ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/401/21 Справа № 707/2357/20 Категорія: ч.3 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2021 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яснозір`я Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого:

1) 16 березня 2006 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі; 06 квітня 2006 року звільненого із Черкаського СІЗО № 30 за відбуттям строку покарання;

2) 05 червня 2007 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки;

3) 27 листопада 2008 року Черкаським районним судом Черкаської області за ст. 395 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) місяців арешту, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 05 червня 2007 року у вигляді 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі; 29 листопада 2011 року постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2011 року звільненого із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) умовно-достроково; невідбутий строк покарання: 1 рік 2 місяці 11 днів;

4) 06 вересня 2012 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2008 року у вигляді 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; 26 грудня 2015 року постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2015 року звільненого із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) умовно-достроково; невідбутий строк покарання: 11 місяців 11 днів;

5) 27 жовтня 2016 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2012 року у вигляді 3 (трьох) місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі; 28 травня 2020 року звільненого із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) за відбуттям строку покарання;

Визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши ОСОБА_8 під варту із зали суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з моменту взяття його під варту, тобто з 29 березня 2021 року.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджену вартість проведення судових експертиз у сумі 2778 грн (дві тисячі сімсот сімдесят вісім) гривень 65 копійок.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а:

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став і скоїв новий умисний корисливий злочин, а саме:

11 вересня 2020 року близько 05-ої години 00 хвилин повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на викрадення чужого майна, упевнившись, що за його умисними протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_9 , та, шляхом розбиття вікна, проник до приміщення дачного будинку, звідки таємно викрав: туристичний алюмінієвий казан марки «Силумін», об`ємом 10 л.; казан чавунний туристичний, без покриття, марки «Біол», об`ємом 6 л.; казан чавунний туристичний марки «Біол», об`ємом 8 л.; казан чавунний для плову, із кришкою, марки «Ситон», об`ємом 12 л.; сковороду марки «ТЕFAL» Еssеntіаl, 24 см.; подовжувач марки «SVІТТЕХ SV-2370», на котушці, 3 х 2,5 мм, 50 м., 5 кВт.; подовжувач марки «SVІТТЕХ SV-2370», 3 х 2.5 мм, 50 м, 2,5 кВт; після чого з місця вчинення злочину зник. Вартість викрадених речей станом на 13 вересня 2020 року, могла становити 5 978, 20 грн.

Не заперечуючи доведеності вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_8 вважає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що призначене покарання судом першої інстанції занадто суворим. Крім того звертає увагу, що в суді першої інстанції ним було заявлено клопотання про об`єднання кримінальних проваджень, оскільки на даний час в районному суді перебуває на розгляді ще одне провадження стосовно нього, однак суд з невідомих для нього причин відмовив у його задоволенні. Просить вирок районного суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковані вірно за ч.3 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 не оспорюється висновок про доведеність винуватості та кваліфікації його дій, який винуватість визнав в повному обсязі, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені в порядку ст.349 КПК України, то в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушенняу, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вказаних вимог, а саме: враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на спеціальних обліках не перебуває, відсутність матеріальних та моральних претензій з боку потерпілої, в якості обставин, що пом`якшують покарання, районним судом враховано щире каяття, визнання вини, обставини, що обтяжують покарання рецидив, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, має п`ять не знятих та непогашених судимостей за аналогічні злочини, а тому вірно дійшов висновку про ізоляцію ОСОБА_10 від суспільства і призначив йому покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, яке за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та є мінімальним розміром, передбаченим даною санкцією статті.

Крім того колегія суддів враховує неодноразові судимості ОСОБА_10 за злочини проти власності, після звільнення із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області №92 за відбуттям строку покарання, через три з половиною місяці знову вчинив тяжкий умисний корисливий майновий злочин, що свідчить про його неготовність до самокерованої поведінки та небажання стати на шлях виправлення, тому доводи останнього про пом`якшення йому покарання не заслуговують на увагу.

Також колегія суддів враховує ту обставину, що покарання ОСОБА_10 за даним вироком призначене в мінімальному розмірі.

Враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, наявність обтяжуючої покарання обставини, особу обвинуваченого, який ніде не працює, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, має не зняті та непогашені судимості, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_10 .

Місцевим судом при призначенні покарання достатньо врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду і розміру покарання.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на

свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі сторокм на 3 роки через його суворість, в апеляційній скарзі не міститься.

Крім того, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про об`єднання кримінальних проваджень, оскільки на даний час в районному суді перебуває на розгляді ще одне провадження стосовно нього, в даному випадку є безпідставними, які не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального закону та відмова в клопотанні про об`єднання кримінальних проваджень, не є підставою для скасування судового рішення.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які були б підставою для скасування або зміни вироку при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 29 березня 2021 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді