Справа № 161/7810/21
Провадження № 1-кп/161/762/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 26 травня 2021 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000955 від 11 серпня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , 11.11.2020 о 03 годині 51 хвилину, в селі Чаруків Луцького району Волинської області, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Omega» державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснюючи ним рух у напрямку м.Луцька по автодорозі Н-17 сполученням «Львів-Радехів-Горохів-Луцьк», яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність та неуважність, не правильно оцінив дорожню обстановку, стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, на заокругленій у праву сторону ділянці дороги не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив виїзд на смугу зустрічного руху, ліве узбіччя та з`їзд у кювет лівої сторони, де відбулося неодноразове перекидання автомобіля через дах.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Opel Omega» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії КП «Луцька міська клінічна лікарня».
17.11.2020 ОСОБА_7 , проходячи лікування у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії КП «Луцька міська клінічна лікарня», помер не приходячи до свідомості.

Згідно висновку експерта № 493 від 18.12.2020 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку із крововиливами під оболонки, крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин лівої тім`яної ділянки голови, забійної рани волосистої ділянки голови, садна обличчя, садна правого плеча, тильної поверхні обох китиць, зламів обох ключиць, краєвого зламу рукоятки грудини зліва в ділянці ключиці, забою легень. За ступенем тяжкості закрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку та крововиливи під оболонки, стосовно живих осіб належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення. Причиною смерті ОСОБА_7 є закрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку та крововиливи під оболонки.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що він дійсно 11.11.2020 о 03 годині 51 хвилину, в селі Чаруків Луцького району Волинської області, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Omega» та здійснюючи ним рух у напрямку м.Луцька по автодорозі Н-17 сполученням «Львів-Радехів-Горохів-Луцьк», яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність та неуважність, не правильно оцінив дорожню обстановку, стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, на заокругленій у праву сторону ділянці дороги не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив виїзд на смугу зустрічного руху, ліве узбіччя та з`їзд у кювет лівої сторони. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії КП «Луцька міська клінічна лікарня», де в подальшому помер. У вчиненому щиро розкаявся. Цивільний позов визнав повністю. Просив суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю ствердив показання обвинуваченого щодо фактичних обставин справи. Просить обвинуваченого суворо не карати та не призначати покарання, пов`язане з позбавленням волі.
Обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_8 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Захисник просив призначити обвинуваченому мінімальне покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілий просив не призначати реальну міру покарання пов`язану з позбавленням волі.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена зібраними у кримінальному провадженні доказами, які є об`єктивними, допустимим та належними, що узгоджуються між собою.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , офіційно не працюючий, відомості про те, що він значиться у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку - відсутні, раніше не судимий, являється інвалідом II групи, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, потерпілий претензій не має.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в присутності учасників процесу попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням..

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).

Окрім зазначеного вище суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю реєстрації та проживання.

Крім того, обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Додаткове покарання, що передбачене санкцією статті 286 ч.2 КК України призначається судом на 3 (три) роки, оскільки, як встановлено судом, керування транспортними засобами не є джерелом доходу та засобом для існування обвинуваченого.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України ст.1166 ЦК України, цивільний позов Луцької міської клінічної лікарні про відшкодування збитків завданих злочином задовольнити, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь Луцької міської клінічної лікарні 19 128 (дев`ятнадцять тисяч сто двадцять вісім) грн. 00 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 13 листопада 2020 року скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України призначивши покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він, протягом іспитового строку, тривалістю 3 (три) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов Луцької міської клінічної лікарні до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування збитків завданих злочином задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь Луцької міської клінічної лікарні 19 128 (дев`ятнадцять тисяч сто двадцять вісім) грн. 00 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення інженерно транспортної експертизи, за проведення судово молекулярно генетичних експертиз на загальну суму, 21704 (двадцять одну тисячу сімсот чотири) грн. 79 коп.

Речові докази: автомобіль марки «Opel Omega», 1991 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який поміщено для тимчасового зберігання на спеціальний майданчик ЦЗ ГУНП у Волинській області, який знаходиться за адресою: м.Луцьк вул.Ківерцівська, 34 передати за належністю ОСОБА_4 ; підголовник переднього сидіння пасажира, підголовник сидіння водія, які упаковані в картонні коробки т передані на зберігання в камері схову Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області - передати за належністю ОСОБА_4 ; змив з перемикача поворотів 1 шт.; змив з внутрішньої ручки дверей водія 1 шт.; змив з внутрішньої ручки передніх дверей пасажира 1 шт.; змиви з керма автомобіля 4 шт.; змив з кнопки подачі сигналу керма 1 шт.; змив з ричага перемикання передач 1 шт., які упаковані у паперові конверти залишити при матеріалах кримінального провадження; ДВД+Р диск із відеозаписом обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.11.2020, в селі Чаруків Луцького району залишити при матеріалах кримінального провадження.
Арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді 13 листопада 2020 року скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: