У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2020 р. клопотання прокурора задоволено, обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 24.00 год. 23.03.2021 р.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У разі залишення запобіжного заходу без змін, просить визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів.

Узагальнені доводи апелянтів.

Обвинувачений ОСОБА_5 не погоджуючись з рішенням суду, вважає, що йому можливо обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу є незаконною і необґрунтованою внаслідок відсутності обґрунтованого обвинувачення про вчинення правопорушення такого ступеню тяжкості, що виправдовувало б такий ступінь втручання у права і свободи останнього.
Захисник вказує на те, що суд безпідставно встановив такий ризик, як незаконний вплив на потерпілого, оскільки прокурор у клопотанні такого ризику не зазначав, а вказував лише на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Під час судового засідання прокурор не довів факту наявності тих ризиків на які він послався, та не навів переконливих доводів щодо неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш мяких запобіжних заходів.
Ризик переховування ОСОБА_5 від суду відсутній, оскільки останній має постійне місце мешкання та має можливість працювати, відсутній й ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки не надано доказів притягнення останнього до адміністративних або кримінальних правопорушень, обвинувачений раніше не судимий.
За наведеного, апелянт вважає, що стосовно ОСОБА_5 відсутні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.
На думку апелянта, суд безпідставно не визначив розмір застави. З урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його майновий стан та вважає, що останньому можливо визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва, знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000544 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України.
25.01.2021 р. в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , зазначаючи, що строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується, підстав для зміни запобіжного заходу не має, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого корисливого злочину проти життя людини, а також тяжкого злочину проти власності, за попередньою змовою групою осіб, за який законом передбачене покарання у вигляді довічного позбавлення волі, не має міцних соціальних зв`язків, не працює, з урахуванням способу вчинення кримінального правопорушення та обставин події, того, що потерпілий та свідки на даний час не допитані, суд дійшов висновку про наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідка, а також вчинення нового кримінального правопорушення, та вважав, що подальше тримання обвинуваченого під вартою є виправданим, зазначеним ризикам неможливо запобігти застосуванням іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000544, за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою, групою осіб, певний час перебував у розшуку, мешкає в м. Южне Одеської області, а обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого на території м. Миколаєва, не працює, не має міцних соціальних зв`язків. Судове провадження на даний час триває.
Наведені обставини дають можливість припустити, що обвинувачений може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, і свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків є вірним.
Отже, з огляду на наведене, доводи захисника стосовно відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними.

Щодо посилання суду на наявність ризику незаконного впливу на потерпілого, то таке посилання є хибним, оскільки на обґрунтування продовження дії запобіжного заходу прокурор в своєму клопотанні про такий ризик не зазначав.
Разом з тим, в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя врахував те, що ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились, у зв`язку з чим, дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, про що просить апелянт.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання стосовно продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи захисника про можливість визначення відносно ОСОБА_5 розміру застави, є непереконливими, оскільки з урахуванням підстав та обставин, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України, а також зважаючи на те, що кримінальне правопорушення, в якому підозрюється обвинувачений, вчинене із застосуванням насильства, то на даний час, визначення відносно ОСОБА_5 застави у відповідному розмірі, є недоцільним.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ ____________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3