ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1929/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/92/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 01 березня 2021 р. у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду в м. Тернопіль матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2021 року,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2021 року частково задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює, є особою з інвалідністю 3-ї групи з дитинства,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього наступних обов`язків:

- з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання органу досудового розслідування паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які дають можливість виїзду за кордон у випадку їх наявності;

- носити електронний засіб контролю.

Датою закінчення дії ухвали зазначено 23 год 59 хв. 01 квітня 2021 р.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.02.2021 скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 021 500 грн., а у разі внесення застави зобов`язати підозрюваного виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вважає, що рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню.

Наголошує на тому, що слідчий суддя, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього відповідних обов`язків, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину та розмір спричиненої цим злочином шкоди, а також особу підозрюваного.

Зазначає, що за діяльність, пов`язану з незаконним обігом психотропних речовин, група отримувала суми коштів в особливо великих розмірах, зокрема в ході проведення обшуків у підозрюваних вилучено грошові кошти в сумі 200 тис. грн. та речовин, вартість яких за цінами чорного ринку складає близько 2 млн. грн.

На думку прокурора, обраний підозрюваному ОСОБА_7 слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не попередить наведених ризиків та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, прокурора який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі з наведених в ній мотивів, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001240, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в січні 2019 року, точна дата досудовим розслідуванням невідома, ОСОБА_10 прийняв рішення про особисте збагачення шляхом незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин особам, схильним до їх вживання, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори.

ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел він не в змозі, переслідуючи мету збагачення та незаконного отримання прибутків від незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту особливо небезпечних психотропних речовин, вирішив підшукати співучасників даної злочинної діяльності, у зв`язку з чим запропонував ОСОБА_7 та іншим особам здійснювати діяльність щодо незаконного придбання, зберігання, з метою збуту та збуту особливо небезпечних психотропних речовин. На дану пропозицію ОСОБА_7 погодився та з метою особистого збагачення вони вступили в злочинну змову, направлену на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин.

Так, ОСОБА_10 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі незаконно придбав кристалоподібну речовину білого кольору, яка містить 4-ММС, що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, який в подальшому для збуту передав ОСОБА_7

15.07.2019 о 20.35 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , маючи в наявності заздалегідь придбану кристалоподібну речовину білого кольору, яка містить 4-ММС (4-метилметкатинон), що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, масою в перерахунку на діючу речовину 0.1357 грама, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , незаконно збув її ОСОБА_11 (анкетні дані змінено), за що отримав від останньої грошові кошти в сумі 1000 гривень.

02 лютого 2021 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто підозру у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Так, ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч. 2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що 02 лютого 2021 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті психотропних речовин, особливо небезпечних психотропних речовин, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Під час розгляду клопотання слідчого у відповідності до вимог ст. 194 КПК України слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаного злочину.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, слідчий суддя, на думку колегії суддів, правильно зазначив, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доведені прокурором в судовому засіданні, а саме підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор ОСОБА_6 під час розгляду справи в апеляційній інстанції вказав, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, належним чином обґрунтована, встановлено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому з врахуванням зазначених ризиків лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Судова колегія вважає, що слідчий суддя належним чином при прийнятті рішення врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим.

Як встановлено місцевим судом, ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , не одружений, тимчасово не працює, є особою з інвалідністю ІІІ групи, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, що підтверджується характеристикою, виданою директором ДП «Східний масив плюс» ОСОБА_12 від 04.02.2021.

Однак з урахуванням викладених вище обставин слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для здійснення мети, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги, що на даний час органом досудового розслідування проведено тільки ряд першочергових слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. У зв`язку із цим органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення місця знаходження та вилучення речових доказів, насамперед місця знаходження психотропних речовин, обставин їх купівлі та доставки у м. Тернопіль, місця зберігання психотропної речовини та обставин її збуту, обставин одержання грошових коштів від збуту психотропних речовин та місць їх зберігання тощо.

При вирішенні питання обрання запобіжного заходу слідчий суддя також взяв до уваги стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 . Так, згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №00976 КНП «Тернопільська МКЛ № 2» від 12.02.2021 ОСОБА_7 хворіє на бронхіальну астму, персистуючий перебіг ІІІ ст., середнього ступеня важкості, фаза загострення, базальний пневмосклероз, дихальна недостатність ІІ ст., стеатогепатоз.

Крім того, як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №206036 від 15.10.2020 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю ІІІ групи, якому протипоказана важка фізична праця, запиленість та переохолодження. Вищезазначені обставини не зменшують заявлених у кримінальному провадженні ризиків, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи підозрюваного у встановленому законом порядку.

Так, колегія суддів наголошує, що основним і визначальним критерієм як правової норми, так і правосуддя має бути їх відповідність вимогам справедливості як гарантії дотримання прав та інтересів учасників правовідносин. Виконання вимог справедливості полягає у можливості застосування до відносин імперативного методу рівно настільки, наскільки це викликано необхідністю в кожному конкретному випадку.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, як зазначено у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 року (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні в справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». Також, у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05 Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини, є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_7 , стан його здоров`я, наявність постійного місця проживання, позитивної характеристики, беручи до уваги, що останній в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, не доведення прокурором недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу з посиланням лише на те, що він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, за відсутності обґрунтування з посиланням на належні докази необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою і що такий захід в даному випадку буде виправданий; враховуючи, що обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання під вартою, - слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

За наведеного слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на підозрюваного відповідних обов`язків, який, на думку колегії суддів, буде достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційних скаргах не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2021 р. про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього відповідних обов`язків, - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді