, Чернівецької області на 17+800 км. В подальшому, за допомогою запасного ключа живлення, який знаходився в салоні автомобіля, запустив двигун автомобіля та розпочав рух в сторону с. Розтоки, Вижницького району, Чернівецької області, та доїхавши ним трасою Р-62 до 23+150 км в с. Розтоки, Вижницького району, Чернівецької області, зупинив вказаний автомобіль в зв`язку з закінченням пального, де був затриманий працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме - незаконному заволодінні транспортним засобом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, пояснив, що 14.03.2019 року у вечірній час, знаходячись в с. Мариничі, Вижницького району, Чернівецької області, біля магазину "Аріанна", на прохання своєї знайомої ОСОБА_6 , вирішив відвезти її в с. Розтоки, Вижницького району, Чернівецької області. Оскільки на телефонні дзвінки власник автомобіля ОСОБА_5 не відповідав, відчинив авто, та перебуваючи вже в салоні, знайшов ключ живлення у речовому ящику, навпроти переднього сидіння пасажира, завів автомобіль та попрямував із ОСОБА_6 в с. Розтоки. По дорозі у вказаному напрямку не вистачило пального, тому припинив рух та телефонував до знайомих з просьбою підвезти пальне. На протязі години приїхали працівники поліції із власником автомобіля ОСОБА_5 , яким він розповів про причини та обставини вчиненого. У скоєному щиро розкаявся, відшкодував потерпілому завдані збитки, просив суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, його вина також доведена і підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений, не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю. Дії обвинуваченого кваліфіковано вірно, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення: те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України є нетяжким, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно.

Суд також враховує, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину,завдану шкоду потерпілому відшкодовано повністю.

Наведені обставини суд, на підставі ст. 66 КК України, визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, обтяжують покарання, та особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у межах санкції статті обвинувачення.

Статтею 17 Закону від 23 лютого 2006 р «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з умов демократичного суспільства.

Зокрема, п. 1 ст. 5 Конвенції зазначено: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».

У справі «Гарькавий проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція.

Враховуючи те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та повністю визнав свою вину, раніше не судимий, а також те, що потерпілий не наполягав на суворій мірі покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання у виді обмеження волі, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

Таку міру покарання суд вважає необхідною не тільки для покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, а й для його виправлення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. Клопотань про його обрання не надходило.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертизи, відповідно до ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1(один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Речовий доказ: автомобіль ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання громадянину ОСОБА_5 залишити у власності останнього.

Речовий доказ: в`язану шапку синього кольору, передану до камери зберігання речових доказів ВП №1 (смт.Путила) Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області повернути ОСОБА_4 .

Речовий доказ: вилучені сліди пальців рук з трьома дактилокартами та первинною упаковкою, які упаковані в сейф пакет НДЕКЦ №5310896, що зберігається в камері зберігання речових доказів ВП №1 (смт.Путила) Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 80 коп.

Вирок може бути оскаржений в Чернівецький апеляційний суд через Путильський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1