ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/2236/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора та потерпілого на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 04 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 0001620 відносно ОСОБА_7 закрито.

Згідно обвинувального акту, 10 квітня 2018 року близько 18-00 години ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 прийшли до житлової квартири АДРЕСА_2 до раніше знайомого ОСОБА_9 з метою спільного вживання алкогольних напоїв, на підставі чого між ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 виникла словесна сварка, під час якої ОСОБА_11 лижною палкою, яка знаходилась у квартирі наніс ОСОБА_9 два удари по голові, в цей час ОСОБА_7 взяв другу лижну палку та також наніс ОСОБА_9 один удар по голові, від нанесених ударів ОСОБА_9 не втримав рівновагу та впав на підлогу, а в той час ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії разом із ОСОБА_11 нанесли останньому ряд ударів (кількість яких під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим) ногами по голові, тулубу та кінцівках, від яких ОСОБА_9 втратив свідомість.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/366-А/18 від 21 травня 2018 року потерпілому ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження у виді множинних синців та саден на голові, тулубі та кінцівках, сукон`юктивальному крововиливі лівого ока, що за ступенем тяжкості відповідно до п.2.3.2, п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України у суді першої інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, вказує, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано положення ст. 49 КК України та звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки не було враховано, що у відношенні ОСОБА_7 23 березня 2020 року ухвалено обвинувальний вирок Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за вчинення ним 06 квітня 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, у зв`язку з чим перебіг строку давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності перервався.

Вказане рішення оскаржено також потерпілим ОСОБА_9 , який, в свою чергу, просить про скасування ухвали та про призначення нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у суді першої інстанції, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.

Вказує при цьому, що суд першої інстанції в порушення вимог, передбачених ч.4 ст. 286 КПК України безпідставно не врахував наданих ним заперечень, посилаючись на те, що застосування положень ст. 49 КК України передбачає лише згоду обвинуваченого, яку останній дав.

Також зазначив, що під час постановлення ухвали не було проаналізовано та надано належної оцінки заявам прокурора і потерпілого про неможливість застосування до ОСОБА_7 ст. 49 КК України, оскільки останній неодноразово не з`являвся у судові засідання без будь-яких об`єктивних причин, тобто навмисне ухилявся від судового розгляду даної справи.

Крім того, наголошує про незаконність вказівки суду першої інстанції на те, що йому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, оскільки потерпілий цей факт заперечує, одночасно заперечуючи і кваліфікацію дій обвинуваченого. Вказує, що зазначені факти судом не досліджувались.

Захисником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 було подано заперечення на апеляційні скарги, в яких міститься прохання про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційних скарг без задоволення, з посиланням на те, що оскільки вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 04 2021 року відносно ОСОБА_7 не набрав законної сили, стверджувати про переривання перебігу строків давності недоречно, у зв`язку з чим обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закриттю.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор просила про задоволення апеляційної скарги, вважаючи що для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 були відсутні правові підстави.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційних скарг, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 не вбачали законних підстав для задоволення апеляційних скарг та вважали, що ухвала суду скасуванню чи зміні не підлягає.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, потерпілого та його представника, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною 1 статті 285 КПК України регламентовано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закривається судом (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частини 3 та 5 ст. 288 КПК України передбачають, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1 частини 1 статті 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Отже, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 14 квітня 2021 року захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала до суду першої інстанції письмове клопотання, в якому просила кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку із закінчення строків давності, звільнивши при цьому останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Вирішуючи клопотання, суд прийшов до висновків, що оскільки з дня вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку і до дня розгляду справи пройшло більше двох років, то відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 49 КК України, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття провадження щодо нього через вчинення ним нового злочину 06 04 2019 року, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05 квітня 2021 року по справі № 328/1109/19 відповідно до положень ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

На підставі викладеного, констатації підлягає той факт, що перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду чи вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий.

Вивчаючи матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , колегія суддів встановила, що 23 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова ухвалено обвинувальний вирок за вчинення ним 06 04 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, що за ступенем тяжкості відповідно до ст. 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, будучи обізнаним про вчинення ОСОБА_7 06 04 2019 року нового кримінального правопорушення, безпідставно застосував положення ст. 49 КК України, звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд першої інстанції в обґрунтування такого рішення послався на не набрання вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 березня 2020 року законної сили. Проте, колегія суддів вважає вказані висновки такими, що позбавлені правових підстав, адже законодавцем чітко визначено, що підставою для переривання строку давності є вчинення особою нового злочину до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків, а не набрання вироком законної сили.

Викладене свідчить, що на момент постановлення рішення суду першої інстанції, враховуючи наявність вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 березня 2020 року,перебіг строку давності щодо ОСОБА_7 перервався, у зв`язку з чим підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження були відсутні.

Переглядаючи ухвалу в межах апеляційних доводів потерпілого, колегія суддів погоджується, що вказана ухвала постановлена без встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення та надання належної оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження доказам,з огляду на наступне.

Так, статтею 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

В той же час застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону.

За змістом статей 285-288 КПК України, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд (суддя) повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину, що вказані у клопотання докази підтверджують факт вчинення особою кримінального правопорушення, а також наявність передбачених КК України умов та підстав для її звільнення від кримінальної відповідальності. Здійснивши відповідну перевірку, суд повинен відобразити її результат у своєму рішенні.

Проте, колегія суддів констатує, що зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу від 23 квітня 2021 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, суд першої інстанції не переконався, що діяння, яке поставлено ОСОБА_7 за провину дійсно мало місце, що воно містить саме інкримінований склад кримінального правопорушення та не проаналізував надані стороною обвинувачення докази.

Крім того, за змістом ст. 288 КПК України суд, який приймає рішення про звільнення особи на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності, повинен безпосередньо у судовому засіданні з`ясувати думку потерпілого.

Вказана норам є гарантією реалізації змагальних прав потерпілого, зокрема, права заперечувати проти звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України та закриття провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що хоча суд першої інстанції і розглянув кримінальне провадження у присутності потерпілого ОСОБА_9 , проте заперечення останнього проти звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності враховано не було.

Що ж стосується посилання потерпілого ОСОБА_9 на неможливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. 49 КК України через його ухилення від судового розгляду, то колегія суддів вважає, що воно не позбавлено правових підстав, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у судові засідання, які призначалися Київським районним судом м. Харкова обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся, у зв`язку з чим вказаним судом навіть постановлялася ухвала про його привід ( т. 1 а.с. 85).

Проте, відомостей про перевірку судом першої інстанції під час прийняття рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, належно підтверджених причин неодноразової неявки обвинуваченого у судове засідання, матеріали кримінального провадження не містять.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_9 було подано цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_11 матеріальної та моральної шкоди.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову (залежно від доведеності підстав та розміру позову) може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення та ухвалення обвинувального вироку чи постановлення ухвали про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, колегія суддів констатує, що незважаючи на те, що у даному кримінальному провадженні цивільний позов ОСОБА_9 розгляду не підлягав, проте, всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства, суд першої інстанції, взагалі його проігнорував не прийнявши щодо нього будь-якого законного рішення, у тому числі не роз`яснивши потерпілому можливості звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, зважаючи на нереабілітуючі підстави звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності.

Оскільки вищевказані факти не проаналізовано судом першої інстанції, їм не було надано оцінки та за наявності порушення, яке згідно п.2 ч.1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що у даному випадку з урахуванням п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підстави для скасування оскаржуваної ухвали з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 04 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - скасувати.

Апеляційні скарги потерпілого та прокурора,- задовольнити.

Призначити новий розгляд даної справи в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4