Справа №: 343/2256/20
Провадження №: 1-кп/0343/34/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області матеріали кримінального провадження № 0000159 від 17 листопада 2020 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, безробітнього, з середньою освітою, депутатом не обирався, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
з участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.
ОСОБА_3 , 12 листопада 2020 року близько 07:00 год, проходячи вулицею Карпатською у с.Старий Мізунь Долинського району, де побачив на вулиці поблизу воріт домогосподарства АДРЕСА_2 , який належить потерпілому ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій неправомірний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, таємно викрав велосипед марки ММВЗ «АИСТ», вартістю 966,66 грн, що підтверджується висновком експерта №СЕ-19/109/14/2-892ТВ/20 від 30 листопада 2020 року, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму.
Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.185 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставин. Вказав, що велосипед викрав тому, що був у нетверезому стані. Обставин крадіжки точно не пригадує. Також не може пригадати, куди він подів вказаний велосипед. Велосипед мабуть передав ОСОБА_7 . Розуміє, що вчинив неправильно і щиро розкаюється у вчиненому та просить його суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що 12 листопада 2020 року зранку він поїхав до громадянина Липика, щоб замовити у нього дрова. Коли вийшов з його будинку, то побачив, що його велосипеда немає. Після цього він повідомив про крадіжку працівників поліції. Велосипед був червоного кольору виробництва ММВЗ. Щодо покарання обвинуваченого, покладається на розсуд суду.

Оскільки обвинувачений повністю визнає вину, просить суд не допитувати свідків по даному провадженню та не досліджувати інші докази, його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку суду він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи пояснення обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість у подальшому оскаржити дані фактичнф обставин в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом потерпілого, обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу, даних про понесені судові витрати.
Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив крадіжку, тобто таємно викрав чуже майно.
Обираючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Суд враховує також позицію потерпілого, який просив покарати обвинуваченого відповідно до вимог закону.
До пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин суд відносить його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп"яніння.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він має на утриманні малолітнього сина, безробітній, за місцем проживання характеризується негативно, матеріальну шкоду потерпілому не відшкодував, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не перебуває, раніше не судимий.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006№3477-IV передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Тому, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст.50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65

КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, враховуючи мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні кримінального правопорушення, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, зокрема, визнання своєї винуватості та активне сприяння в розкритті злочину, його щире каяття, беручи до
уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який є особою без постійного джерела доходів, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід обрати покарання в межах санкцій ч.1 ст.185 КК України - у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин, що буде необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Саме таке покарання буде відповідати тяжкості злочину, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
З довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні № 0000159 встановлено, що витрати на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні становлять 653,80 гривень. Дану суму слід стягнути з обвинуваченого в дохід держави, оскільки відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, клопотань щодо обрання запобіжного заходу учасниками судового провадження не заявлено.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373,374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 160 (ста шістдесяти) годин громадських робіт.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 653 (шістсот п"ятдесять три) гривні та 80 копійок відшкодування витрат, пов`язаних з наданням експертних послуг.
Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Долинського районного суду ОСОБА_1