Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

03 серпня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000377 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною середньою освітою, непрацюючого, учасника бойових дій, в силу ст. 89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 289 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілого - ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 березня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в три роки з покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації.

У пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 289 КК України ОСОБА_5 виправданий.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 16016 грн процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 29 травня 2018 року близько 01.00 год, перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, без відома власника взяв ключі від замка запалювання автомобіля марки Toyota моделі Camry реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , та незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, яким розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому шкоду на суму 430680 грн.

Також, ОСОБА_5 29 травня 2018 року близько 01.30 год в темну пору доби, керуючи автомобілем марки Toyota моделі Camry реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Соборній біля будинку № 6/2 в смт. Володимирець Рівненської області зі сторони вул. С. Петлюри в напрямку вул. Грушевського, на заокругленні вказаної дороги вправо по ходу руху з увімкненим дальнім світлом фар, зі швидкістю більшою 84,5...101 км/год, яка перевищує допустиму швидкість руху в населеному пункті 50 км/год, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, і не врахувавши дорожньої обстановки та не впоравшись з керуванням, допустив виїзд транспортного засобу за межі проїжджої частини вправо по ходу руху з подальшим виїздом на дерево. У результаті ДТП пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події, а транспортний засіб зазнав механічних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та правильності кваліфікації його дій, покликається на безпідставне виправдання обвинуваченого за ч. 1 ст. 289 КК України і доводить, що досудовим розслідуванням у відповідності до норм КПК України зібрано достатньо доказів вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, які є належними і допустимими, у зв`язку з чим просить скасувати вирок, висновки якого не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, як незаконний, і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним за ч. 1 ст. 289 КК України з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки; за ч. 2 ст. 286 КК України - чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що судом першої інстанції не вірно надана оцінка діям ОСОБА_5 , якому потерпілим ОСОБА_8 технічний паспорт на автомобіль марки Toyota Camry р.н. НОМЕР_1 не передавався, оскільки потерпілий надав його слідчому під час його допиту про ДТП, що в свою чергу підтверджує, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом без документу, який надавав би йому таке право, і спростовує позицію обвинуваченого стосовно того, що свідоцтво про реєстрацію автомобіля постійно знаходилося в транспортному засобі, та залишено поза увагою фактичні обставини кримінального провадження, яке, згідно положень ст. 477 КПК України, не відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, а відтак, заява потерпілого не є обов`язковою умовою для початку досудового розслідування за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом. Зазначає, що дозвіл на керування транспортним засобом вимагає окремої згоди власника автомобіля шляхом передавання певній особі реєстраційного документу на транспортний засіб. Крім того, не погоджується із висновками суду щодо застосування відносно ОСОБА_5 , який вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, ст. 75 КК України, оскільки суд не мотивував, яким чином вказані ним в рішенні обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто характеризують саме злочин, а не тільки особу винного.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 про залишення вироку без зміни, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим, згідно норм матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до статті 94 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Виклад виправдувального вироку підлягає тим же загальним вимогам, що і виклад обвинувального вироку. Мотивувальна частина виправдувального вироку повинна починатися з викладу обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним. Без цього не може бути зрозумілим подальший зміст, який являє собою критичну оцінку судом як самого обвинувачення, так і покладених в його основу доказів.

Далі викладаються обставини кримінального провадження, встановлені судом, і наводяться докази, що слугували підставою для виправдання обвинуваченого, із зазначенням мотивів того, чому суд відкидає докази, на яких було засновано обвинувачення.

Конкретних підстав для викладення спростування пред`явленого обвинувачення чинний КПК України не містить, однак в будь-якому випадку доцільно починати аналіз доказів з показань обвинуваченого.

Завершується мотивувальна частина висновком про наявність однієї з передбачених ст. 373 КПК України підстав для винесення виправдувального вироку: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Висновок суду повинен логічно випливати з попереднього викладу, проте сам виклад, аналіз доказів залежить від встановлених судом підстав виправдання обвинуваченого.

Суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України, що вирішуються судом при постановленні вироку. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку, у якому не допускається застосування формулювань, які свідчать про припущення суду і викликають сумнів у достовірності доказів.

Однак, суд першої інстанції зазначених вимог закону належним чином не дотримався, оскільки при розгляді провадження та винесення вироку допустив істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Із оскаржуваного вироку вбачається, що його зміст не в повній мірі відповідає вимогам ст. 374 КПК України, а його мотивувальна частина, на думку колегії суддів, містить істотні суперечності, про що не заперечують і учасники судового процесу.

Зокрема, із мотивувальної частини оскаржуваного вироку слідує, що суд встановив той факт, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України, в подальшому прийнявши рішення про виправдання ОСОБА_5 .

Тобто, судом першої інстанції викладено формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 289 КК України, як для визнання особи винною, при цьому, не встановлено, у вчиненні якого епізоду визнано обвинуваченого винним, а у якому виправдано.

Отже, фактично суд взагалі не встановив і не зазначив у мотивувальній частині вироку передбачені ст.ст. 91, 374 КПК України обставини, які мають значення для кримінального провадження, обмежившись, що судом встановлено, що кримінальні правопорушення вчинено за вказаних у ньому обставин ОСОБА_5 .
Відповідно до положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення процесуального закону, оскільки учасниками провадження не заявлялося клопотання про повторне дослідження вищевказаних обставин кримінального провадження.
Враховуючи наведене, вирок суду не може вважатися законним та обґрунтованим, і підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, допущеними судом першої інстанції, то, згідно з вимогами ч. 2 ст. 415 КПК України, доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку колегія суддів не перевіряє.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції належить усунути вказані істотні порушення кримінального-процесуального закону, дати належну оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам з точки зору їх допустимості і належності, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі, і в залежності від встановленого, прийняти відповідне процесуальне рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3