ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/639/21 Справа № 180/1532/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000025 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 05 травня 2020 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 місяців арешту.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання частково приєднано покарання, не відбуте обвинуваченим за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05.05.2020 року, і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді арешту на строк 3 місяці 10 днів.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним за наступних обставин.
Так, вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 5 травня 2020 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 засуджено до 120 годин громадських робіт.
15.06.2020 року до Томаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області надійшло розпорядження №180/2066/19/3885/2020 від 11.06.2020 року про виконання вказаного вироку Марганецького міського суду Дніпропетровської області, який набрав законної сили, щодо засудженого ОСОБА_8 .
19.06.2020 року ОСОБА_8 , перебуваючи у Томаківському районному відділі філії Державної установи «Центру пробації» у Дніпропетровській області ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, попереджений про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, у разі ухилення від відбуття покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Згідно наказу КП «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м.Марганця» № 78-к від 08.07.2020 року ОСОБА_8 визначено виконання громадських робіт у вигляді санітарного очищення території міста, а саме прибирання території АДРЕСА_2 .
На виконання наказу КП «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м.Марганця» № 78-к від 08.07.2020 року визначено відповідальною особою ОСОБА_9 , складено «Графік виходу на роботу притягнутого до громадських робіт», у якому встановлювалась кількість годин відпрацювання громадських робіт на липень та серпень 2020 року.
Проте, будучи ознайомленим з умовами та порядком відбування покарання, відповідно до вимог ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України та попередженим про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, ОСОБА_8 умисно, без поважних на те причин, у визначений направленням строк до виконання покарання за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 5 травня 2020 року у період з 09 липня 2020 по 11 серпня 2020 року до роботи не приступив.
Будь-яких об`єктивних фактів, які б свідчили про те, що за станом здоров`я або з інших поважних причин ОСОБА_8 не має або не мав змоги виконати вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05.05.2020 у справі № 180/2066/19 на підставі якого йому призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт, не встановлено.
Враховуючи викладене ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, у період з 09.07.2020 року по теперішній час ухиляється від відбування зазначеного покарання, а саме: протягом вказаного періоду не виконує встановлених обов`язків, порушує порядок та умови відбування покарання, не приступив до виконання громадських робіт без поважних причин.

Обвинувачений ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року в частині призначення йому покарання, оскільки, на думку апелянта, при ухваленні вироку судом не було враховано, що він перебуває на обліку у лікаря-інфекціоніста з діагнозом В 22.0, 4 клінічна стадія, а також він є пацієнтом програми замісної підтримуючої терапії, що підтверджується копіями медичних довідок, доданих ним до апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення даної апеляційної скарги.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, кваліфікація його дій та фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій ч.2 ст. 389 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який свою провину не визнав, раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2005 року, характеризується посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В даному випадку колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити остаточне покарання з урахуванням вимог ст.71,72 КК України в межах санкції ч.2 ст. 389 КК України.
Апеляційний суд зауважує, що призначення покарання у вигляді арешту строком на 3 місяці 10днів є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особу ОСОБА_8 та призначив покарання, яке дійсно буде сприяти його виправленню та ресоціалізації, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для призначення йому більш м`якого покарання колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4