Номер провадження: 11-кп/813/1154/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000345 від 27.07.2020 року, -

встановив:

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що Приморським районним судом м. Одеси розглядається кримінальне провадження №0000345 від 27.07.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження, під час виконання судом приписів ст.331 КПК України, прокурор заявив про існування підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оскарженою ухвалою суду продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 25 квітня 2021 року.

При прийнятті рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою, суд прийняв до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України. Суд послався на те, що метою продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому є: забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення. Суд послався на дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця реєстрації на території м. Одеси, непрацевлаштований, неодружений, не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до шести років, що обумовлює необхідність запобігання спробам переховування обвинуваченого від суду

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що встановлені ризики не відпали та не зменшились, а їх наявність виключає можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, а альтернативні запобіжні заходи не забезпечать достатній рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій послався на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, зазначивши, що він має місце реєстрації в смт. Великодолинське Овідіопольського району, є одруженим, про що суду були надані документи в судовому засіданні 29.12.2020 року, однак судом вказане враховано не було.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав свої апеляційні вимоги, просив скасувати ухвалу та змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

Приймаючи до уваги, що злочин у якому підозрюється ОСОБА_7 , не є особливо тяжким, випадків, передбачених ст.52 КПК України, за яких участь захисника є обов`язковою, судом не встановлено, враховуючи, що захисник до апеляційного суду не з`явився, обвинувачений наполягав на розгляді його скарги за відсутністю захисника, зазначивши про самостійне представництво своїх інтересів, апеляційний розгляд, з урахуванням положень ч.4 ст.422-1 КПК України, проведено без участі захисника та прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши доводи обвинуваченого; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 331 КПК до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК та в цілому дотримався вимог закону, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскількиобвинувачений не може не розуміти тяжкість вчиненого злочину, в результаті якого є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі за санкцією статті до шести років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає непереконливими доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризиків, на які послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому колегія суддів щодо продовження строку дії запобіжного заходу погоджується з оскаржуваною ухвалою.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Оскільки доводи обвинуваченого про відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які у відповідності до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали суду та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Разом з тим, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не врахував положень ч.ч.3, 4 ст.183 КПК, та не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, незважаючи на те, що згідно обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 , суд зобов`язаний був розглянути питання про визначення розміру застави.
З огляду на зазначені вище обставини, ухвала суду не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з прийняттям апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу суду та ухвалюючи нове рішення, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування обвинувачується ОСОБА_7 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Крім того, апеляційний суд враховує те, що відповідно наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_7 є раніше неодноразово судимим, в тому числі за злочини проти власності, та на теперішній час також обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, а тому не може не розуміти, що у разі визнання його винним, йому може бути призначене достатньо суворе покарання у виді позбавлення волі, що не виключається можливість того, що він може вдатися до спроб переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню.

На думку апеляційного суду, такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, та не буде непомірним для обвинуваченого, членів його сім`ї та близьких родичів, оскільки за твердженням сторони захисту обвинувачений має міцні соціальні зв`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
З огляду на зазначені вище обставини, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду в частині не визначення розміру застави не відповідає вимогам закону, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000345 від 27.07.2020 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 25.04.2021 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеській апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 05.04.2021 року; Заставна сума за ОСОБА_7 (номер провадження №11-кп/813/1154/21; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Обвинувачений ОСОБА_7 звільняється з під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу суду; 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання указаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до прокурора, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на обвинуваченого обов`язків становить до 25.04.2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4