Справа № 761/9535/21
Провадження № 1-кс/761/6162/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщені суду
клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0007461, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2018, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.190, ч.1 ст.185, ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, про накладення арешту на майно,
В С Т А Н О В И В:

12.03.2021 прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0007461, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2018, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.190, ч.1 ст.185, ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, звернувся з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 000, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що до Шевченківського УП ГУНП в м. Києві 25.04.2020 надійшла заява ОСОБА_7 про те, що невідомі особи, використовуючи завідомо підроблені документи, шляхом обману (шахрайство) заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 .

Крім того, в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003661 від 25.04.2020 за фактом шахрайського заволодіння квартирою АДРЕСА_1 встановлено, що первісний власник квартири безвісно зникла.

Також, в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0007461 від 09.07.2018 встановлено, що особи на ім`я ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 шляхом обману (шахрайство) заволоділи частки квартири АДРЕСА_2 на належить на праві приватної власності ОСОБА_11 .

Крім того, в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0007461 від 09.07.2018 встановлено, що особи на ім`я ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 шляхом обману (шахрайство) заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , що належить, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

В ході слідства встановлено, що первісний власник квартири ОСОБА_5 безвісно зникла, у зв`язку із чим Київською місцевою прокуратурою №10 розпочато кримінальне провадження №0000107 від 22.05.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

22.05.2020 матеріали кримінального провадження №0000107 від 22.05.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України були об`єднанні з матеріалами кримінального провадження №0003661.

15.06.2020 матеріали кримінального провадження №0007461 від 09.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України були об`єднанні з матеріалами кримінального провадження №0003661 від 25.04.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.115 КК України.

Відтак, протягом 2018-2020 роківгрупою осіб кримінально протиправним шляхом були набуті квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, та квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 000, та якими в подальшому зазначені особи розпорядилися на власний розсуд.

02.03.2021 постановою слідчого Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві вищевказане нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, квартира АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 000, що є об`єктами кримінально протиправних дій, у відповідності до ст.98 КПК України - визнано в якості речового доказу.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених, також на адресу суду надійшла заява власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , в якій просив накласти арешт на вищевказану квартиру з метою її збереження від протиправних посягань з боку зловмисників.

Заслухавши прокурора,дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення та позицію власника майна, слідчий суддя приходить до висновку про наявністьі достатність правових підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, яке відповідає ознакам ст. 98 КПК України, з огляду на наступне.

Так, в провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження№ 0007461, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2018, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.190, ч.1 ст.185, ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане нерухоме майно необхідно з метою збереження речових доказів, як об`єкт кримінально-протиправних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 02.03.2021 майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовим доказом.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини під поняттям необхідності слід розуміти, що втручання відповідає нагальній суспільній необхідності та що воно пропорційне з правомірною метою, яку планується досягти (п. 67 справи «ОЛССОН (OLSSON) проти Швеції», п. 44 справи «Камензинд проти Швейцарії» та інші).

Також, з метою дотримання принципу верховенства права, органи влади повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання та збереження доказів, які стосуються події злочину. Це не є обов`язком досягнення результату, але обов`язком вжиття заходів. Зазначені усталені принципи були висловлені, у тому числі, у справах: «Холодков і Холодкова проти України» (заява 29697/08, рішення від 07 травня 2015), «Сердюк проти України» (заява 61876/08, рішення від 12 березня 2015), «Мащенко проти України» (заява №42279/08, рішення від 11 червня 2015).

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Водночас, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення.
Так, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Водночас, вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує і те, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Враховуючи вищевикладене та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007461 від 09.07.2018, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі та відчуження майна, яке постановою слідчого від 02.03.2021 визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, приходить до висновку про необхідність накладення арешту на квартиру на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 000, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0007461, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2018, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.190, ч.1 ст.185, ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000,

- квартира АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 000,

із забороною відчуження та розпорядження, без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.
У задоволенні іншої частини клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1