СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/613/21
Провадження №1-кп/547/85/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року смт. Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий Семенівська селищна рада, представник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

представник персоналу органу пробації ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000235 від 01.06.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Семенівка Полтавської області, громадянин України, проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, приватний підприємець, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
10 червня 2017 року орендавець Товстівська сільська рада в особі голови ОСОБА_8 , діючої на підставі ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" з одного боку, та орендар ОСОБА_5 з другого, уклали договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель комунальної власності площею 48,0000 га, на території Товстівської сільської ради, кадастровий номер :11:002:0035 з цільовим призначенням (код КВЦПЗ 01.08 для сінокосіння і випасання худоби).
У подальшому навесні 2021 року, точної дати слідством не встановлено, обвинувачений ОСОБА_5 , маючи прямий умисел, спрямований на самовільне зайняття земельних ділянок в межах водоохоронної зони у с. Слюзівка Кременчуцького (колишнього Семенівського) району, Полтавської області, для посіву сільськогосподарських культур, за допомогою невстановленої сільськогосподарської техніки, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, умисно, з метою збагачення, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, ст.ст. 60, 61, 150 ч. 1 п. «г» Земельного кодексу України, ст. ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, згідно з якою, для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони., Водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється.
На території водоохоронних зон забороняється використання стійких та сильнодіючих пестицидів; влаштування кладовищ, скотомогильників, звалищ, полів фільтрації; скидання неочищених стічних вод, використовуючи рельєф місцевості (балки, пониззя, кар`єри тощо), а також у потічки, самовільно зайняв земельну ділянку площею 2,0378 га у межах водоохоронної зони водного об`єкта болота у с. Слюзівка, яка нікому не надана у власність чи користування та розташована на території Семенівської селищної ради Кременчуцького (колишнього Семенівського) району, Полтавської області, самовільно задискував земельні ділянки, засіяв культурою соняшника та обробив пестицидами та засобами захисту рослин при цьому достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому порядку у володіння і користування йому не надавалась та не передавалась у власність або оренду, тобто за відсутності правочину щодо таких земельних ділянок.
Самовільним зайняттям земельної ділянки загальною площею 2,0378 га, частина якої знаходиться в межах водоохоронної зони, обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв законному володільцю державі в особі Семенівської селищної ради матеріальну шкоду у розмірі 7075,24 грн, яка згідно розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, проведеного Державною екологічною інспекцією Центрального округу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 "Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу" із змінами, винесеними постановою Кабінету Міністрів України № 800 від 09.09.2020 "Про внесення змін до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу".
Зазначеним діянням обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 1971 КК України, самовільне зайняття земель в охоронних зонах.
20.07.2021 між прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , якому відповідно до ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості.
Потерпілий 30.06.2020 надав прокурору згоду на укладення угоди.
Обвинувачений, захисник і прокурор просили суд затвердити угоду.
Вирішуючи питання щодо затвердження вказаної угоди судом встановлено таке.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Згідно ст.ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо нетяжкого злочину у разі надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладення ним угоди.
В угоді про визнання винуватості від 20.07.2021 сформульовано обвинувачення ОСОБА_5 , яке за змістом повністю відповідає змісту обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні. Сторони угоди погодили, що правовою кваліфікацією обвинувачення є вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки в охоронних зонах.
В угоді вказано на беззастережне визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні кримінального правопорушення у судовому провадженні, а також на співпрацю із правоохоронним органам у викритті осіб, які вчинили подібні кримінальні правопорушення.
Сторони угоди узгодили, що стосовно обвинуваченого є кілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди. Прокурор, обвинувачений і захисник вказали, що ними допущено описку в угоді щодо відсутності на утриманні обвинуваченого неповнолітніх дітей, оскільки він має на утриманні 2-х дітей неповнолітніх, а також те, що обвинувачений добровільно звільнив земельну ділянку.
Квитанцією АТ КБ "ПриватБанк" від 30.06.2021 підтверджено сплату обвинуваченим 7075,24 грн шкоди, завданої порушенням земельного законодавства.
Угодою узгоджено призначення покарання за ч. 2 ст. 1971 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн, на що обвинувачений за участі свого захисника надав згоду.
Угодою визначено наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, обмеження права оскарження вироку, який може бути ухвалено за наслідками розгляду та затвердження угоди судом.
У судовому засіданні суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 4 ст. 474, ч. 2 ст. 473, 476 КПК України, на що ним надано ствердні відповіді щодо їх цілковитого розуміння, у т.ч. щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394, 424 КПК України та наслідки невиконання ним угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою провину у вчиненому діянні повністю, висловив згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, жалкує про вчинене, готовий сплатити штраф у стислі строки. Наголосив, що сплатив шкоду, не використовує більше землю, використовував землю задля більш зручного її обробітку.
Прокурор вказав, що угода відповідає вимогам КПК України, укладена сторонами добровільно, немає порушень щодо змісту угоди і порядку її укладення, може бути затверджена судом.
Захисник погодилась із вірністю позиції обвинуваченого, добровільністю укладення угоди, відповідністю угоди інтересам обвинуваченого.
30.06.2021 представник потерпілого надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості.
Відтак суд переконався, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Визначені сторонами угоди обставини і умови застосування покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 1971 із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, відповідають правилам ст.ст. 66, 67 КК України, у т.ч. щодо необхідності й достатності покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачений є здоровим, на обліку у психіатра та/або нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Згідно досудової доповіді ризики вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення і небезпеки для суспільства є середніми, він проживає із дружиною і двома неповнолітніми дітьми, згоден зі своєю провиною і вже відшкодував шкоду, ініціював встановлення межових знаків на земельній ділянці.
Відтак суд встановив, що зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, КК України. Є достатні правові підстави для затвердження угоди.
Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд робить висновок, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 .
За таких обставин суд вважає доведеним, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 1971 КК України, та підлягає покаранню за його вчинення, яке узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 20.07.2021 із передбаченими угодою умовами про призначення покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у спосіб переходу до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції ч. 1 ст. 1971 КК України, у виді штрафу 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди, добровільне звільнення земельної ділянки, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Обставини, які обтяжують покарання відсутні.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено.
Речові докази і процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, клопотання про його застосування не надходило.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 371, 373-376, 392-395, 468-470, 472-475, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 20.07.2021 між прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_6 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України, за яким призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 20.07.2021, у виді штрафу 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.
Вирок бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Семенівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1