16.04.21№ 336/196/19
Пр. № 1-в /336/162/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої подане клопотання, - ОСОБА_4 ,

представника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі подання Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_4 і направлення особи для відбування призначеного покарання,

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2021 року Шевченківський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_4 і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

В поданні зазначив, що вказана особа перебуває на обліку у відділі з питань пробації з 12 листопада 2020 року у зв`язку з його засудженням вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2020 року, яким він звільнений від відбування покарання з випробуванням тривалістю в один рік з покладенням на нього в силу ст. 76 КК України обов`язків повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.

12 листопада 2020 року засуджений в приміщенні Шевченківського районного відділу уповноваженого органу з питань пробації ознайомлений під підпис з умовами звільнення від відбування покарання з випробуванням, правовими наслідками невиконання покладених на нього судом зобов`язань. Під особистий підпис засудженого в цей же день ознайомлено з графіком явки для реєстрації в орган пробації та встановлено, що днями реєстрації є перший та третій понеділки.

Графік з`явлення для реєстрації засуджений порушив 7 грудня 2020 року, проігнорувавши необхідність явки до уповноваженого органу з питань пробації, і хоча 10 грудня 2020 року він надав письмове пояснення причин неявки, проте підстав для визнання причин цієї неявки поважними воно не містило, тому в цей же день у відповідності до вимог ст. 166 КВК України він був письмово попереджений про можливість скасування звільнення від покарання. Аналогічний захід примусу застосований до засудженого 11 січня 2021 року через його неявку на реєстрацію без поважних причин 4 січня 2021 року.

Орган пробації, крім того, зазначає, що в провадженні Оріхівського районного суду Запорізької області перебуває нерозглянуте кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України щодо злочину, вчиненого у 2017 році.

Зазначені обставини, які свідчать про небажання засудженого ставати на шлях виправлення, зумовили звернення відділу кримінально-виконавчої інспекції до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_4 та направлення його для відбування призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2020 року покарання.

В судовому засіданні представник відділу філії Державної установи «Центр пробації» просить про задоволення клопотання через систематичне порушення ОСОБА_4 покладених на нього судом зобов`язань.

Прокурор заперечує проти задоволення клопотання, зауваживши на тому, що порушення, яких припустився ОСОБА_4 , не є злісними, оскільки пропуски відвідувань органу пробації зумовлені виконанням ОСОБА_4 роботи, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, а бажання особи стати на шлях виправлення та заробляти на життя чесною працею заслуговує на схвалення. За спливом двох-трьох днів після пропуску відвідування ОСОБА_4 з`являвся до органу, що відає питаннями відбування покарання, та давав пояснення з приводу причин відсутності. Заходи процесуального примусу до засудженого не застосовувались, він позитивно характеризується за місцем проживання, створив сім`ю з жінкою, з якою перебуває у фактичних шлюбних стосунках, у вчинених проступках щиро покаявся, що у сукупності, на думку прокурора, є підставою для надання засудженому останнього шансу виправитися та твердо стати на шлях поваги соціальних і духовних цінностей.

ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечує з тих самих підстав, якими прокурор обґрунтовує свою позицію.

У зв`язку з викладеним просить про залишення подання без задоволення.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд знаходить клопотання таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2020 року ОСОБА_4 за ч. 2 ст.185 КК України засуджено до двох років позбавлення волі, у відповідності до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням тривалістю один рік з покладенням на обвинуваченого в силу ст. 76 КК України обов`язків повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.

Як випливає з матеріалів наданої суду облікової справи, 10 грудня 2020 року та 11 січня 2021 року засудженого піддано застереженню у вигляді письмового попередження за неявку до органу пробації без документально підтверджених поважних причин.

Відповідно до ст. 166 КВК Україниу разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Виходячи з наведених положень законодавства, лише систематичне невиконання засудженим покладених на нього судом в силу ст. 76 КК України обов`язків без поважних причин може бути підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення особи для відбування покарання.

Як зазначено судом, одним з обов`язків, покладених на засудженого судом, є обов`язок періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.

Вирішуючи подання, суд враховує зміст «Інструкції про порядок виконання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі» від 19.12.2003 року № 270/1560, згідно з пунктом 5.4 якої невиконанням обов`язків вважається, коли засуджена особа не виконала хоча б одного з обов`язків, які було покладено на неї судом (наприклад, не з`являється до інспекції два або більше разів підряд без поважних причин), та три і більше разів вчинювала правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, як випливає з пункту 5.3.

Між тим, дослідивши надані суду фактичні дані суд не погоджується з міркуваннями клопотання про наявність підстав для ініціювання питання про скасування звільнення від відбування від покарання з випробуванням і направлення особи в місця позбавлення волі.

Як встановлено судом, засуджений хоча і припускав такі порушення, як неявка на реєстрацію, які за змістом наведеного положення «Інструкції про порядок виконання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі» можна вважати систематичними, проте ці порушення не є тяжкими, вони зумовлені зайнятістю засудженого виконанням робіт з метою отримання заробітку для організації власної життєдіяльності. При цьому після кожного з порушень він відвідував орган пробації без застосування до нього заходів примусу та давав пояснення з приводу вчиненого.

Окрім того, суд бере до уваги, що засудженим допущено дві підряд неявки до уповноваженого органу з питань пробації, що є мінімальною кількістю вказаних порушень, лише після яких може бути застосовано ініціювання скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Означені обставини свідчать про малозначність вчинених проступків, наявність ознак формального підходу до звернення з цим поданням та з урахуванням особи засудженого, який позитивно характеризується за місцем проживання, не вчиняє інших правопорушень, створив сім`ю, засуджує свої вчинки, дають підстави для збереження звільнення від відбування покарання з випробуванням, що, на думку суду, не завадить реалізації цілей покарання, якими в силу ст. 50 КК України є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання.

З означених засад, на думку суду, належить виходити і при вирішенні питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, дотримуючись вимог індивідуалізації та персоніфікації можливості звільнення від відбування покарання певної особи.

На користь умовиводу суду про можливість збереження випробування щодо засудженого свідчить і внесення подання до вчинення чергового порушення, хоча зі змісту попередження від 11 січня 2021 року слідує, що лише у разі подальшого невиконання засудженим покладених на нього судом обов`язків орган пробації може надіслати (не надішле, а може надіслати) до суду матеріал про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи подання про наявність в провадженні Оріхівського районного суду Запорізької області нерозглянутого кримінального провадження щодо засудженого суд при прийнятті вказаного рішення не враховує, оскільки подія інкримінованих обвинуваченому у вказаному провадженні дій відноситься до часу, що передує ухваленню вироку щодо нього Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.
Метою кримінально-виконавчого законодавства України в силу ст. 1 КВК України є захист інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, а до завдань кримінально-виконавчого законодавства відноситься допомога особам, звільненим від покарання.

Принципи кримінально-виконавчого законодавства, виконання і відбування покарань внормовані статтею 5 КВК України і до них відносяться засади законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом і т. і.

З урахуванням викладеного суд вважає, що застосування заходу, який пропонує орган пробації, є неспівмірним тяжкості вчиненого ОСОБА_4 проступку та за вказаних обставин не відповідало б принципам справедливості, гуманізму, демократизму, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, виходячи з переконання, що виправлення і ресоціалізація засудженого є можливою в умовах збереження звільнення від відбування покарання, визначеного вироком суду.

Керуючись ст. ст. 75, 78, 89 КК України, ст. 166 КВК України, ст. ст. 537-539, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Подання Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_4 і направлення особи для відбування призначеного покарання залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1