Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
18 травня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Городищенська виправна колонія № 96 апеляційну скаргу захисників засудженого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2020 року за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_5 , засудженого вироком Апеляційного суду Волинської області від 02.02.2004 року за ст. 69, п. а, е, з, і ст. 93, ч. 2 ст. 17 п. e, з, і ст. 93, ч. 3 ст. 144, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 229-6 КК України (1960 року) із застосуванням ст. 42 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, який ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного суду України 22.06.2004 року залишено без змін.

Оскаржуване рішення мотивоване тим, що призначене ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк, і на такий вид покарання не поширюється дія норм ст.ст. 81, 82 КПК України.

В апеляційній скарзі захисники-адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати оскаржувану ухвалу і ухвалити нову ухвалу, якою звільнити засудженого ОСОБА_5 умовно-достроково від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Зазначають, що засуджений, перебуваючи під вартою близько 23 років, дійсно щиро розкаявся,повністю визнає свою вину та відшкодував завдану шкоду, має позитивну характеристику, умов відбування покарання та розпорядок дня не порушує, дотримується, як правил поведінки, так і правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, працевлаштований та має ряд заохочень, стягнення погашене у встановленому законом порядку, що свідчить про доведення виправлення. Також просять поновити строк на апеляційне оскарження, пропущений з поважної причини, оскільки із змістом постанови захист ознайомлений 14.12.2020 року в ЄДРСР під час здійснення моніторингу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора щодо залишення ухвали суду без змін, перевіривши матеріали провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга захисників - відхиленню.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 вироком Апеляційного суду Волинської області від 02.02.2004 року засуджений за ст. 69, п. а, е, з, і ст. 93, ч. 2 ст. 17 п. e, з, і ст. 93, ч. 3 ст. 144, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 229-6 КК України (1960 року) із застосуванням ст. 42 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Разом з тим, дана правова норма містить посилання на строковий критерій визначення підстав для її застосування, зокрема: умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання (п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України).
При цьому умовно-дострокове звільнення особи від відбування такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачено.

Зі змісту частини сьомої статті 151 КВК України слідує, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання. Аналогічна правова конструкція закріплена й у частині другій статті 87 КК України.
Інші підстави для звільнення засудженого відсутні, а посилання захисника-адвоката ОСОБА_6 на практику Європейського суду з прав людини, яка стосується процедури помилування осіб, засуджених до довічного ув`язнення, із зазначенням необхідності існування реалістичної перспективи звільнення від довічного позбавлення волі, зокрема, на рішення ЄСПЛ у справі Петухов проти України № 2 № 41216/13 від 12.03.2019 року, у якому вказується про необхідність реформування в Україні системи перегляду довічного ув`язнення, а також неможливість відмови Держави у виконанні міжнародних зобов`язань з мотивів відсутності у національному праві (законодавстві) відповідних механізмів, як на підставу для задоволення його клопотання, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки вдосконалення нормативно- правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін і доповнень є прерогативою законодавчої гілки влади і не належить до повноважень суду будь - якої інстанції, про що наголошується і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.07.2020 року.
При апеляційному розгляді захисник-адвокат ОСОБА_9 ствердив, що змін на рівні національного законодавства щодо довічного позбавлення волі дійсно не має і в чинному законодавстві України присутня колізія.
Як зазначив ЄСПЛ, в національному законодавстві України дійсно існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, що може бути усунуто лише шляхом внесення змін до діючого національного законодавства.
За таких обставин, твердження апелянта про порушення ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод інеобхідність застосування норм ст. 81 КК України щодо ОСОБА_5 не можна визнати обґрунтованими, оскільки чинним законодавством України не передбачена можливість застосовувати до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для його скасування не вбачає, що не позбавляє засудженого ОСОБА_5 права звернення до діючого Президента України із заявою про помилування для заміни довічного позбавлення волі на строкове позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Поновити захисникам-адвокатам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пропущений строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 19.05.2021 року