КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1096/2021 Категорія КК: ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000226 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фергана Республіка Узбекистан, росіянина, який є особою без громадянства, здобув середню спеціальну освіту, неодружений, не працює, без місця реєстрації на території України, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22.05.2009 Ніжинським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 187; ч. 3 ст. 357; ст. 69,70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна;
- 23.04.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

за участю прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 800 (вісімсот) грн 00 к.
Вироком вирішено питання речових доказів.

Як зазначено у вироку, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше неодноразово була засуджена за вчинення майнових злочинів, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і маючи не зняту та не погашену судимість в законному порядку, 14.01.2020 приблизно о 00 год. 10 хв., знаходячись біля під`їзду № 4 по вул. Жолудєва, 6 у місті Києві, звернув вагу на раніше незнайому йому ОСОБА_10 , яка тримала у руці свою жіночу сумку з наявним майном в середині і яку вирішив відкрито викрасти, з метою подальшого обернення на свою користь та особистого незаконного збагачення, чим продовжив свою злочинну діяльність, маючи при цьому не зняту та не погашену судимість в законному порядку.
З цією метою ОСОБА_6 , цього ж дня, приблизно о 00 год. 05 хв., знаходячись біля під`їзду № 4 по вул. Жолудєва, 6 у місті Києві, наблизився до раніше незнайомої йому ОСОБА_10 та з метою подолання можливого опору наніс їй удар в область нижньої частини спини, в результаті чого остання втратила рівновагу, утримуючи, при цьому в руці сумку. В той час, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії направлені на повторне відкрите викрадення чужого майна, вирвав з руки ОСОБА_10 належну їй жіночу шкіряну сумку чорного кольору, яка для потерпілої матеріальної цінності не становить, в середині якої знаходились гаманець бежевого кольору, який для потерпілої матеріальної цінності не становить, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 200 грн, банківські картки «Приватбанк», «Восток» та «Райфайзенбанк-Аваль», грошові кошти на яких були відсутні, парфуми «Yeve Roche», дзеркало металеве, гребінець, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, шкіряна косметичка чорного кольору, яка для потерпілої матеріальної цінності не становлять, у якій містились грошові кошти у сумі 600 грн, а всього майна на загальну суму 800 грн. Отримавши в такий спосіб доступ до майна ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , з місця вчинення злочину втік разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_6 20.01.2020 приблизно о 17 год. 30 хв., знаходячись по бульв. Кольцова, 15-А в місті Києві, звернув увагу на раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка тримала у руці свою жіночу сумку з наявним майном в середині, яку і вирішив відкрито викрасти, з метою подальшого обернення на свою користь та особистого незаконного збагачення, чим продовжив свою злочинну діяльність, маючи при цьому не зняту та не погашену судимість в законному порядку.
З цією метою ОСОБА_6 , цього ж дня, приблизно о 17 год. 33 хв., знаходячись по бульв. Кольцова, 15-А в місті Києві, наблизився до раніше незнайомої йому ОСОБА_9 та з метою подолання опору наніс їй удар в область верхньої частини спини, в результаті чого остання втратила рівновагу, утримуючи, при цьому, в руці особисту сумку. В той час ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на повторне відкрите викрадення чужого майна, продовжив наносити удари лівою рукою в область передпліччя лівої руки, на якому знаходилась її сумка, та з метою подальшого обернення на свою користь, вирвав з руки ОСОБА_9 належну їй шкіряну жіночу сумку бежевого кольору, вартістю 2500 грн, у середині якої знаходились тканинний гаманець бежевого кольору, який для потерпілої матеріальної цінності не становить, в якому знаходились грошові кошти в сумі 400 грн, окуляри для зору в металевій оправі червоного кольору, вартістю 800 грн, які знаходились у футлярі коричневого кольору, вартістю 200 грн, ікона дерев`яна з трьох елементів «Борогодиця із Спасителем», вартістю 200 грн, та мобільний телефон марки «Samsung», золотистого кольору, вартістю 4000 грн, у силіконовому чохлі сріблястого кольору, вартістю 150 грн, а всього майна на загальну суму 8250 грн.
Отримавши в такий спосіб доступ до майна ОСОБА_9 , ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік разом з викраденим майном, однак, в подальшому був викритий та затриманий працівниками поліції з викраденим майном.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним, оскільки він ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.

В обґрунтування зазначених вимог адвокат ОСОБА_7 зазначає, що в обвинувальному акту по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_9 було вказано, що кримінальне правопорушення було вчинено 20.01.2020 року о 17 год. 30 хв. по АДРЕСА_2 (а. п. 2, 3, 4, 5 обвинувального акту) та під час судового розгляду було досліджено протокол огляду місця події від 20.01.2020 року, схему та фототаблицю до протоколу відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка місцевості розміром 10X5 м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а. п. 114- 119), проте судом було визнано вказаний протокол належним та допустимим доказом не зважаючи на те, що в обвинувальному акту стороною обвинувачення була зазначена інша адреса ніж в вироку суду.

Крім того в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що під час судового слідства прокурором не було виявлено суттєві розбіжності в поданих ними доказах та в обвинувальному акті, і не було здійснено зміни обвинувачення, а в вироку суду було зазначено іншу адресу: АДРЕСА_2 , ніж ту, що була зазначена в обвинувальному акті - АДРЕСА_2 та зазначає, що в своїй промові захисник ОСОБА_7 звернула увагу на дану обставину, однак судом під час дослідження доказів не було взято до уваги, та самостійно виправлено без будь-яких обґрунтувань в вироку іншу адресу, а отже на думку адвоката ОСОБА_7 суд ухвалюючи вирок змінив формулювання обвинувачення в частині місця скоєння кримінального правопорушення, що свідчить про те, що суд вийшов за межі висунутого обвинувачення, своїх повноважень, та розглядав справу не за висунутим обвинуваченням, а за власного ініціативною, що є грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі адвокат зазначає, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.01.2020 року о 12-15 год. (т. 1 а. п. 108-111) де проводилось впізнання обвинуваченого ОСОБА_11 потерпілою ОСОБА_10 та який досліджувався судом не може бути належним та допустимим доказом, оскільки він був складений з порушенням порядку проведення процесуальних дій, оскільки як вказала потерпіла ОСОБА_10 під час судового засідання 12.05.2020 року, що до пред`явлення особи для впізнання потерпіла отримала доступ до фотографій, які надавались їй оперуповноваженими особами Святошинського УП ГУ НП в м. Києві шляхом надіслання на мобільний телефон потерпілої. Таким чином на думку адвоката ОСОБА_7 всі процесуальні дії проводились поза процесуальний спосіб, без складання протоколу впізнання за фотознімками, та сам протокол є недопустимим доказом. В результаті таких дій потерпіла ОСОБА_10 вже бачила обличчя обвинуваченого ОСОБА_11 , та могла читко вказати саме на ОСОБА_11 , а не будь-яку іншу особу.

Під час дослідження протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2020 року (т. 1 а. п. 112), відповідно до якого ОСОБА_9 повідомила про вчинення 20.01.2020 року о 17 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, бульвар. Кольцова, 15А, стосовно неї кримінального правопорушення невідомим чоловіком, який силою вирвав її жіночу сумку з особистими речами, однак,як зазначає ОСОБА_7 під час дослідження цього протоколу суд не звернув увагу, що потерпіла звернулась з заявою не в той же день, а через два дні після вчинення нападу, тобто 22.01.2020 року, що підтверджується протоколом прийняття заяви від 22.01.2020 року без часу (т. 1 а. п. 112), який був складений о/у СКП 2-го ВП Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_12 . Також на зворотній стороні заяви міститься дата 2.01.2020 року, що ставить під сумнів складання даного протоколу від 22.01.2020 року, оскільки вказана заява від 22.01.2020 року не була належним чином зареєстрована в реєстрі ITC ІПНП (журнал ЄО), що ставить під сумнів допустимість вказаних документів. Також в протоколі (заяві) повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_9 від 22.01.2020 року в розділі 1 зміст заяви: зазначена адреса АДРЕСА_3 , що не відповідає змісту обвинувального акту.

Адвокат ОСОБА_7 вважає, що в супереч вимог закону, судом не було визнано протокол проведення слідчого експерименту від 23.01.2020 року (Т. 1 а. п. 156-157) недопустимим доказом та зазначає, що протокол проведення слідчого експерименту від 23.01.2020 року та додаток до нього, відеозапис даної слідчої дії, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_13 в присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердив обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, які мали місце 14.01.2020 року у нічний час доби за адресою: АДРЕСА_4 та 20.01.2020 року у вечірній час доби за адресою: АДРЕСА_3 . Дану слідчу дію ОСОБА_13 погодився проводити без участі свого захисника (т. 1 а. п. 156- 157, 162-163), проте в даному випадку слідчий експеримент, був здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК України (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 року).

Протокол огляду місця події від 22.01.2020 року (т. 1 а. п. 120-121), відповідно до якого проводився огляд в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за участю власника (користувача) приміщення ОСОБА_18 на думку адвоката ОСОБА_7 також є недопустимим доказом, оскільки проведений з порушенням вимог ст. 234 КПК України, оскільки слідчий СВ Святошинського УП ГУ НП в М. Києві ОСОБА_19 за результатами проведення такого огляду не звернувся до слідчого судді за дозволом на проведення обшуку в порядку передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі посилається на те, що під час надання прокурором матеріалів для ознайомлення захиснику ОСОБА_7 було з`ясовано, що серед документів відсутня пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілої ОСОБА_9 , що є грубим порушенням вимог ч. 2 ст. 55 КПК України та серед матеріалів кримінального провадження наданих на ознайомлення захиснику відсутні постанови про визнання осіб потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та зазначає, що всупереч ч.2 ст.55 КПК України заява повідомлення про злочин в день виклику потерпілою ОСОБА_9 не складалась, дані до ЄРДР в день виклику поліції 20.01.2020 року не вносились, про що містяться дані з витягу ЄРДР від 21.01.2020 року, тобто потерпіла ОСОБА_9 фактично не була визнана потерпілою особою, та всі дії які проводились за її участю є неналежними доказами, проте на думку ОСОБА_7 судом не було перевірено належність складання процесуальних документів та визнання осіб потерпілими.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю зібраних та перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку, зокрема:

- детальними та послідовними показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ;

- показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.01.2020, відповідно до якого ОСОБА_10 повідомила про вчинення 14.01.2020 приблизно о 00 год. 10 хв. за адресою: м. Київ, вул. Жолудєва, 6, біля під`їзду № 4, стосовно неї кримінального правопорушення невідомим чоловіком, який відкрито заволодів сумкою, грошовими коштами та особистими речами (т. 1 а.п. 100);

- протоколом огляду місця події від 14.01.2020, схемою та фототаблицею до протоколу, відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка місцевості розміром 5х5 м, що є прилеглою до під`їзду № 4 по АДРЕСА_4 . Дана ділянка покрита асфальтовим покриттям. На ділянці, правіше від вхідних дверей до під`їзду, розташована лавка дерев`яна. На під`їзді № 4, на будинку АДРЕСА_4 камер відеоспостереження не виявлено (т. 1 а.п. 101-107);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23.01.2020 та додатком до нього - відеозаписом слідчої дії, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 в присутності понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_21 впізнала особу під № 2, а саме ОСОБА_6 , який вчинив стосовно неї кримінальне правопорушення 14.01.2020 приблизно о 00 год. 10 хв. по вул. Жолудєва, 6 у м. Києві, за такими ознаками: тілобудовою, статурою тіла, зростом (т. 1 а.п. 108-111);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 20.01.2020, відповідно до якого ОСОБА_9 повідомила про вчинення 20.01.2020 приблизно о 17 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, бульв. Кольцова, 15-А, стосовно неї кримінального правопорушення невідомим чоловіком, який силою вирвав її жіночу сумку з особистими речами, а саме: окуляри, гаманець з грішми в сумі 400 грн, змінний одяг, ікона, перепустка КПІ, телефон «Samsung» (т. 1 а.п. 112);

- протоколом огляду місця події від 20.01.2020, схемою та фототаблицею до протоколу, відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка місцевості розміром 10х5 м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , задня сторона будинку. Безпосереднім оглядом встановлено: ділянка розміром 3х3 м, вкрита ґрунтовим покриттям з лівої сторони знаходиться вказаний будинок, з правої сторони розміщений металевий паркан, який огороджує територію Європейського університету. Слідів боротьби не виявлено. З місця огляду нічого не вилучалось (т. 1 а.п. 114-119);

- протоколом огляду місця події від 22.01.2020, відповідно до якого огляд проводився в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та за участю власника (користувача) приміщення ОСОБА_18 . Об`єктом огляду є приміщення загального коридору біля квартири АДРЕСА_5 . ОСОБА_18 повідомила, що має квитанцію з ломбарду, відповідно до якої вона 20.01.2020 на свій паспорт заклала мобільний телефон «Samsung», який їй приніс ОСОБА_23 , який проживає разом з нею та її чоловіком. Дану квитанцію вилучено (т. 1 а.п. 120-121);

- листом ПТ «Ломбард «Кредит Юніон» № 49/01 від 21.01.2020, відповідно до якого у відділені за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 46, ОСОБА_18 20.01.2020 о 19 год. 21 хв. заклала мобільний телефон «Samsung J120H Galaxy J1» (т. 1 а.п. 123);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 22.01.2020 та додатком до нього - відеозаписом слідчої дії, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 в присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 впізнала особу під № 1, а саме ОСОБА_6 , який вчинив стосовно неї кримінальне правопорушення 20.01.2020 приблизно о 17 год. 33 хв. по бульв. Кольцова, 15-А в м. Києві, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме відкрито викрав належне їй майно, за такими ознаками: загальними рисами обличчя, структурі тіла, зростом (т. 1 а.п. 124-126, 111);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.01.2020 та додатком до нього - відеозапис даної слідчої дії, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_6 у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердив обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, які мали місце 14.01.2020 у нічний час доби за адресою: АДРЕСА_4 , та 20.01.2020 у вечірній час доби за адресою: АДРЕСА_3 . Дану слідчу дію ОСОБА_6 погодився проводити без участі свого захисника (т. 1 а.п. 156, 157-162, 163).

Крім того, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 безпосередньо вказали на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила злочин, при цьому у потерпілих, які раніше не були знайомі з обвинуваченим, відсутні будь-які підстави його обмовляти.

Свої показання потерпіла ОСОБА_9 підтвердила і при апеляційному розгляді кримінального провадження безпосередньо вказавши на обвинуваченого ОСОБА_6 , як на особу, яка вчинила щодо неї злочин.

Колегія суддів погоджується з оцінкою наданою вказаним доказам судом першої інстанції щодо їх відповідності критеріям належності та допустимості, визначених ст.85-88 КПК України, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не містять даних про істотні порушення кримінального процесуального закону при встановлені обставин кримінального правопорушення, зібранні, дослідженні та оцінці доказів в ході досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги та клопотання про недопустимість доказів у кримінальному провадженні,зокрема протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23.01.2020 року, огляду місця події від 22.01.2020 року., протоколу проведення слідчого експерименту від 23.01.2020 р., протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2020 року, листа ПТ «Ломбард Кредит Юніон №49/01 від 21.01.2020 року, спростовуються матеріалами кримінального провадження, вказані докази відповідають вимогам ст.85,86 КПК України та є належними та допустимими.

В апеляційній сказі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції в обґрунтування вини обвинуваченого ОСОБА_6 посилається на протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.01.2020 року на якому потерпіла ОСОБА_10 впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка забрала у неї жіночу сумку чорного кольору, який на думку захисника є недопустимим доказом, оскільки отриманий з порушенням вимог КПК України, однак вказані доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.01.2020 року (т.1 а.с.108-110), як за формою, так і за змістом відповідає вимогам ст. 228, 231 КПК України, відтак, отримані під час вказаної слідчої дії фактичні дані є допустимими доказами в даному кримінальному провадженні.

За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, в вироку зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а відтак підстав визнати їх неправильними як і доказів недопустимими не встановлено.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п.29-30 рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Отже, з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини, не вдаючись до повторної оцінки показань свідків та потерпілої, апеляційний суд погоджується з мотивами суду першої інстанції, викладеними у вироку суду щодо доказів досліджених судом першої інстанції і, відповідно цілком погоджується з оцінкою наданою судом першої інстанції безпосередньо дослідженим доказам, як окремо кожному з них так і у сукупності, які в цілому поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Незгода адвоката ОСОБА_7 з оцінкою суду першої інстанції цих та інших доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання доказів недопустимими,а є лише способом захисту і намаганням спростувати вказані докази,які проведені за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та об`єктивно вказують на вчинення ним злочину, з метою уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне.

Доводи апеляційних скарги про те, що досудовим розслідуванням і судом однобічно й неповно дослідженні обставини справи, що докази у справі зібрані і дослідженні з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, не ґрунтуються на матеріалах справи, а перевіркою матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про однобічність, неповноту, необ`єктивність чи упередженість дослідження обставин, що могли мати значення для справи.

У відповідності до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Оскільки матеріали кримінального провадження були досліджені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.94 КПК України, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, передбачені ч.3 ст.404 КПК України, відсутні.
Крім того вичерпний перелік підстав для призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, передбачені ст.412, 415 КПК України та не підлягає розширеному тлумаченню, однак доводи апеляційної скарги не містять передбачених кримінальним процесуальним законом підстав або істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги захисника про призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції є безпідставними та не ґрунтуються на законі.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 не спростовують правильності висновків суду, та не вказують на наявність таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
При винесенні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги ст.9, ст.23, ст.94, ст.370 КПК України, повно, всебічно та об`єктивно встановлені фактичні обставини кримінального провадження,керуючись законом суд оцінив кожний доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності,а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,належним чином вмотивувавши підстави прийнятого рішення.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону чи істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409,419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні №0000226 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена на протязі трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення копії судового рішення безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

_________________ ________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4