Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1828/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 , 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали об`єднаних кримінальних проваджень №0000441 та № 0000125 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 березня 2021 року, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,

-за ч. 1 ст. 125 КК України на 100 (сто) годин громадських робіт;
-за ч. 2 ст. 125 КК України на 3 (три) місяці арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.
Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн.) за заподіяну моральну шкоду.
В задоволенні іншої частини цивільного позову - відмовлено.
Зобов`язано управління Державної казначейської служби України в Радомишльському районі Житомирської області повернути ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у сумі 840,80 грн., який був сплачений за квитанцією № 52483305 АТ "Ощадбанк" від 04.11.2020, внесений на рахунок UA0006519, відкритому в УДКСУ в Радомишльському районі Житомирській області, МФО 899998.

встановила:

Згідно вироку, 08.09.2019 близько 22 години між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які знаходились на подвір`ї по АДРЕСА_1 , виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність вчинюваних дій, наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_8 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синця обличчя, перелому виличної кістки, які по своїй категорії відноситься до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
Крім того, 04.03.2020 близько 18 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку АДРЕСА_1 , в якому в той час знаходився ОСОБА_8 , та, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, завдав останньому удари кулаками та ногами по голові, тулубу останньому, спричинивши ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді синця лівого ока, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження та утворилося від разової дії твердого тупого предмету.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що суд не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані щодо особи обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив покарання, яке є занадто суворим та явно несправедливим.

Судом не взято до уваги ряд позитивних обставин, які суттєво знижують суспільне-небезпечне діяння, а саме повне визнання вини, щире каяття, наявність постійного місця роботи, позитивні характеристики з місця роботи і місця проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини, неправомірні дії самого потерпілого, які в певній мірі спровокували вчинення зазначених злочинів.

Вказує, що його заробіток є основним видом доходу та засобом для існування його сім`ї, а його примусова ізоляція вплине на їх стан життя.

Крім того, у відповідності до ст. 12 КК України злочин за яким його засуджено є злочином невеликої тяжкості.

Вважає, що зазначені обставини давали суду можливість обрати інший, більш м`який вид кримінального покарання не пов`язаний із арештом.

В запереченні прокурор вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства. Просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 125 КК України підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1,2 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З кримінального провадження вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Доводи апеляційної скарги обвинувачуваного про те, що суд першої інстанції під час постановлення вироку не врахував наявність постійного місця роботи, позитивні характеристик з місця роботи і місця проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини, неправомірні дії самого потерпілого, які в певній мірі спровокували вчинення зазначених злочинів, колегія суддів вважає безпідставними.

При призначенні покарання, судом було враховано, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, працює без підтвердження трудових відносин; за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно шлюб не зареєстрований, однак проживає сім`єю без реєстрації шлюбу, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд визнав рецидив кримінальних правопорушень та по епізоду від 04.03.2020 стан алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає необґрунтованим доводи ОСОБА_7 про те, що суд не врахував, як пом`якшуючі обставини щире каяття та повне визнання вини.

Щире каяття, характеризується ставленням винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання

ОСОБА_10 передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Таких обставин в суді не встановлено, оскільки ОСОБА_7 винним себе визнав формально, жалю з приводу вчиненого не висловлював, применшував свою вину, не намагався відшкодувати потерпілому моральну та матеріальну шкоду.

Згідно ст. 69 КК України для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті вимагається наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Такі обставини в суді не встановлені та з матеріалів кримінального провадження не вбачаються, а тому підстав для застосування вимог ст.69 КК України на думку колегії суддів не має.

Отже, призначене судом ОСОБА_7 покарання за ч.1,2 ст.125 КК України, в межах санкції відповідної частини статті КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для зміни вироку суду в частині призначення покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 березня 2021 року щодо нього - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: