ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/19/21 Справа № 183/2929/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000396 за апеляційними скаргами прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки;
- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком 7 років із конфіскацією майна;
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 8 років із конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання - 03.05.2018 року.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 6 459 гривень 09 копійок, моральну шкоду в сумі 10 000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 11.02.2018 року приблизно о 04.41 годині, знаходячись в супермаркеті «Варус-27», що розташований за адресою: вул. Сучкова 38, м. Новомосковська Дніпропетровської області, в цей момент у нього виник злочинний умисел направлений на заволодіння майном, що знаходиться на реалізації у приміщенні вищевказаного супермаркету.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 11.02.2018 року приблизно о 04.42 годині ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, викрав наступні товари: «Шустов Бренді виноградний» об`ємом 0,25 л. в кількості 1 штука вартістю 54 гривні 66 копійок, «Добряна сир сулу гуні» вагою 0,544 кг вартістю 121 гривня 83 копійки, «Бащинське філе куряче апетитне» вагою 0,900 кг вартістю 151 гривня 35 копійок, що належать ТОВ «Омега», та поклав зазначені товари до кишень курточки, в яку був вдягнутий.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 о 04.43 годині з вказаними вище товарами пройшов з торгівельної зони через неробочу касу в супермаркеті «Варус 27», не розраховуючись за товар, що знаходився в його кишенях, та в цей момент останній був помічений охоронцями супермаркету, які намагались його затримати. ОСОБА_8 розуміючи, що його дії помічені, почав тікати з вказаними вище товарами.
ОСОБА_8 відкрито викравши вищевказані товари, місце скоєння злочину покинув, розпорядившись ними на власний розсуд, причинивши потерпілому ТОВ «Омега» матеріальну шкоду на суму 327 гривень 84 копійки.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 18 лютого 2018 року в період часу з 03.50 години по 04.15 годину, ОСОБА_8 разом з невстановленим під час досудового розслідування чоловіком, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, знаходився біля пам`ятника «Літак», що розташований по вул. Гетьманська в м. Новомосковську Дніпропетровської області. В цей момент ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, побачили біля супермаркету «АТБ», що розташований за адресою: вул. Гетьманська 32, м. Новомосковська Дніпропетровської області, ОСОБА_10 , який в руках тримав мобільний телефон марки «Xiaomi» MI MAX2 4/64GB, в цей момент особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, запропонував ОСОБА_8 здійснити напад на ОСОБА_10 , з метою заволодіння вказаним телефоном із застосуванням насильства, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, на що ОСОБА_8 погодився та вони розподілили ролі.
Далі, ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 18 лютого 2018 року в період часу з 03.50 години по 04.15 годину, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправний дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за попередньою змовою, почав рухатись за ОСОБА_10 , пройшовши до ділянки місцевості, що розташована приблизно в 30 метрах навпроти відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», яке розташоване в будинку № 50 по вул. Гетьманській м. Новомосковська Дніпропетровської область, де особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, наніс ОСОБА_10 один удар кулаком руки в область щелепи з лівої сторони від якого останній втратив свідомість та впав на землю, у результаті чого отримав тілесні ушкодження у виді забитої рани у тім`яній області голови, що відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, оскільки загоєння вищезазначеної рани, у звичайному своєму перебігу, відбувається у термін більше 6-ти днів, але не більше як 21-н день, та тілесні ушкодження у виді забитих м`яких тканин в області нижньої щелепи зліва, синця на обличчі у лівій виличній області, у своїй сукупності та кожне окремо, відносяться до легкого ступеня тяжкості. Після чого, ОСОБА_8 дістав з карману непритомного ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Xiaomi» MI MAX2 4/64GB, чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 вартістю 5 496 гривень 68 копійок, що належить ОСОБА_10 , та незаконно заволодів ним.
Після чого ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з викраденим майном місце скоєння злочину покинув, розпорядившись викраденим майном в подальшому на власний розсуд.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 22.04.2018 року приблизно о 18.00 годині проходив біля будинку АДРЕСА_1 , де побачив малолітнього ОСОБА_11 поряд з яким стояв велосипед марки «BENETTI 26»модель «Vento DD 15.5», в цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на заволодіння вказаним велосипедом шляхом обману.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 22.04.2018 року приблизно о 18.02 годині, ОСОБА_8 , підійшов до малолітнього ОСОБА_11 , та діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що повертати велосипед не збирається, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, попросив велосипед марки «BENETTI 26», модель «Vento DD 15.5», що належить ОСОБА_12 , на що ОСОБА_11 погодився за умови, що ОСОБА_8 лише проїдеться на ньому до розвилки вул. Привокзальна та вул. З.Білої м. Новомосковська Дніпропетровської області та одразу поверне велосипед.
Після чого, ОСОБА_8 не зважаючи на домовленість поїхав у невідомому напряму, тим самим заволодів вказаним велосипедом шляхом обману, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 4 912 гривень 20 копійок.

В апеляційних скаргах:

-прокурор просить вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 року відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.2 ст.190 КК України, та призначити покарання у види позбавлення волі строком 8 років 6 місяців із конфіскацією майна.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, не оспорюючи кваліфікації дій та обґрунтованість вини обвинуваченого ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення, правильність кваліфікації, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок цього, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що судом під час прийняття рішення про визначення покарання засудженому не враховано те, що ОСОБА_8 через вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч. 2 ст.187 КК України було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покладено на нього обов`язок не відлучатися з місця фактичного проживання без дозволу слідчого, прокурора та суду, але, не зважаючи на це, ОСОБА_8 порушив умови запобіжного заходу та у цей час вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України.
Звертає увагу, що ОСОБА_8 веде антисоціальний спосіб життя, демонструє відверте нехтування встановленими законами України суспільними правилами поведінки, суспільно корисною працею не займається, за місцем мешкання характеризується негативно, не має постійного законного джерела доходу, що є причиною вчинення ним злочинів проти власності, а також забезпечення власного існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, тобто стійких соціальних зв`язків не має, має схильність до вчинення нових злочинів, а також у нього відсутній жаль з приводу скоєного та бажання виправити ситуацію.

- обвинувачений ОСОБА_8 виражає свою незгоду з вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.08.2019 року стосовно засудження його за ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 190 КК України та просить його в цій частині виправдати.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що працівники поліції здійснювали щодо нього фізичний та моральний тиск, тому він підписав ті документи, які йому надали та визнав вину у тих злочинах, які не скоював, а під час проведення слідчого експерименту показував та говорив те, що йому казали.
Зазначає, що не забирав велосипед у потерпілого ОСОБА_11 , та телефон у потерпілого ОСОБА_10 , а також не бив останнього. Вказує, що прямував додому і збирався повернути ОСОБА_11 велосипед, але біля будинку №101 його затримали працівники поліції.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_8 та заперечували проти апеляції прокурора.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю - доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Виходячи з вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Так відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб які беруть в ньому участь а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону, з тим, щоб кожний хто вчинив злочин був притягнутий до кримінальної відповідальності і жоден невинуватий не був покараний.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим кодексом.Змагальність кримінального процесу обумовлює особливу роль суду, який є об`єктивним та неупередженим у дослідженні доказів, та не виступає на стороні обвинувачення або захисту, разом із тим, змагальність не виключає активності суду у дослідженні та перевірці наданих сторонами доказів у справі, яка дозволяє суду об`єктивно оцінювати викладені сторонами правові позиції, усувати сумніви, що виникли у ході судового розгляду, і відповідно, вирішувати кримінально-правовий конфлікт шляхом дотримання встановленої законом процедури постановлення законного, обгрунтованого і вмотивованого рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, повністю ґрунтуються на розглянутих у судовому засіданні і наведених у вироку доказах.
Матеріалами справи з`ясовано, що судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку в цілому, у справі не допущено.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, журналів судового засідання та технічного запису судового розгляду, органами досудового слідства і судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи, тому твердження в апеляції обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.
З викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченого доводами про непричетність як його до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів погодитись не може. Ці заперечення проти обвинувачення детально розглядалися судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.
Як свідчать наявні у кримінальному провадженні докази, у показаннях, даних під час судового розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України визнав повністю, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України не визнав та пояснив, що дійсно 11.02.2018 року він відкрито викрав продукти харчування та алкоголь з супермаркету «Варус-27». У зв`язку з тим, що його помітили охоронці вказаного супермаркету, він втік. Зазначив, що 18.02.2018 року він дійсно бачив потерпілого ОСОБА_10 та попросив у нього цигарку. Повідомив, що в той день він був сам. Телефон потерпілого ОСОБА_10 він в ломбард не здавав, а здавав свій телефон через свідка. В подальшому не намагався викупити свій телефон з ломбарду. 22.04.2018 року він у ОСОБА_11 попросив велосипед та поїхав у місто, при цьому, він не повідомляв йому на який час бере його велосипед, у зв`язку з чим ОСОБА_11 почав панікувати через те, що йому не повернуть велосипед, та викликав поліцію. Також зазначив, що під час досудового розслідування визнавав вину у вчиненні усіх, інкримінованих йому злочинах, оскільки працівники поліції його били та змушували взяти вину на себе. Разом з цим, цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 визнав частково, в сумі 4000 гривень матеріальної шкоди.
Разом з цим, незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим, суд цілком законно дійшов висновку, з яким повністю погоджується й колегія суддів, що вина ОСОБА_8 в повному обсязі знайшла своє підтвердження сукупністю зібраних та досліджених в ході судового слідства доказів, а саме показаннями представника потерпілого, свідків, оприлюдненими і дослідженими матеріалами кримінального провадження.
Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у наданих під час судового засідання поясненнях учасників судового провадження перевіркою наданих матеріалів не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Так, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин та кваліфікація дій останнього за ознаками ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами. Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та дав їм правильну юридичну оцінку.
Визнаючи ОСОБА_8 винним у скоєнні вищезазначених кримінальних правопорушень, суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку.
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 18.02.2018 року він повертався додому з нічного клубу. На зупинці до нього підійшов ОСОБА_8 та попросив цигарку. Згодом, ОСОБА_8 пройшов мимо нього, та раптом, він отримав удар ззаду по голові, від якого впав та втратив свідомість. Коли прийшов до тями, у нього з голови текла кров та він помітив, що в нього викрали мобільний телефон «Xiaomi» чорного кольору, пачку цигарок та гроші в сумі 200 гривень. Він прийшов додому та повідомив дружині, що його побили та пограбували, після чого вони викликали працівників поліції. Свій цивільний позов підтримує повністю, просив його задовольнити. Просив призначити ОСОБА_8 суворе покарання.
Дані свідчення підтверджуються й показаннями свідка ОСОБА_13 , яка показала, що в ніч з 17.02.2018 року на 18.02.2018 року її чоловік ОСОБА_10 пішов гуляти зі своїм товаришем. Близько 01.00 години її чоловік їй зателефонував та повідомив, що вже йде додому. Через деякий час чоловік зателефонував та повідомив, що йде біля пам`ятника «Літак». Однак, пройшов тривалий час, а чоловік додому не повернувся. Через деякий час ОСОБА_10 все ж таки прийшов додому і вона побачила, що він був без шапки, у нього з голови текла кров, куртка була брудною. Вона викликала працівників поліції та швидку допомогу.
Цілком узгоджуються з вищенаведеним і показання свідка ОСОБА_14 , з яких убачається, що в лютому 2018 року ввечері він зустрів малознайомого йому ОСОБА_8 . Разом з обвинуваченим вони пішли до ломбарду, куди він вирішив закласти свій мобільний телефон. ОСОБА_8 попросив його закласти також його мобільний телефон, на що він погодився, та на свої документи здав до ломбарду 2 мобільні телефони. Телефон обвинуваченого був червоного кольору. Потім він гроші та квитанцію з ломбарду віддав ОСОБА_8 .
Також в судовому засіданні був допитаний представник потерпілого ТОВ «Омега» - ОСОБА_15 , який суду повідомив про те, що 11.02.2018 року він прийшов на роботу в супермаркет «Варус-27» та йому повідомили, що приблизно о 04.40 годині було скоєно відкрите викрадення товарів на суму 344 гривні 70 копійок. Коли він переглянув відео з камер, то побачив, що дані товари викрав ОСОБА_8 та пройшов через непрацюючу касу. На виході спрацювала антикрадіжна система, однак обвинувачений втік, працівники супермаркету не змогли його зупинити. У зв`язку з тим, що охоронці супермаркету знали ОСОБА_8 , в подальшому його затримали та викликали працівників поліції.
Зазначені покази узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду показав, що він працює охоронцем у супермаркеті «Варус-27» 11.02.2018 року о 03.45 годині ОСОБА_8 зайшов до супермаркету «Варус-27». Через деякий час обвинувачений пройшов через каси та направився до виходу. В цей час спрацювала антикрадіжна система та його напарник покликав ОСОБА_8 , однак останній не зупинився, у зв`язку з чим вони зрозуміли, що він щось викрав. Вони намагалися його наздогнати, однак ОСОБА_8 втік. В подальшому з`ясували, що обвинувачений викрав коньяк, сир та куряче філе.
Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що 21.04.2018 року він придбав велосипед за 6000 гривень та дав його покататись своєму синові ОСОБА_11 . Того ж дня син йому повідомив, що ОСОБА_8 просить у нього велосипед покататися, однак він заборонив синові давати будь-кому велосипед. Наступного дня син йому повідомив, що дав ОСОБА_8 велосипед покататись та останній обіцяв його повернути, однак так і не віддав. У зв`язку з тим, що ОСОБА_8 не повернув велосипед, він вирішив викликати працівників поліції. Коли працівники поліції допитували сусідку в якості свідка, приблизно о 21.00 годині, син побачив обвинуваченого, який їхав на його велосипеді, він його покликав, однак ОСОБА_8 не відреагував, у зв`язку з чим працівники поліції його затримали та відвезли до відділку поліції. На даний час претензій до ОСОБА_8 він не має, просив покарати останнього на розсуд суду.
Показання потерпілого повністю узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_17 , наданими в судовому засіданні, про те, що 22.04.2018 року вона вийшла за двір та побачила, що ОСОБА_11 плаче. Вона підійшла до нього та запитала, що трапилось, на що він їй сказав, що ОСОБА_8 на нього кричав та забрав велосипед. Зазначила також, що за деякий час до цього вона бачила як ОСОБА_8 стояв біля дітей. Близько 21.00 години, коли її допитували працівники поліції, вони побачили ОСОБА_8 , який їхав на велосипеді ОСОБА_12 , після чого працівники поліції його затримали.
Пояснення вказаних учасників кримінального провадження, надані ними з дотриманням вимог чинного КПК України, є послідовними, і повністю узгоджуються між собою та з фактичними обставинами справи, а суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні, незмінні та правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими у судовому засіданні.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки, які були допитані судом під присягою, чи потерпілий, представник потерпілого з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначених кримінальних правопорушеннях, істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочинних діянь у поясненнях цих учасників кримінального провадження не вбачається, а деякі розбіжності в зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду. Тому колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, усні показання та процесуальні документи за результатами проведених під час досудового розслідування слідчих дій та інші письмові докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій останнім апеляції.
Не виявлено апеляційним судом й порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Вищезазначений висновок суду підтверджується і дослідженими в судовому засіданні документами, у тому числі:
- заявою начальника ВБ «Варус-27» ОСОБА_15 про притягнення до відповідальності особи, яка 11.02.2018 року о 04.44 годині здійснила крадіжку товарів з супермаркету «Варус-27» (т. 2 а.п. 11);
- протоколом огляду місця події від 16.02.2018 року в ході проведення якого було оглянуто приміщення супермаркету «Варус-27», який розташований по вул. Сучкова 38, м. Новомосковська Дніпропетровської області, звідки ОСОБА_8 таємно викрав товари, які належать ТОВ «Омега» (т. 2 а.п. 13);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.03.2018 року за участю свідка ОСОБА_16 в ході проведення якого останній на фото № 1 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка 11.02.2018 року викрала продукти харчування з супермаркету «Варус-27», яку він намагався зупинити та не наздогнав (т. 2 а.п. 15-17);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.03.2018 року за участю свідка ОСОБА_18 в ході проведення якого останній на фото № 2 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка 11.02.2018 року викрала продукти харчування з супермаркету «Варус-27», яку він намагався зупинити та не наздогнав (т. 2 а.п. 18-20);
- протоколом огляду предмету від 21.03.2018 року в ході проведення якого було оглянуто CD-диск з відеозаписом з камер відео спостереження супермаркету «Варус-27» за 11.02.2018 року (т. 2 а.п. 21-22);
- відеозаписом з камер відеоспостереження супермаркету «Варус-27» за 11.02.2018 року, відтвореним в судовому засіданні на якому зафіксовано як ОСОБА_8 бере з полиць супермаркету продукти харчування та алкогольний напій та кладе їх до своїх кишень (т. 2 а.п. 23);
- речовим доказом по кримінальному провадженню у виді CD-диску з відеозаписом з камер відео спостереження супермаркету «Варус-27» за 11.02.2018 року, який зберігається в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.п. 24);
- висновком експерта № 666/18 від 27.02.2018 року, відповідно до якого середня ринкова вартість «Шустов Бренді виноградний» об`ємом 0,25 л. становить 54 гривні 66 копійок, «Добряна сир сулугуні» вагою 0,544 кг. становить 121 гривня 83 копійки, «Бащинський філе куряче апетитне» вагою 0,900 кг. становить 151 гривня 35 копійок. Загальна вартість вказаних об`єктів становить 327 гривень 84 копійки (т. 2 а.п. 25-29);
- протоколом огляду предмету від 16.04.2018 року в ході проведення якого було оглянуто CD-диск з відеозаписом з камер відео спостереження супермаркету «Варус-27» за 11.02.2018 року (т. 2 а.п. 30-31);
- відеозаписом з камер відеоспостереження супермаркету «Варус-27» за 11.02.2018 року, відтвореним в судовому засіданні, на якому зафіксовано як ОСОБА_8 проходить через касову зону, при цьому не розраховується за взятий товар, та покидає приміщення супермаркету, охоронці магазину намагаються його наздогнати, однак ОСОБА_8 з викраденими речами тікає (т. 2 а.п. 32);
- речовим доказом по кримінальному провадженню у виді CD-диску з відеозаписом з камер відео спостереження супермаркету «Варус-27» за 11.02.2018 року, який зберігається в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.п. 33);
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18.02.2018 року відповідно до якого ОСОБА_13 просить притягнути до відповідальності особа, яка 18.02.2018 року у період часу з 03.50 години по 04.15 годину скоїла крадіжку мобільного телефону її чоловіка ОСОБА_10 (т. 2 а.п. 36-37);
- протоколом огляду від 21.02.2018 року в ході проведення якого було оглянуто договір про надання фінансового кредиту під заставу № 9.34243/0 від 18.02.2018 року (т. 2 а.п. 38);
- договором про надання фінансового кредиту під заставу № 9.34243/0 від 18.02.2018 року в якому предметом застави зазначено мобільний телефон «Xiaomi» MI MAX 2 (т. 2 а.п. 39);
- речовим доказом по кримінальному провадженню у виді договору про надання фінансового кредиту під заставу № 9.34243/0 від 18.02.2018 року, який зберігається в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.п. 40);
- висновком експерта № 1000/18 від 14.03.2018 року відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону марки «Xiaomi» MI MAX2 4/64GB, чорного кольору, imei: НОМЕР_1 , станом на 18.02.2018 року, з урахуванням зносу, становить 5496 гривень 68 копійок (т. 2 а.п. 41-44);
- протоколом огляду предмету від 21.03.2018 року в ході проведення якого було оглянуто CD-диск з відеозаписом з камер відео спостереження ломбарду за 18.02.2018 року (т. 2 а.п. 45);
- протоколом перегляду відеозапису від 22.03.2018 року в ході проведення якого було переглянуто відеозаписи з камер відео спостереження ломбарду за 18.02.2018 року (т. 2 а.п. 46-48);
- відеозаписом з камер відеоспостереження ломбарду за 18.02.2018 року, відтвореним в судовому засіданні на якому зафіксовано як ОСОБА_8 здає до ломбарду мобільний телефон, при цьому намагається закрити капюшоном куртки своє обличчя для того, щоб його не було видно на відео (т. 2 а.п. 49)
- речовим доказом у виді CD-диску з відеозаписом з камер відео спостереження ломбарду за 18.02.2018 року, який зберігається в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.п. 50);
- випискою з медичної картки хворого від 21.02.2018 року, відповідно до якої потерпілому ОСОБА_10 встановлено діагноз: забій м`яких тканин обличчя, гематома підочевої області, струс головного мозку (т. 2 а.п. 51);
- висновком експерта № 100/Е від 29.03.2018 року, відповідно до якого рубець на голові потерпілого ОСОБА_10 у тім`яній області міг утворитися на місці забитої рани, та за давністю рубцевої тканини може відповідати даті 18.02.2018 року. У потерпілого знайдені тілесні ушкодження у виді забитої рани у тім`яній області голови, забиття м`яких тканин в області нижньої щелепи зліва, синця на обличчі у лівій виличній області. Тілесні ушкодження у виді забитої рани у тім`яній області голови відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, оскільки загоєння вищезазначеної рани, у звичайному своєму перебігу, відбувається у термін більше 6-ти днів, але не більше як 21-н день, та тілесні ушкодження у виді забитих м`яких тканин в області нижньої щелепи зліва, синця на обличчі у лівій виличній області, у своїй сукупності та кожне окремо, відносяться до легкого ступеня тяжкості. Усі знайдені тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, та за давністю утворення можуть відповідати даті 18.02.2018 року. Враховуючи характер та локалізацію знайдених у потерпілого тілесних ушкоджень, потерпілому було заподіяно не менше трьох травматичних дій в область голови, тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею (т. 2 а.п. 52-53);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.04.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_10 в ході проведення якого останній розказав і показав як 18.02.2018 року, коли він йшов по АДРЕСА_2 , за ним йшло двоє чоловіків, один із чоловіків ОСОБА_8 його обігнав, а інший, що залишився ззаду гукнув його, після чого наніс удар по обличчю в область щелепи зліва, від якого він впав та втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то побачив, що речі, які були у нього при собі викрали (т. 2 а.п. 58-61);
- висновком експерта № 107/Е від 04.04.2018 року відповідно до якого виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у виді забитої рани у тім`яній області голови, забиття м`яких тканин в області нижньої щелепи зліва, синця на обличчі у лівій виличній області, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при механізмі на який вказував потерпілий під час проведення слідчого експерименту від 04.04.2018 року, можливо внаслідок удару кулаком в область обличчя з подальшим падінням потерпілого на тверду поверхню на задню поверхню тіла, що також не виключає утворення забитої рани на голові від удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею (т. 2 а.п. 62-63);
- протоколом огляду від 04.04.2018 року в ході проведення якого було оглянуто договори про надання фінансового кредиту під заставу № 9.34243/0 від 18.02.2018 року та № 9.33463/0 від 01.02.2018 року (т. 2 а.п. 64);
- договором про надання фінансового кредиту під заставу № 9.34243/0 від 18.02.2018 року в якому предметом застави зазначено мобільний телефон «Xiaomi» MI MAX 2 (т. 2 а.п. 65);
- договором про надання фінансового кредиту під заставу 9.33463/0 від 01.02.2018 року в якому предметом застави зазначено мобільний телефон Astro A177 (т. 2 а.п. 66);
- речовими доказами у виді договорів про надання фінансового кредиту під заставу № 9.34243/0 від 18.02.2018 року та № 9.33463/0 від 01.02.2018 року, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.п. 67);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.04.2018 року за участю свідка ОСОБА_14 в ході проведення якого останній на фото № 3 впізнав ОСОБА_8 як особу, якій він на початку лютого 2018 року допоміг здати мобільний телефон до ломбарду (т. 2 а.п. 68-70);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.04.2018 року за участю ОСОБА_8 в ході проведення якого останній розказав і показав як 18.02.2018 року він разом зі своїм знайомим здійснили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_10 та заволоділи майном останнього (т. 2 а.п. 74-80);
- протоколом проведення додаткового слідчого експерименту від 13.04.2018 року за участю ОСОБА_8 в ході проведення якого останній розказав і показав як 18.02.2018 року він разом зі своїм знайомим здійснили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_10 та заволоділи майном останнього (т. 2 а.п. 81-84);
- висновком експерта № 132/Е від 16.04.2018 року відповідно до якого виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у виді забитої рани у тім`яній області голови, забиття м`яких тканин в області нижньої щелепи зліва, синця на обличчі у лівій виличній області, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при механізмі на який вказував ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 13.04.2018 року, можливо внаслідок удару кулаком руки в область обличчя з послідуючим падінням потерпілого на тверду поверхню на задню частину тіла (т. 2 а.п. 85-86);
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 22.04.2018 року відповідно до якого ОСОБА_12 просить притягнути до відповідальності ОСОБА_8 , який шляхом обману заволодів його велосипедом (т. 2 а.п. 87);
- протоколом огляду від 22.04.2018 року в ході проведення якого було оглянуто велосипед марки «BENETTI 26», модель «Vento DD 15.5», що належить ОСОБА_12 , який надав для огляду ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 90-91);
- речовим доказом по кримінальному провадженню у виді велосипеда марки «BENETTI 26», модель «Vento DD 15.5», який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_12 (т. 2 а.п. 93);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2018 року за участю свідка ОСОБА_17 в ході проведення якого остання на фото № 3 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка 22.04.2018 року видала велосипед марки «BENETTI 26» для огляду працівникам поліції (т. 2 а.п. 94-96);
- висновком експерта № 1389/18 від 25.04.2018 року відповідно до якого ринкова вартість велосипеду марки «BENETTI 26», модель «Vento DD 15.5» станом на 22.04.2018 року становить 4912 гривень 20 копійок (т. 2 а.п. 97-100).
Таким чином, що стосується зазначених судом доказів у їх сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції належним чином дослідив ці та інші докази по справі, виклав їх зміст у вироку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у зазначених кримінальних правопорушеннях відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку, за вказаних у вироку обставин та кваліфікація дій останніх ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи ж обвинуваченого про те, що деякі обставини справи всебічно не досліджені, є необгрунтованими, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою досліджені обставини зазначених у вироку кримінальних правопорушень. Під час досудового слідства та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведені необхідні експертизи, допитані всі особи, показання яких мають істотне значення для справи, тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність доказів його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 190 КК України є безпідставними.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що вищевказані кримінальні правопорушення він не вчиняв та у провадженні немає доказів на підтвердження його вини, апеляційний суд не може вважати слушними, оскільки вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_10 саме ОСОБА_8 підтверджується як дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, так і поясненнями свідка ОСОБА_14 про те, що він на свої документи здавав до ломбарду мобільний телефон ОСОБА_8 та віддав йому квитанція з ломбарду, а в подальшому, ОСОБА_8 , скориставшись квитанцією на ім`я ОСОБА_14 здав до цього ж ломбарду мобільний телефон, який належить потерпілому ОСОБА_10 . До того ж, сам обвинувачений в судовому засіданні, повідомивши про те, що злочину відносно потерпілого ОСОБА_10 не скоював, визнав цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4000 гривень (це саме та сума грошей, які ОСОБА_8 отримав в ломбарді за телефон потерпілого).
Твердження ОСОБА_8 в суді першої інстанції про те, що він мав намір повернути велосипед потерпілому ОСОБА_12 та не мав наміру заволодіти майном останнього, на думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження ані в суді першої, ані апеляційної інстанцій, оскільки потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні дійсно зазначали про те, що за день до того, як обвинувачений незаконно заволодів велосипедом потерпілого ОСОБА_12 він підходив до сина останнього та просив у нього велосипед, при цьому довів дитину до сліз, однак велосипедом так і не заволодів, наступного ж дня, ОСОБА_8 все ж таки довів свій умисел до кінця та заволодів велосипедом потерпілого, при цьому син потерпілого ОСОБА_12 розумів, що ОСОБА_8 йому не поверне велосипед, однак не міг нічого зробити, у зв`язку з тим, що обвинувачений значно старший за нього та майже силою відібрав велосипед.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і в своїй апеляційній скарзі заявляв, що всі початкові та досудові заяви і покази давалися ним під впливом фізичної сили з боку правоохоронних органів на момент слідства, і що на нього чинився психологічний вплив, у зв`язку з чим вважав обвинувачення, пред`явлене йому за ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 190 КК України, не обґрунтованим та не доказаним.
Суд першої інстанції критично поставився до пояснень обвинуваченого стосовно застосування щодо нього незаконних методів ведення досудового розслідування та за відсутності проведення належної перевірки таких доводів шляхом офіційного розслідування, зазначив про їх безпідставність, вказавши, що посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що під час досудового розслідування працівники поліції його били, застосовували до нього фізичне та моральне насильство, не знайшли свого підтвердження при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , оскільки останній та його захисник, який, між іншим, приймав участь ще під час проведення досудового розслідування, до правоохоронних органів для захисту своїх прав як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не звертався, жодних підтверджуючих документів здійснення на нього тиску з боку працівників поліції суду не надав, про те, що на нього здійснювався будь-який тиск з боку працівників поліції повідомив лише під час його допиту в судовому засіданні, вже перед завершенням судового слідства.
Беручи до уваги правову позицію Верховного Суду стосовно подібних правовідносин та враховуючи те, що перевірка заяв повинна проводитись неупередженою особою, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ «Захаркін О.М. проти України» від 24 червня 2010 року, а також те, що при наявності підстав та доказів вказане обвинуваченим ОСОБА_8 діяння може бути розцінене як кримінально-каране, а суд апеляційної інстанції, в силу своїх повноважень, позбавлений можливості перевірити достовірність вказаних ним обставин, колегією суддів апеляційного суду було доручено керівнику Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві, яке поширює свою дільність на Дніпропетровську область, провести перевірку зазначених обвинуваченим ОСОБА_8 обставин щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 18 лютого 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000396, працівниками Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
За результатами досудового розслідування слідчим другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_19 було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000737 від 29 травня 2020 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях працівників Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України (Т.3, а.п. 172).
Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на застосування відносно нього органами досудового розслідування недозволених методів ведення досудового слідства у виді психологічного і фізичного насильства, спрямовані на підписання ним зізнавальних показань, після чого він підписав усі документи, які йому надали, про що останній зазначав і в суді першої інстанції, і під час апеляційного розгляду, надумані, та є засобом захисту обвинуваченого від пред`явленого йому обвинувачення, проявів же упередження щодо останніх як з боку слідчих органів, так і з боку суду першої інстанції вивченням матеріалів провадження не виявлено.
Тож, висновок суду першої інстанції про те, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів цілком підтверджуються даними, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів, з яким повністю погоджується і апеляційний суд, є законним, обгрунтованим та умотивованим, а посилання апелянта на незаконність саме цих доказів і саме на тих підставах, що їх було отримано внаслідок застосування щодо них фізичного та психічного тиску з боку правоохоронних органів, є з огляду на наведене неспроможними.
Таким чином, усі вищенаведені докази винуватості ОСОБА_8 є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України. До того ж, колегія суддів критично оцінює позицію обвинуваченого, розглядаючи це як спосіб захисту останнього, та приходить до висновку, що поведінку обвинуваченого в судовому засіданні та його доводи, викладені в апеляційній скарзі та зазначені під час апеляційного розгляду, неможливо розцінювати інакше, ніж захисно-установчу в суб`єктивно складній несприятливій для останнього судово-слідчій ситуації з метою уникнути або пом`якшити покарання за скоєні ним кримінальні правопорушення.
На думку колегії суддів, в підтвердження такої своєї позиції суд першої інстанції навів досить обґрунтовані і вмотивовані висновки, які в повному обсязі спростовують вищезазначену лінію, побудовану обвинуваченим для уникнення покарання за скоєні кримінальні правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що в цьому кримінальному провадженні органами досудового розслідування здобуті беззаперечні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений групою осіб за ч. 2 ст. 187 КК України, а також заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, а суд першої інстанції, давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про кваліфікацію дій останнього за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_8 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.
При вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, яке належить обрати ОСОБА_8 , суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно керуючись положеннями ст. ст. 50, 65, 66-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких, дані про особу обвинуваченого, який в період з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року навчався в ПТУ № 48, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, відверте нехтування встановленими Законами України суспільними правилами поведінки, його зухвале ставлення до норм моралі та Кримінального процесуального законодавства, а також те, що він суспільно корисною працею не займається, немає міцних соціальних зв`язків, за місцем мешкання характеризується негативно, шкоду завдану його протиправними діями потерпілим не відшкодував, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_8 вину у скоєних ним злочинах не визнав, за виключенням визнання ним вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, однак, і у вчиненні даного злочину вину визнав лише після перегляду відео з камер відеоспостереження, що стало беззаперечним доказом визнання його вини.
Врахував суд першої інстанції й думки потерпілих та представника потерпілого з приводу призначення обвинуваченому покарання.
На цих підставах суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України, з урахуванням ч.1 ст. 70 КК України, у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за відсутності підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України, яке, на думку судової колегії, узгоджується з вимогами ст. ст. 50,65 КК України, є цілком справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для скасування вироку та ухвалення апеляційним судом свого вироку у зв`язку з необхідністюпризначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією майна, до того ж, без зазначення принципу остаточного призначення покарання та видів і строків покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, є безпідставними та задоволенню в даному випадку не підлягають.
Отже, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого такими, що не підлягають задоволенню.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його судовому розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4