КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 60000057 стосовно,-
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 27.02.2020 року вироком Сквирського районного суду Київської області за ст. 309 ч. 1 КК України до одного року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, іспитовим строком один рік, перебуває на обліку у лікаря нарколога,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 на вирок Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді одного року шість місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Сквирського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року, більш суворим, призначеним за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_6 призначеноостаточне покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік та відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 30 січня 2020 року, близько 11 години, перебуваючи в домоволодінні з дозволу власника за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_8 , де в подальшому реалізуючи свій злочиний умисел направлений на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, умисно, з корисливого мотиву, таємно від оточуючих та власника майна, в одній із житлових кімнат з тумбочки здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 1400 гривень, належних потерпілому ОСОБА_8 , після чогоз місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Київської області ОСОБА_7 просить вирок Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2020 року, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність змінити та призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначеного за вироком Сквирського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року з врахуванням ст. 72 КК України, у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що станом на момент вчинення злочину, а саме 30 січня 2020 року діяла попередня редакція ст. 185 КК України, згідно якої покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України становило: штраф від 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи від 80 до 240 годин, або виправні роботи на строк до 2 років, або арешт на строк до 6 місяців, або позбавлення волі на строк до 3 років.

Вказує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ, в редакції від 20 грудня 2019 року, який набув чинності 01 липня 2020 року встановлена відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України в розмірі від 1000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи від 80 до 240 годин, або виправні роботи на строк до 2 років, або арешт на строк до 6 місяців, або обмеження волі на строк до 5 років.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України не мав права призначати покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки позбавлення волі найсуворіший вид покарання, передбачений КК України, а нова редакція закону не передбачає покарання у виді позбавлення волі за санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.

На переконання апелянта, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців в редакції Закону України про кримінальну відповідальність, яка діяла на момент вчинення ним злочину, застосував закон, який не підлягав застосуванню та не призначив більш м`який вид покарання, з урахуванням положень ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону від 20 грудня 2019 року, який набув чинності 01 липня 2020 року, тобто не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції неправильно застосував закон України, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню і не застосував закон, який підлягає застосуванню, що у відповідності з вимогами ст. 413 КПК України тягне за собою зміну судового рішення..

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону України про кримінальну відповідальність, який діяв на момент вчинення останнім кримінального правопорушення 30.01.2020 року та який передбачав покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції залишив поза увагою, що на момент ухвалення вироку 22.07.2020 року, Законом України № 2617-VІІІ від 22.11.2018 року, який набрав чинності з 01.07.2020 року внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема в редакцію ч. 1 ст. 185 КК України, згідно якої таємне викрадення чужого майна (крадіжка) карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від 80 до 240 годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За приписами ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Проте цих вимог закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції дотримано не було, що потягло неправильне застосування цього закону, а відтак є підставою для зміни вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.1 ст. 185 КК України в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року, який набрав чинності з 01.07.2020 року покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців, з визначенням на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточного покарання за сукупністю злочинів, з урахуванням положень ст. 72 КК України.

Висновки суду щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є обгрунтованими і в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

За викладеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 - зміні в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України та остаточного покарання за сукупністю злочинів, з урахуванням положень ст. 72 КК України, а в решті цей вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Сквирського районного суду Київської області від 22 липня 2020 року, у кримінальному провадженні № 60000057 стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України змінити та призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 185 КК України в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року, який набрав чинності з 01.07.2020 року покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Сквирського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року, з урахуванням положень ст. 72 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік та на підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3