Справа № 751/8237/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/406/21
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 травня 2018 року за № 0009359, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2021 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,уродженця м. Києва, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, не судимого у відповідності до ст. 89 КК України, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 4 239 грн. 00 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації своїх дій, просить пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання. Вказує на те, що при призначенні йому виду та міри покарання судом не було враховано пом`якшуючі покарання обставини, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, звертаючи увагу на те, що під час судового засідання були оглянуті відео, на якому він детально розповідав про здійснення ним злочинів, що вважає допомогою слідству у розкритті злочинів. Крім того, зауважує, що повернув викрадене потерпілим, в зв`язку з чим відсутні з їх боку претензії майнового характеру, однак ці обставини в достатній мірі не були прийняті судом першої інстанції при призначенні йому покарання, а також, вважає безпідставним посилання суду на те, що ним визнано вину частково, оскільки у вчиненому він щиро розкаявся як під час судового, так і під час досудового слідства, що виражається у сприянні розкриттю злочинів.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_8 просить змінити останньому покарання, та призначити його із застосуванням ст. 69 КК України. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_8 вину визнав повністю по усіх інкримінованих йому епізодах, не погоджуючись лише з сумою викраденого по епізоду від 20 грудня 2018 року. При цьому зауважує, що її підзахисний на досудовому слідстві сприяв розкриттю злочинів, під час слідчих експериментів підтвердив та продемонстрував місце та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, що на її думку, є підтвердженням його щирого каяття. Вказує на те, що ОСОБА_8 частково відшкодував збитки потерпілим, має ряд тяжких захворювань, внаслідок яких потребує постійного медичного обстеження, має на утриманні сина інваліда, забезпечення якого, в умовах відсутності роботи, і спонукало його на вчинення злочинів, однак на даний час, він прийшов до висновку що такий шлях є невірним, в чому щиро розкаюється.

Суд першої інстанції встановив, що 30 листопада 2018 року близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований по вул. Рокосовського, буд. 35 в м. Чернігові, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом підбору ключа проник до комірки № 67 шафи для зберігання речей, звідки таємно викрав жіночу шкіряну сумку вартістю 156 грн. та одну пару жіночих шерстяних рукавиць вартістю 50 грн., які належать ОСОБА_10 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 206 грн.

Окрім того, 20 грудня 2018 року близько 17 години 40 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований по вул. Рокосовського, буд. 35 в м. Чернігові, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом підбору ключа проник до комірки № 68 шафи для зберігання речей, звідки таємно викрав жіночу сумку вартістю 281грн. 60 коп., ноутбук марки «ASUS» модель «ASUS X 201Е» вартістю 2500 грн. та грошові кошти в сумі 2 000 грн., що належать ОСОБА_11 (у шлюбі ОСОБА_12 ), чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 4 781 грн. 60 коп.

Також 14 березня 2019 року близько 16 години 40 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні магазину «Седам», що розташований по проспекту Миру, буд. 42-А в м. Чернігові, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом підбору ключа проник до комірки № 18 шафи для зберігання речей, звідки таємно викрав жіночу сумку чорного кольору вартістю 514 грн. 80 коп., яка належить ОСОБА_13 , з паспортом громадянина України ОСОБА_13 , який не становить для потерпілої матеріальної цінності, чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 514 грн. 80 коп.

14 березня 2019 року близько 17 години 40 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований по вул. Героїв Чорнобиля, буд. 1 в м. Чернігові, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом підбору ключа проник до комірки № 57 шафи для зберігання речей, звідки таємно викрав сумку для ноутбуку темно-синього кольору вартістю 1 277 грн. 50 коп. з мобільним телефоном марки «Samsung» модель GT-C 3322 вартістю 320 грн., ксерокопією державного акта на право власності на земельну ділянку (серія НЖ № 208806), виданого на ім`я ОСОБА_14 , що не становить для потерпілого матеріальної цінності, які належать ОСОБА_14 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1 597 грн. 50 коп.

19 березня 2019 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні магазину «Квартал», що розташований по просп. Перемоги, буд. 17 в м. Чернігові, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом підбору ключа проник до комірки № 26 шафи для зберігання речей, звідки таємно викрав рюкзак коричневого кольору вартістю 170 грн. з мобільним телефоном марки «Samsung» Galaxy J2 Duos J200 вартістю 1 250 грн., які належать ОСОБА_15 , з паспортом громадянина України ОСОБА_15 , який не становить для потерпілої матеріальної цінності, чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 1 420 грн.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які висловились на підтримання поданих апеляційних вимог, думку прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону, судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання часткове відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України і правильно кваліфіковано його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжки) поєднаному з проникненням у сховище, а також у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів у відповідності до ст. 12 КК України, як дані про особу винного, який є не судимим в силу ст. 89 КК України, до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався, не має постійного місця проживання, розлучений, має на утриманні малолітню дитину-інваліда, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має численні хронічні хвороби, в зв`язку з чим перебуває на обліку ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», обставину, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані досудової доповіді, обґрунтовано призначив останньому покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України - у виді трьох років позбавлення волі, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що місцевий суд при призначенні покарання не взяв до уваги, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінально караних діянь, та активно сприяв розкриттю злочину, брав участь у слідчому експерименті та тісно співпрацював з органом досудового розслідування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки місцевий суд обґрунтовано не визнав щирим каяттям - жалкування з приводу вчиненого обвинуваченими, оскільки щире каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї вини в скоєнні злочину, який їй інкримінується, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Проте, обвинувачений в судовому засіданні вину за одним із епізодів у вчиненні злочину за обставин, зазначених в обвинувальному акті не визнав, зокрема, щодо викрадення грошових коштів у потерпілої ОСОБА_11 (у шлюбі ОСОБА_12 ), у сумі 2000 грн., що входить до об`єму пред`явленого обвинувачення, вказавши що в сумці було близько 550-600 грн., а наявність активного сприяння розкриттю злочину матеріалами справи не підтверджується.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Крім того, під час слухання справи апеляційним судом не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а обставини, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі не є такими, що давали б підстави для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам закону, та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг як захисника-адвоката ОСОБА_7 , так і обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Тому, колегія суддів вважає, що призначене місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співрозмірним протиправним діянням, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися несправедливим внаслідок суворості, недостатнім для досягнення мети покарання, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 в частині пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4