Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/761/21
Номер провадження: 1-кп/511/128/21
02.06.2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового ОСОБА_2 ,
прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження на підставі обвинувального акту, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000027 від 26.01.2021року, стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального злочину , передбаченого ч.2 ст. 309 КК України ,

В С Т А Н О В И В:
В провадження Роздільнянського районного суду Одеської області надішло кримінальне провадження №0000027 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст. 152,ч.2 ст. 152 , ч.2 ст. 309 КК України.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.04.2021 року матеріали кримінального провадження були призначені до підготовчого розгляду.

Відповідно до ухвали від 23.04.2021 року підготовчий розгляд по справі було закінчено та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.04.2021 року було задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.152 КК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

12.05.2021року прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 було вручено обвинувальний акт із зміненим обвинуваченням у порядку ст. 338 КПК України відповідно до якого ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 309 КК України.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.05.2021 року було задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.152 КК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Продовжено розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 за обвинуваченням , у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки наразі він обвинувачується у вчинення нетяжкого злочину. У разі зміни запобіжного заходу зобов`язується знаходитися за місцем свого фактичного проживання за адресою : АДРЕСА_1 ,

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , оскільки розгляд провадження не закінчено, обвинуваченого не допитано, не допитані свідки по справі . Вважає , що ризики повторного вчинення злочинів, а також можливості ухилитися від явки до суду, на теперішній час не відпали.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та просив змінити запобіжний захід та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що не має підстав для тримання під вартою.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника суд прийшов до наступного висновку .
Відповідно до ст. 201 КПК підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Частина перша статті 177 КПК України регламентує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Положення частини другої статті 177 КПК України визначають, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Пункт 4 частини 2 статті 183 КПК України регламентує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
При розгляді клопотання слідчий суддя приймає до уваги положення статті п`ятої Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» згідно яких при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Зі змісту ст.194 КПК України вбачається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України , і на які вказує прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиків, зазначеним у клопотанні.
В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини не одноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою («Єчус проти Литви»).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року у справі №1-23/2003, запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду (статті 29, 62 Конституції України).
З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за яким за законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.
ОСОБА_5 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК є особою не судимою, перебуває у цивільному шлюбі має на утриманні неповнолітню доньку цивільної дружини. Доказів можливості переховуватись обвинуваченим від суду прокурором не надано. До клопотання, поданого суду, не надано жодного доказу впливу на свідків обвинуваченим ОСОБА_5 під час досудового розслідування, вину визнає повністю..
Відповідно до ч.3 Інструкції про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту від 26.08.2016 року, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.07.2016 № 654 встановлено, що домашній арешт - вид запобіжного заходу, який застосовується в кримінальному провадженні відповідно до ухвали слідчого судді, суду до підозрюваних або обвинувачених осіб за вчинення ними злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, та полягає в забороні залишати їм житло цілодобово або в певний період доби.
Згідно практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Враховуючи що підозрюваний, в силу ст. 89 КК України , є особою раніше не судимий, має постійне місце проживання, обвинувачується у вчинені нетяжкого злочину, суд вважає, що встановленим ризикам можливо запобігти застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Європейський суд з прав людини щодо наявності ризиків неодноразово зазначав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення ЄСПЛ за скаргою №26772/95 від 06.04.2000 року по справі «Лабіта проти Італії», пп. 162-165).
Диспозиція частини першої статті 181 КПК України регламентує, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Пункт другий частини третьої статті 202 КПК України визначає, що у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно звільняєтьсяз-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний час доби.
На підставі викладеного, керуючись статтями 176-177, 178, 181, 193- 194, 202, 331 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.
Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів, з 02 червня 2021 року по 31 липня 2021 року (включно).
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
-заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати житло- місце його постійного проживання , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з 21 години 30 хвилин до 06 години ю ранку ;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-утримуватися від спілкування зі свідками обвинувачення у даному кримінальному провадженні;
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з під варти в залі суду та зобов`язати останього невідкладно прибути до будинку - миісця проживання , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Копію ухвали направити до Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області - для виконання.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.
Головуючий суддя: ОСОБА_1