ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/859/21 Справа № 210/6840/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року у задоволенні подання КВК №80 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 було відмовлено, у зв`язку із тим, що проаналізувавши матеріали особової справи засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 , який відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, має 3 заохочення та 1 стягнення, право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання наступило лише після перерахунку відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Засуджений в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що оскаржувана ухвала суду не містить жодних обґрунтувань та мотивів, з яких суд дійшов висновків про необхідність відмовити у задоволенні подання виправної установи та умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання.
Зазначає, що суд поверхнево вивчив матеріали особової справи, взагалі не навівши встановлених обставин, зокрема, поза увагою суду залишилось те, що з квітня 2020 року засуджений переведений до дільниці соціальної реабілітації згідно ст. 101 КВК України, тобто зараз відбуває покарання не в повній ізоляції від суспільства. А також, той факт, що до дільниці соціальної реабілітації переводять лише тих засуджених, котрі стали на шлях виправлення та не становлять загрози для суспільства.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Як вбачається із матеріалів особової справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. У строк відбуття покарання засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 червня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку день за два.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року вирок від 23 листопада 2018 року Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_7 із ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. В іншій частині вирок суду залишено без змін.
Постановою начальника виправної установи від 27 квітня 2020 року засуджений переведений до дільниці соціальної реабілітації.
Початок строку відбування покарання 29 червня 2016 року Кінець строку 11 листопада 2021 року.
Станом на розгляд клопотання судом першої інстанції щодо можливості застосування положень ст. 81 КК України, засуджений відбув 2/3 строку призначеного покарання.
Згідно наявної в матеріалах особової справи характеристики засудженого, останній за час знаходження у виправній установі УВП - 4 характеризувався негативно, мав стягнення, заохочень не мав.
З 14 березня 2019 року по теперішній час ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі Криворізька виправна колонія (№80). За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 3 рази.
Працевлаштований на об`єкті Господарча обслуга різноробочим. До виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно та відповідально. У взаємовідносинах з іншими засудженими та спілкування з адміністрації установи неконфліктний.
З огляду на викладене, незважаючи на позитивну характеристику засудженого, відсутність стягнень за останнім місцем відбування покарання, дотримання вимог розпорядку, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характер, колегія суддів приходить до висновків, що засуджений не достатнім чином довів ще своє виправлення та готовність в подальшому соціально адаптуватися у суспільстві без вчинення інших злочинів, а тому суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України. Щодо доводів засудженого про те, що він переведений до дільниці соціальної реабілітації, то такі доводи не можуть бути прийняті колегією суддів як підстава для умовно-дострокового звільнення, більш того, колегія суддів вважає, що для досягнення мети покарання та виправлення засудженому і надалі необхідно перебувати у дільниці соціальної реабілітації, де його належним чином зможуть підготувати до звільнення та життя в соціумі після звільнення з місць позбавлення волі. Також, колегія суддів приймає до уваги взаємовідносини засудженого з іншими засудженими та ввічливе спілкування з адміністрацією установи, дотримання вимог розпорядку та умов відбування покарання, проте вважає, що це є обов`язковою нормою поведінки кожної особи, засудженої до покарання, а не виключною підставою, яка доводить виправлення ОСОБА_7 .
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4