Справа № 182/886/21
Провадження № 1-кс/0182/224/2021
У Х В А Л А
Іменем України

12.02.2021 року м. Нікополь

Слідча суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про застосування у кримінальному провадженні, внесеному 11.02.2021 року до ЄРДР за N 0000212, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є інвалідом, не є депутатом, не є пенсіонером, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185КК України ,-
за участю:
слідчого ОСОБА_3
прокурора - ОСОБА_4
підозрюваного - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Слідчий СВ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, що має правову кваліфікацію ч.3 ст. 185 КК України, про що останньому повідомлено 11.02.2021 року.
Зазначає про те, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і продовжив вчиняти аналогічні корисливі злочини.
Так, ОСОБА_5 раніше судимий:
19.08.2016 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
27.10.2017 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України до відбуття 1 рік 6 місяців 10 днів позбавлення волі;
19.04.2018 року вироком Орджонікідзевського міськрайонного суду за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України до відбуття 3 роки позбавлення волі;
06.02.2020 року до Нікопольського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ознаками ч. 2,3 ст. 185 КК України;
29.02.2020 року до Нікопольського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України;
14.12.2020 року до Нікопольського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України.
Досудовий розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 11.02.2021 року приблизно о 5.00 год. ранку (більш точного часу встановити не виявилося можливим) проходив повз буд. АДРЕСА_2 , та помітив автомобіль марки «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 . У цей же день та час у ОСОБА_5 , щодо якого відповідно до ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 28.01.2021 року обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 18.00 год. до 8.00 год., до 27.03.2021 року, повторно виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого чужого майна із вказаного вище автомобіля.
З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_5 підійшов до автомобіля «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився біля буд. АДРЕСА_2 . Переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження серцевини замка водійських дверей за допомогою раніше заготовленої викрутки, яка знаходилася при ньому, проник до салону належного ОСОБА_8 автомобіля «Мерседес Спрінтер» д.н.з. НОМЕР_1 , звідки викрав належну ОСОБА_8 авто магнітолу «Pioneer MYH-09UBG», вартість якої згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 59 від 11.02.2021 року становить 1386,55 грн., чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
11.02.2021 року о 05.30 год. працівниками Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
Проведеним досудовим розслідуванням по даному кримінальному провадженню встановлено достатній обсяг доказів, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного злочину, а саме документально, шляхом проведення слідчих дій, зафіксовано його злочинні дії.
Слідчий в клопотанні зазначає, що для розгляду в розумні строки даного кримінального провадження в суді необхідне забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; вчинити інші корисливі злочини.
Так, наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення з корисливих мотивів, які свідчать про перетворення злочинів в основний спосіб заробітку, що може сприяти вчиненню ОСОБА_5 , який не працює та не працював, нових корисливих злочинів.
У разі визнання ОСОБА_5 винним у вказаному злочині йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років, що може спонукати його переховуватися від слідчого, прокурора, суду.
Вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, як-то особисте зобов`язання, порука, застава або домашній арешт не забезпечить належне виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, не зможуть запобігти вчинення інших злочинів та не будуть превентивними для ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, ОСОБА_5 вчинив злочин під час домашнього арешту, тобто порушив покладені на нього обов`язки. Отже, на шлях виправлення він не став, та продовжує свою злочинну діяльність. Тобто, наявний беззаперечний ризик того, що він продовжить вчиняти аналогічні злочини.
Враховуючи вищевикладене, слідчий просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів для ОСОБА_5 , який скоїв тяжке кримінальне правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не має законного джерела доходів та визначеного місця проживання, може продовжувати свою злочинну діяльність.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
Прокурор та слідчий у судовому засіданні підтримали клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу. Наголошували на тому, що ОСОБА_5 є суспільно-небезпечним, оскільки систематично вчиняє злочини з корисливих мотивів, не працює, злісно не виконує покладені на нього ухвалою суду про застосування домашнього арешту обов`язки.
Підозрюваний свою вину у вчиненні злочину не визнав та проти клопотання слідчого заперечив. Зазначив, що зізнавальні пояснення, які містяться в матеріалах кримінального провадження, підписав через хвилювання за своє здоров`я, оскільки його затримали чоловіки кремезної статури, які могли становити для нього небезпеку.
Захисник проти клопотання слідчого заперечив та просив застосувати до підозрюваного цілодобовий домашній арешт. Посилався на те, що органами досудового розслідування не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.
Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

За змістом статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Частиною 2 статті 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 5) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вищевказаних обставин.

Обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає обов`язковою умовою правомірності і законності попереднього ув`язнення. Проте, поняття "обґрунтована підозра" відповідно до мети підпункту "с" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у практиці ЄСПЛ має певні особливості. Це поняття не є тотожним поняттю "обґрунтоване обвинувачення" й на стадії арешту чи затримання особи не вимагається, щоб було достатньо доказів саме для висновку про винуватість особи у вчиненні того чи іншого правопорушення. Обґрунтована підозра для попереднього ув`язнення у практиці ЄСПЛ - це існування фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача, що конкретна особа могла вчинити злочин. Однак тлумачення поняття "обґрунтована підозра" і висновок про те, що саме може розглядатися як така підозра, залежить від усіх обставин кримінального правопорушення (рішення ЄСПЛ від 30.08.90 р. у справі "Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства").
Тобто, розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1 (с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, § 45).
Метою тримання особи під вартою якраз і є забезпечення доправлення її до компетентного органу для виконання процесуальних обов`язків підозрюваного, зокрема допиту. Мета ж допиту - сприяти подальшому кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження або зняття конкретних підозр, що обґрунтовують арешт (рішення ЄСПЛ від 29.11.88 р. у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства", від 16.10.2001 р. "О`Хара проти Сполученого Королівства").
Відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, які переконали б неупередженого спостерігача, що ОСОБА_5 може бути причетним до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що підтверджується наданими до клопотання копіями матеріалів кримінального провадження в їх сукупності.

У клопотанні слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються.
У справі "Смирнов проти Росії" (п. 60) ЄСПЛ зазначив, що "ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан, зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування".
Суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що не виключена можливість того, що підозрюваний, без обрання запобіжного заходу, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Так, відповідно до ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 28.01.2021 року по справі № 182/937/20, у провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України (а.с.34-35). Стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 01.02.2021 року. Даною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задоволено клопотання обвинуваченого і його захисника та змінено ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт до 27.03.2021 року; покладено на обвинуваченого обов`язки не відлучатися з постійного місця проживання по АДРЕСА_1 з 18.00 год. до 08.00 год. без дозволу суду, повідомляти прокурора, суд про зміну фактичного місця проживання та роботи.

Разом із тим, ОСОБА_5 , фактично звільнившись з-під варти 28.01.2021 року під домашній арешт у м. Покров, уже вночі 11.02.2021 року був затриманий у м. Нікополі.

Суд також звертає увагу, що ОСОБА_5 було затримано солдатами військової частини у АДРЕСА_3 (а.с.17-18,21-22,25-26), біля якої розташована автостоянка, безпосередньо на місці злочину, що виключає будь-який тиск на нього співробітників поліції для дачі показань проти себе (а.с.14,28).

На підставі зазначеного суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи не будуть дієвими і не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вчиненню підозрюваним інших кримінальних правопорушень.
При цьому суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену в п. 35 рішення "Летельє проти Франції", згідно з якою є виправданим необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.
Підсумовуючи викладене, приймаючи до уваги обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, наявність ризиків вчинення підозрюваним дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а також ураховуючи обставини, визначені статтею 178 КПК України (тяжкість покарання, відсутність місця роботи, міцних соціальних зв`язків, наявність судимостей, перебування в суді кримінальних проваджень за вчинення аналогічних тяжких корисливих злочинів, невиконання ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, ризик повторення протиправної поведінки), вважаю, що необхідним і достатнім для досягнення дієвості кримінального провадження, забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, враховуючи тяжкість злочину, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , беручи до уваги встановлені ризики, передбачені п. п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, інші обставини кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави у розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 68100 (шістдесят вісім тисяч сто) гривень, який, на думку слідчої судді, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З урахуванням викладеного, встановлених обставин справи та висновків суду, суд вважає необхідним покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , у разі внесення ним застави, наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора чи суду; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні; повідомляти слідчого та прокурора про зміну місця проживання та/або роботи.
Керуючись статтями 132, 176-179, 182, 183, 194, 197, 206 КПК України, слідча суддя, -
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про застосування у кримінальному провадженні, внесеному 11.02.2021 року до ЄРДР за N 0000212, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до 05.30 год. 12.04.2021 року.
Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 68100 (шістдесят вісім тисяч сто) гривень 00 копійок.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.
У разі внесення застави, покласти на підозрюваного терміном до 12.04.2021 року обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора чи суду;
- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні;
- повідомляти слідчого та прокурора про зміну місця проживання та/або роботи;
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього цією ухвалою, застава звертається у дохід держави.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Виконання ухвали доручити Нікопольському РУП ГУ НП в Дніпропетровській обл.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1