Справа № 183/2601/16
№ 1-кп/183/16/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Ухвалено 19 травня 2021 року в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002695 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого вантажником гіпсокартонних конструкцій ФОП ОСОБА_4 , не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

30.11.2015 року приблизно о 02.00 годині ОСОБА_3 та ОСОБА_5 знаходилися по АДРЕСА_3 з раніше незнайомим ОСОБА_9 . В цей момент ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вступили у злочинну змову, спрямовану на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_9 , із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я останнього.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_3 30.11.2015 року приблизно о 02.05 годині, знаходячись на АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи відкритий характер противоправних дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до ОСОБА_9 та завдав одного удару правою ногою спереду по голові останнього. Від отриманого удару ОСОБА_9 впав на землю, після чого ОСОБА_5 завдав 2 удари правою ногою по голові ОСОБА_9 , та в подальшому останній почав тікати в сторону ЗОШ № 18, яка розташована за адресою: вул. Паланочна 9А м. Новомосковська Дніпропетровської області. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 , продовжуючи реалізувати спільний злочинний умисел, наздогнали ОСОБА_9 біля вхідних дверей ЗОШ № 18 по АДРЕСА_4 , де ОСОБА_3 наніс один удар правою ногою по голові ОСОБА_9 , від отриманого удару останній впав на бетонні сходинки школи, після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , діючи спільно нанесли не менше семи ударів ногами по голові та тулубу ОСОБА_9 , після чого відкрито заволоділи майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном «ALCATEL ONETOUCH POP C7» вартістю 1235 гривень, шкіряним гаманцем, всередині якого знаходилося посвідчення водія ОСОБА_9 , грошові кошти в сумі 560 доларів США, що станом на 30.11.2015 року становить еквівалент 14 308 гривень, 28 000 рублів, що станом на 30.11.2015 року становить еквівалент 10 920 гривень.
Після цього ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з місця скоєння злочину втекли та розпорядилися майном ОСОБА_9 на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду останньому на загальну суму 26 463 гривень, та тілесні ушкодження у виді забійних ран на голові, в області обох губ, саден та забоїв м`яких тканин голови, струсу головного мозку, які у своїй сукупності відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я на строк, перевищуючий 6 днів, але менше 21 дня.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому злочині, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України визнав частково та пояснив, що 30.11.2015 року вночі між ним та потерпілим стався конфлікт через те, що він хотів, щоб потерпілий покинув їх компанію, однак останній не хотів цього робити. Він наніс потерпілому удар. Потерпілий почав тікати в сторону ЗОШ № 18 та вони з ОСОБА_5 побігли за ним. Наздогнавши потерпілого, він наніс йому один удар ногою в область щелепи, потерпілий при цьому стояв до нього обличчям. Потім він наніс потерпілому ще два удари та останній впав на землю. Після чого він схопив потерпілого за куртку та почав тягнути і вийшло так, що куртка залишилася у нього в руках. Гроші, які були в куртці потерпілого, він поділив з ОСОБА_5 , а мобільний телефон потерпілого віддав хлопцеві з їх компанії. Також зазначив, що коли вони відійшли від потерпілого, останній був без свідомості, навколо було багато крові. Наміру повернути гроші потерпілому у нього не було. Вказав, що він не бачив, що робив ОСОБА_5 в той момент, коли він наносив удари потерпілому. Повідомив, що того дня він випив дві пляшки пива. В подальшому шкоду потерпілому відшкодував повністю, жалкує, що сталася така ситуація.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому злочині, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України не визнав та надав показання: 30.11.2015 року ввечері вони з хлопцями гуляли, до них приєднався потерпілий ОСОБА_9 . Між ОСОБА_3 та потерпілим стався конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_9 та останній впав. ОСОБА_3 вдарив його ще раз. Потерпілий підвівся та почав тікати, ОСОБА_3 побіг за ним. Він побіг слідом за ОСОБА_3 , оскільки він його погукав. Коли він підбіг до ЗОШ № 18 , то побачив, що ОСОБА_3 наносить удари потерпілому. Останній почав підійматися по сходам школи та гучно стукати у двері та розбив на них скло, яким порізав собі руки. ОСОБА_3 вдарив ще раз потерпілого. Потім ОСОБА_3 розбив скляну пляшку та кинув її в ОСОБА_9 . Він намагався відтягти ОСОБА_3 , однак останній продовжував наносити удари потерпілому. У зв`язку з тим, що він не зміг розборонити ОСОБА_3 та потерпілого, то вирішив піти. Біля палацу Металургів його наздогнав ОСОБА_3 , якому він сказав віддати гроші потерпілому та викликати швидку допомогу, однак він відмовився. Потім ОСОБА_3 передав йому половину грошей, та він пішов додому.
Пізніше, в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 змінив свої показання та зазначив, що ОСОБА_3 не розбивав та не кидав пляшку в потерпілого, лише наносив удари ногами. Також додав, що потерпілий наніс йому удар в область обличчя та шиї. Побіг за ОСОБА_3 , оскільки він його товариш та він хотів йому допомогти. Намагався розборонити ОСОБА_3 та потерпілого. Він казав ОСОБА_3 , що необхідно викликати швидку допомогу. Удари потерпілому він не наносив. Пояснив, що змінив показання, оскільки з самого початку він розповідав версію подій, які розказав йому слідчий ще під час досудового розслідування, та він боявся, що в нього будуть проблеми, якщо він дасть інші показання. Під час досудового розслідування на нього був тиск.

Суд вважає встановленою вину ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в інкримінованому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 187 КК України, на підставі наступних доказів, досліджених в судовому засіданні:
- показань потерпілого ОСОБА_9 про те, що в 2015 році він разом з товаришем відпочивав біля пам`ятника «Літак» в м. Новомосковську Дніпропетровської області, де вживали алкогольні напої. Через деякий час товариш пішов та він залишився сам. Він познайомився з обвинуваченими та вони пішли разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у двори будинків, де також вживали алкогольні напої. Зазначив, що обвинувачені бачили, що у нього є велика сума грошей, коли він знаходився в супермаркеті «АТБ». Раптом ОСОБА_3 наніс йому один удар в обличчя, потім удар по голові. Він почав тікати, обвинувачені бігли за ним. Він добіг до ЗОШ № 18, де його наздогнали обвинувачені та почали наносити удари по голові. Спочатку було нанесено удар пляшкою, від якого в нього в голові залишилося скло. Він впав на живіт та обвинувачені продовжили наносити йому удари. Він відчував, що удари йому наносили двоє осіб. Від нанесення ударів обвинуваченими, він втратив свідомість. Коли прийшов до тями, то побачив, що він весь у крові та попросив перехожих викликати швидку допомогу. Також додав, що коли він тікав від обвинувачених, він стукав у вхідні двері школи та розбив скло, яким поранив руки. Зазначив, що батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повернули йому гроші, а обвинувачені вибачилися перед ним. Вказав, що претензій до обвинувачених не має, просив призначити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 покарання не пов`язане з позбавленням волі;

- показань свідка ОСОБА_10 про те, що станом на 30.11.2015 року вона працювала сторожем в ЗОШ № 18. Повідомила, що 30.11.2015 року приблизно о 02.30 годині вона перебувала у приміщенні ЗОШ № 18 та через скло бачила, як троє хлопців бігають по території школи зі сторони парку. Через деякий час вона почула звук розбитого скла. Коли вона підійшла до вхідних дверей, то побачила на них розбите скло, вийшовши на вулицю побачила багато крові та розбиту пляшку. Приблизно о 05.20 годині вона викликала поліцію;

- показань свідка ОСОБА_11 про те, що 29.11.2015 року ввечері, після 20.00 години, він зустрівся з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Пізніше до них приєднався потерпілий. Через деякий час між потерпілим та ОСОБА_3 стався конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 вдарив потерпілого, від нанесеного удару останній впав. Коли потерпілий підвівся, то почав тікати в сторону фонтану, обвинувачені побігли за ним;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.12.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_9 в ході проведення якого останній на фото № 3 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 30.11.2015 року приблизно о 02.30 годині, разом із іншою особою, відкрито заволоділа його майном та спричинила тілесні ушкодження (т. 1 а.п. 225-228);

- висновку експерта № 79/Е від 29.01.2016 року відповідно до якого при експертизі потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у виді забійних ран на голові, в області обох губ, різаної рани в області кисті лівої руки, які відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, оскільки загоєння ран, у своєму звичайному клінічному перебігу, відбувається у строк, перевищуючий 21-н день, саден та забоїв м`яких тканин голови, які відносяться до легкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Забій м`яких тканин, садна та забійні рани спричинені тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею. Різана рана кисті лівої руки заподіяна предметом з гострим ріжучим краєм, можливо фрагментом віконного скла. Усі тілесні ушкодження могли утворитися 30.11.2015 року (т. 1 а.п. 229);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 10.02.2016 року з фототаблицею до нього, за участю потерпілого ОСОБА_9 , в ході проведення якого останній розказав і показав як 30.11.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вчинили відносно нього розбійний напад - відкрито заволоділи його майном та спричинили тілесні ушкодження (т. 1 а.п. 230-237);

- висновку експерта № 109/Е/Д від 11.02.2016 року відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені при експертизі потерпілого ОСОБА_9 29.01.2016 року, могли утворитися при механізмі, вказаному потерпілим під час проведення слідчого експерименту (т. 1 а.п. 238-239);

- висновку експерта № 221/Е/Д від 19.03.2016 року відповідно до якого кількість та локалізація виявлених при огляді потерпілого тілесних ушкоджень дозволяє припустити можливість їх утворення в результаті не менш семи травматичних дій. Тілесні ушкодження у виді забійних ран на голові, в області обох губ, саден та забоїв м`яких тканин голови, струсу головного мозку, у своїй сукупності відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я на строк, перевищуючий 6-ть днів, але менше 21-го дня. Різана рана в області кисті лівої руки відноситься до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, оскільки загоєння рани, у своєму звичайному клінічному перебігу, відбувається у строк, перевищуючий 21-н день (т. 1 а.п. 240-241);

- протоколу огляду речей від 04.12.2015 року в ході проведення якого було оглянуто сертифікат № S07 до мобільного телефону ALCATEL ONE TOUCH POP C7 7041D Black, який надав потерпілий ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 242);

- сертифікат № НОМЕР_1 до мобільного телефону «ALCATEL ONE TOUCH POP C7 7041D Black» та квитанція про купівлю даного мобільного телефону, які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 243, 244, 245);

- протоколу огляду речей від 21.01.2016 року в ході проведення якого було оглянуто мобільний телефон «ALCATEL ONE TOUCH POP C7 7041D Black», наданий потерпілим ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 246-248);

- речового доказу у виді мобільного телефону «ALCATEL ONE TOUCH POP C7 7041D Black», який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 249, 250);

- протоколу огляду речей від 26.01.2016 року в ході проведення якого було оглянуто договір про надання фінансового кредиту під заставу № 8.13740/0 від 11.01.2016 року предметом застави в якому зазначено мобільний телефон «ALCATEL 7041» (т. 2 а.п. 1);

- речового доказу у виді договору про надання фінансового кредиту під заставу № 8.13740/0 від 11.01.2016 року, який зберігається в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.п. 2,3);

- протоколу огляду речей від 04.02.2016 року в ході проведення якого було оглянуто 400 доларів США: 1 купюра номіналом 100 доларів США CF43566956A, 1 купюра номіналом 100 доларів США HF73918094E, 1 купюра номіналом 100 доларів США KB19942566H, 1 купюра номіналом 100 доларів США LB67133505K, які добровільно видав ОСОБА_5 (т. 2 а.п. 4-5);

- речових доказів у виді 400 доларів США, які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_9 (т. 2 а.п. 6, 7);

- висновку експерта № 307-16 від 12.03.2016 року відповідно до якого станом на 30.11.2015 року ринкова (дійсна) вартість куртки «Pull and Bear» становить 630 гривень, мобільного телефону «ALCATEL ONE TOUCH POP C7» - 1 235 гривень (т. 2 а.п. 8-13);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 05.02.2016 року, з фототаблицею до нього, за участю ОСОБА_3 в ході проведення якого останній розказав і показав як 30.11.2015 року приблизно о 02.20 годині спочатку завдав одного удару ногою зліва по голові ОСОБА_9 , в область нижньої щелепи, від якого потерпілий присів та потім підвівся, а він наніс ще одного удару ногою в область щелепи потерпілого. Потерпілий побіг в сторону ЗОШ № 18. Підбігши до школи потерпілий розбив скло на вхідних дверях та порізав собі руку. Він разом з ОСОБА_5 наздогнали потерпілого та він завдав останньому ще два удари ногою по тулубу потерпілого, а ОСОБА_5 наніс два удари руками по голові ОСОБА_9 . Після чого потерпілий впав на землю, а він разом з ОСОБА_5 забрали майно потерпілого та пішли (т. 2 а.п. 19-24);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 05.02.2016 року, з фототаблицею до нього, за участю ОСОБА_3 в ході проведення якого останній розказав і показав як 30.11.2015 року приблизно о 02.20 годині спочатку завдав одного удару ногою зліва по голові ОСОБА_9 , в область нижньої щелепи, від якого потерпілий присів та потім підвівся, а він наніс ще одного удару ногою в область щелепи потерпілого. ОСОБА_9 , обхопивши дерево, вдарив ОСОБА_5 , а той в свою чергу, наніс удар потерпілому ногою по тулубу. Потерпілий побіг в сторону ЗОШ № 18. Підбігши до школи потерпілий розбив скло на вхідних дверях та порізав собі руку. Він разом з ОСОБА_5 наздогнали потерпілого та він завдав останньому ще два-три удари ногою: один по голові ОСОБА_9 , два - по тулубу потерпілого, а ОСОБА_5 наніс два удари руками по голові ОСОБА_9 . Після чого потерпілий впав на землю, а він разом з ОСОБА_5 забрали гаманець та мобільний телефон потерпілого, забігли до одного із під`їздів будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , де розділили між собою викрадене майно (т. 2 а.п. 25-34);

- висновку експерта № 94/Е/Д від 08.02.2016 року відповідно до якого виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитися при механізмі, вказаному ОСОБА_3 в ході проведення слідчого експерименту (т. 2 а.п. 35);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 06.02.2016 року, з фототаблицею до нього, за участю ОСОБА_5 , в присутності захисника ОСОБА_8 , в ході проведення якого ОСОБА_5 розказав і показав як 30.11.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 наніс два удари ногою по голові ОСОБА_9 , від яких останній впав на землю. Коли потерпілий підвівся, ОСОБА_3 завдав ще 2 удари ногою по голові потерпілого. Після чого потерпілий почав тікати, а ОСОБА_3 його наздоганяв, він побіг за ними. Наздогнавши потерпілого, ОСОБА_3 наніс останньому два удари ногою по голові та два удари ногами по тулубу. Потерпілий підбіг до дверей ЗОШ № 18 та почав в них стукати, розбивши скло та порізавши собі руку. ОСОБА_3 завдав ще два удари ногою по голові потерпілого, після чого, розбивши скляну пляшку, кинув її в область голови потерпілого та завдав ще декілька ударів ногами по голові ОСОБА_9 . Він пішов з місця подій, а повернувшись, побачив, що ОСОБА_3 обшукує потерпілого. Потім до нього підбіг ОСОБА_3 та вони забігли до одного із під`їздів будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , де ОСОБА_3 , діставши із гаманця потерпілого гроші, дав йому 400 доларів США та приблизно 10 000 рублів (т. 2 а.п. 36-49);

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.12.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_9 в ході проведення якого останній на фото № 2 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 30.11.2015 року приблизно о 02.30 годині, разом із іншою особою, відкрито заволоділа його майном та спричинила тілесні ушкодження (т. 3 а.п. 148-151).

Всі вищеперелічені докази суд визнає належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України, достовірними, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, показаннями наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного, та є беззаперечними для визнання вини ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Судом досліджено версію обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про те, що злочинної змови між ними не було, обвинувачений ОСОБА_5 не наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , та взагалі намагався припинити конфлікт, який стався між ОСОБА_3 та потерпілим, у зв`язку з чим обвинувачені та їх захисники вважають за необхідне обвинуваченого ОСОБА_5 виправдати, а дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України.
Судом було допитано потерпілого ОСОБА_9 , який однозначно стверджував про те, що коли він тікав від ОСОБА_3 в сторону ЗОШ № 18, за ним бігли як обвинувачений ОСОБА_3 , так і обвинувачений ОСОБА_5 . Коли обвинувачені його наздогнали, від ударів ОСОБА_3 він впав на землю та чітко відчував, що удари йому продовжили наносити двоє осіб, тобто ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , оскільки інших осіб поруч не було.
Також судом було допитано свідка ОСОБА_11 , який повідомив про те, що коли між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 стався конфлікт та потерпілий побіг в сторону ЗОШ № 18, за ним побігли як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_5 .
Зазначена версія обвинувачених спростовується також і показаннями самих же обвинувачених, які пояснюють те, що після того як вони залишили потерпілого, вони зайшли до під`їзду одного з будинків, де розподілили грошові кошти, які забрали у потерпілого, між собою, та лише через місяць після подій, що сталися, обвинувачений ОСОБА_5 добровільно надав зазначені грошові кошти потерпілому.
При цьому, стверджуючи про те, що не має жодного відношення до розбійного нападу відносно ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував потерпілому шкоду в розмірі 2 000 доларів США.
Твердження обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про те, що злочинної змови між ними не було, так само як і не було умислу на вчинення розбійного нападу відносно потерпілого, повністю спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_9 в частині того, що обвинувачені, перебуваючи разом з ним в супермаркеті «АТБ», бачили у нього в гаманці значну суму грошей, якими в подальшому і вирішили заволодіти.
Тому, суд розцінює показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення відповідальності за вчинений ними тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

Судом не встановлено порушень кримінально-процесуального закону під час досудового розслідування, які б могли перешкодити ухваленню вироку, а тому, за відсутності розумних підстав для сумнівів у винуватості обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , суд вважає доведеною їх вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Таким чином, суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним нападу з метою заволодіння чужим майном, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) за ч. 2 ст. 187 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України, та враховує сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, займається суспільно-корисною працею працює вантажником гіпсокартонних конструкцій, збитки потерпілому відшкодував повністю та останній до нього претензій не має та не наполягає на призначенні суворого покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку.
Суд не може визнати обставиною, яка пом`якшує покарання твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про щире каяття, оскільки щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризуватися щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, відшкодуванням завданих збитків потерпілому, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 провину свою за ч. 2 ст. 187 КК України не визнав, не надав критичної оцінки своїй протиправній суспільне небезпечній поведінці, нести кримінальну відповідальність за свої протиправні дії не готовий, оскільки вважає, що його дії органами досудового розслідування кваліфіковані невірно, крім того суд враховує, що ОСОБА_3 відшкодував збитки потерпілому, але майже через три роки після подій, тому в даній ситуації щире каяття обвинуваченого на думку суду - відсутнє.
Обставиною, яка обтяжує покарання суд визнає - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, судом враховується те, що ОСОБА_3 вчинив злочин, віднесений законом до категорії тяжких, легковажно поставився до настання можливих наслідків у виді спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та залишення останнього наодинці без свідомості після вчинення злочину, враховуючи його поведінку, якою він демонструє відверте нехтування встановленими Законами України суспільними правилами поведінки, його зухвале ставлення до норм моралі та Кримінального процесуального законодавства, яке виразилось у не дотриманні обов`язків обвинуваченого та перебування у розшуку певний час.

Тому, керуючись ст. ст. 50, 102 КК України, виходячи з поняття покарання та його мети, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання неможливе, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання виключно у виді позбавлення волі, та відсутності підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.
Враховуючи те, що клопотань про обрання/продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не заявлялось, суд самостійно не вирішував питання щодо обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним нападу з метою заволодіння чужим майном, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) за ч. 2 ст. 187 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується ст. 65 КК України, та враховує сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , збитки потерпілому відшкодував повністю та останній до нього претензій не має та не наполягає на призначенні суворого покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку.
Разом з тим, судом враховується те, що ОСОБА_5 вчинив злочин, віднесений законом до категорії тяжких, легковажно поставився до настання можливих наслідків у виді спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та залишення останнього наодинці без свідомості після вчинення злочину, враховуючи його поведінку, якою він демонструє відверте нехтування встановленими Законами України суспільними правилами поведінки, його зухвале ставлення до норм моралі та Кримінального процесуального законодавства, а також те, що ОСОБА_5 суспільно-корисною працею не займається, оскільки суду не надано підтвердження його офіційного працевлаштування.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Тому, керуючись ст. ст. 50, 102 КК України, виходячи з поняття покарання та його мети, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання неможливе, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання виключно у виді позбавлення волі, та відсутності підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.
Враховуючи те, що клопотань про обрання/продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню не заявлялось, суд самостійно не вирішував питання щодо обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 4 місяці з конфіскацією всього належного йому майна у власність держави.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання.
Запобіжний захід ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обраний.

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 років з конфіскацією всього належного йому майна у власність держави.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання.
Запобіжний захід ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню не обраний.
Речові докази:
-мобільного телефону «ALCATEL ONE TOUCH POP C7 7041D Black», 400 доларів США, які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_9 вважати повернутим;
-договір про надання фінансового кредиту під заставу № 8.13740/0 від 11.01.2016 року, який зберігається в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертизи № 307-16 від 12.03.2016 року в сумі 123 гривні, по 61 гривні 50 копійок з кожного.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1