Справа № 740/3161/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/163/21
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 травня 2018 року за № 0000546, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2020 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з професійно-тенічною освітою, одруженого, маючого на утриманні дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, раніше неодноразово судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України,уродженця с. Малий Скнит, Славутського району, Хмельницької області, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , неодруженого, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, раніше судимого:

- 5 серпня 2019 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю один рік,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2020 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за ч. 1,4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці;

- ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 1 лютого 2019 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 9 листопада 2020 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2 145 (дві тисячі сто сорок п`ять) грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації своїх дій, просить пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання. Вказує на те, що він визнав свою вину в повному обсязі, повернув викрадене потерпілим, в зв`язку з чим відсутні з їх боку відсутні претензії майнового характеру, однак ці обставини в достатній мірі не були прийняті судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Суд першої інстанції встановив, що 9 травня 2018 року близько 13 год. ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою викрадення чужого майна з корисливих мотивів, зайшли на територію господарства за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , шляхом пошкодження дверей, проникли до будинку за вказаною адресою, звідки, таємно викрали, а обвинувачений ОСОБА_8 повторно, чавунні двері від груби розміром близько 200х260 мм, вартістю 234,16 грн., чавунні двері від груби розміром близько 190х240 мм, вартістю 159,25 грн., чавунні двері від груби розміром 160x330 мм, вартістю 350 грн., три чавунні пічні колосники, загальною вартістю 320,01 грн., чавунну плиту 780х430 мм, вартістю 668,63 грн., що належали ОСОБА_9 , чим заподіяли останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1 732,14 грн.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вважали необхідними для доведення злочину до кінця, розпорядитися викраденим не змогли з причин, що не залежали від їх волі, оскільки вони були помічені користувачем будинку ОСОБА_10 , після чого зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.

24 травня 2018 року близько 19 години ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна з корисливих мотивів, зайшли на територію господарства за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_11 , шляхом пошкодження вікна проникли до будинку за вказаною адресою, звідки, повторно, таємно викрали чавунні двері від груби розміром близько 230x200 мм, вартістю 290,66 грн., чавунні двері від груби розміром близько 150x150 мм, вартістю 262,36 грн., чавунні двері від груби розміром 250x130 мм, вартістю 206,45 гри., два чавунні пічні колосники, загальною вартістю 426,38 грн., чавунну плиту 700x450 мм, вартістю 464,11 грн., вентилятор «Supra VS-1601», вартістю 250 грн., пилосос «Vitek», вартістю 791,67 грн., краскопульт «Bosch VS-1601», вартістю 1 366,67 грн., килим вовняний розміром 185x270 см, вартістю 838,27 грн., килим вовняний розміром 150x223 см, вартістю 939,03 грн., що належали потерпілій, чим заподіяли матеріальну шкоду на загальну суму 5 835,57 грн.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який висловився на підтримання поданих апеляційних вимог, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинувачених та дослідження їх даних про особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорюються, іншими учасниками кримінального провадження дане рішення оскаржене не було, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, що передбачено ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але визнав та врахував як обставину, що пом`якшує покарання за вчинення вказаних кримінальних правопорушень - щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про зайву суворість призначеного обвинуваченому покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості призначення більш м`якого покарання, ніж призначене судом першої інстанції, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів і пояснень обвинуваченого, які він надавав при апеляційному розгляді, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначені покарання те, що він визнав вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, щиро розкаявся та повернув викрадене потерпілим, внаслідок чого ними не були заявлені позовні вимоги майнового характеру.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Таким чином, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених викладених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони носять формальний, суто суб`єктивний характер.

При цьому, з мотивувальної частини вироку вбачається, що місцевий суд до призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 підійшов з дотриманням принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, та на ряду зі ступенем тяжкості вчинених злочинів, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, було враховано цінність суспільних відносин на які було здійснено посягання обвинуваченим, вартість викраденого майна, форму і ступінь вини злочинів.

Наряду з цим, суд також дослідив дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічний злочин проти власності, його вік, те, що він ніде не працює, на обліку а ні у лікаря психіатра, а ні нарколога не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, повне відшкодування завданої шкоди потерпілим.

З огляду на викладене, як під час розгляду в суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що, підстав для зміни вироку за доводами апелянта про зайву суворість призначеного йому покарання, не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4