Справа № 756/8831/21
Номер провадження № 1-кп/756/1168/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 15 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 19.05.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кленова, Новоград-Волинського району Житомирської області, громадянина України, який зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений:

- Новоград Волинським міськрайонним судом Житомирської області від 27.05.2008 за ч. 3 ст. 185, 69, 104 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- Новоград Волинським міськрайонним судом Житомирської області від 18.12.2008 за ч. 2 ст. 289, 69, 71, 104 КК України до покарання в виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- Новоград Волинським міськрайонним судом Житомирської області від 24.12.2009 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, 71 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 22.07.2011 звільнений з Піщанської ВК №59 умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 6 місяців 4 дні;

- Новоград Волинським міськрайонним судом Житомирської області від 26.06.2012 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 3 роки 8 місяців. 06.11.2015 звільнений з Коростенської ВК №71 по відбуттю строку покарання.

- Апеляційним судом Житомирської області від 15.01.2018 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- Новоград Волинським міськрайонним судом Житомирської області від 06.12.2019 за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

19.05.2021 о 11:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на території центрального залізничного вокзалу міста Києва, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Вокзальна Площа, буд. 1, біля приміщення хлібного магазину, на асфальті, знайшов ніж в чорному чохлі, який привласнив та залишив собі для самооборони.

Того ж дня, ОСОБА_4 незаконно зберігаючи при собі ніж, який являється холодною зброєю, зайшов до метрополітену КП «Київський метрополітен», а саме станції «Мінська» у місті Києві, де у вестибюлі був зупинений працівником поліції та на запитання чи є у нього заборонені речі чи предмети, обіг яких обмежено або заборонено законом, повідомив, що у центральному відділі його сумки темно синього кольору, яку він ніс на плечі, знаходиться ніж в чохлі, який він знайшов та незаконно носив при собі для самооборони.

Після чого, ОСОБА_4 був запрошений до кімнати поліції, що розташована на вказаній станції метрополітену КП «Київський метрополітен» у м. Києві, де у присутності понятих, під час проведення особистого обшуку та обшуку особистих речей ОСОБА_4 було виявлено та вилучено з центрального відділу сумки, яка була при ньому, ніж в чорному чохлі, який відноситься до клинкової холодної зброї колючеріжучої дії, виготовлений по типу мисливських ножів загального призначення, виготовлений кустарним способом.

Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 263 КК України, а саме незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 19.05.2021, близько 11:00 год., перебуваючи на території центрального залізничного вокзалу міста Києва, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Вокзальна Площа, буд. 1, біля приміщення хлібного магазину, на асфальті, помітив ніж в чорному чохлі, який підняв та поклав у сумку. Пізніше на запитання працівників поліції в метрополітені чи має він при собі холодну зброю, відповів так, і добровільно дістав з речей та надав на огляд вказаний ніж. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, просить надати шанс виправитися.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що в судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки. Також прокурор просила урахувати, що на її думку існує обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме щире каяття, та обставина, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, а саме незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не дослідувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому судом установлено обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України рецидив злочинів.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Отже, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджений, має зареєстроване місце проживання, неповну загальну середню освіту, працює але не офіційно, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, вину визнав, у вчиненому покаявся, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

З урахуванням викладених обставин суд вважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, що буде достатнім для запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, тобто при призначенні покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання з наведених обставин, суд також ураховував висновки, які містяться в наданій суду за його запитом досудовій доповіді органу пробації. Зокрема орган пробації вважав, в цілому, як то просив і прокурор у судовому засіданні, не можливим застосування до обвинуваченого покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Указаний висновок ґрунтується на тому, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, бо, на думку органу пробації, перевиховання без ізоляції від суспільства не є можливим через високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, тобто без здійснення цілодобового нагляду та контролю.

На думку суду, орган пробації неправильно виклав вид покарання, який може бути застосований щодо ОСОБА_4 . Оскільки обмеження волі, хоча і не полягає в ізоляції від суспільства, але передбачає здійснення над засудженим постійного контролю (ущемлення в певних правах і свободах, таких як особиста свобода, свобода пересування, свобода вибору місця проживання чи перебування тощо).

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Кримінально виконавчого кодексу України строк покарання в виді обмеження волі обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в виді обмеження волі, то строк відбуття покарання відповідно до положень ст. 58 КВК України слід обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № СЕ 19/11-21/24131-ХЗ від 25.05.2021 у сумі 1307 грн 60 коп., відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України (ніж в чорному чохлі), який знаходиться в камері зберігання речових доказів Управління поліції в метрополітені ГУНП в місті Києві, слід знищити.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) року.

Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили - не обирати.

Процесуальні витрати: за проведення експертизи № СЕ 19/11-21/24131-ХЗ від 25.05.2021 у сумі 1307 грн 60 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази: ніж у чорному чохлі, який знаходиться в камері зберігання речових доказів Управління поліції в метрополітені ГУНП в місті Києві - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1