Єдиний унікальний № 739/724/19
Провадження № 1-кс/744/14/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2021 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області письмову заяву судді Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_3 від 26 березня 2021 року про самовідвід у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000267 від 23 липня 2017 року, щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новгород-Сіверський Чернігівської області, українця, громадянина України, з базовою вищою освітою, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, -
В С Т А Н О В И В:
До Семенівського районного суду Чернігівської області надійшла письмова заява судді Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_3 від 26 березня 2021 року про самовідвід у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000267 від 23 липня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.
Заява про самовідвід обґрунтовується тим, що суддя вимушений заявити самовідвід у згаданому кримінальному провадженні через з`ясування ознак порушення права потерпілих й обвинуваченого на суд, встановлений законом, наявність не проаналізованих за судовими рішеннями обставин, які, на думку судді ОСОБА_3 викликають істотні сумніви у його неупередженості
Обгрунтування заяви про самовідвід в більшій частині зводиться до незгоди судді з ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2021 року, якою було відмовлено у задоволені заяви представника потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 від 02 березня 2021 року про відвід судді Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_3 .
Суддя ОСОБА_3 вважає, що він не вправі розглядати вищевказане кримінальне провадження, тому що він розглядав заяву про відвід судді ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні, та досліджував письмові докази у кримінальному провадженні, зокрема відомості, які характеризують особу обвинуваченого.
Дані обставини, на думку судді, можуть викликати в учасників кримінального провадження розумні сумніви в упередженості судді ОСОБА_3 , а подальший розгляд справи під головуванням судді ОСОБА_3 буде порушенням права на справедливий суд та безумовною підставою для скасування вироку.

У своїй заяві суддя ОСОБА_3 надає з критичної точки зору правову оцінку ухвалам різних судів, які набрали законної сили та якими раніше вже відмовлялось у задоволенні його заяви про самовідвід та заяв інших учасників кримінального провадження про його відвід. Вважає, що при розгляді вказаних заяв не були проаналізовані всі обставини, які викликають сумніви у його неупередженості. Також суддя вважає, що були порушені права потерпілого й обвинуваченого на суд встановлений законом, при постановленні Семенівським районним судом Чернігівської області ухвали від 03 березня 2021 року про залишення без розгляду заяви представника потерпілих та цивільних позивачів адвоката ОСОБА_7 про відвід іншого судді, який розглядав заяву про відвід судді ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні.

Суддя ОСОБА_3 у заяві про самовідвід зазначив, що він не бажає давати пояснення на підставі ч. 1 ст. 63 Конституції України.

Особи, які беруть участь у судовому провадженні, у судове засідання не прибули.

Прокурор ОСОБА_9 подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд заяви про самовідвід провести без його участі, заяву задовольнити, оскільки суддя ОСОБА_3 у своїй заяві висловлює свою упередженість у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 .

Представник потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала до суду письмову заяву, згідно відомостей якої вважає її доводи слушними та такими, що підлягають задоволенню, просила задовольнити заяву про самовідвід.

Представник потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав до суду письмову заяву, в якій з приводу заявленного суддею ОСОБА_3 самовідводу просив прийняти рішення з неухильним дотриманням кримінального процесуального закону.

Захисник адвокат ОСОБА_12 подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд заяви про самовідвід провести без його участі, заяву про самовідвід підтримує в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_4 подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд заяви про самовідвід провести без його участі, заяву про самовідвід підтримує в повному обсязі.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід, заяви учасників кримінального провадження, матеріали справи, суд приходить до висновку, що вказана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні з`ясовано, що доводи заяви про самовідвід зводяться до інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, тобто до правил, окреслених у п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України.
Головна мета відводу (самовідводу) - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 75 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, згідно частини першої якої слідчий суддя,суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Також ч. 2 ст. 76 КПК України передбачено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.
Як на підставу для самовідводу суддя ОСОБА_3 посилається на приписи пункту 4 частини першої статті 75 КПК України, нормативна конструкція якого, містить посилання на певні обставини, не зазначені у пунктах 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 75 КПК України, які можуть викликати сумніви у неупередженості судді та бути підставою для його відводу чи самовідводу.
Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності та неупередженості ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: (І) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; (ІІ) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Зокрема, у справі „Pullar v. United Kingdom" Суд вказав, що судова практика передбачає два критерії для встановлення безсторонності суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції. По-перше, потрібно встановити, що суд був суб`єктивно безсторонній, тобто жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість. Особиста безсторонність презюмується доти, доки не буде доведено інше. По-друге, суд повинен бути об`єктивно безсторонній, тобто передбачається існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього".

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, має бути доведено наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
В Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.
Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.
Суд вважає, що суддею ОСОБА_3 не наведено будь-яких обставин, які б могли викликати в учасників кримінального провадження та сторонніх осіб розумні сумніви щодо упередженості судді ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні.
При розгляді заяви судді ОСОБА_8 про самовідвід суддя ОСОБА_3 не здійснював повноваження судді у даному кримінальному провадженні, а лише перевіряв наявність підстав, що виключають участь судді ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні. Розгляд заяви про самовідвід не є розглядом кримінального провадження в суді першої інстанції, тому не може бути підставою для відводу судді.
Під час розгляду заяви про самовідвід судді ОСОБА_8 суддею ОСОБА_3 будь-які докази винуватості або невинуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не досліджувались та сторонами кримінального провадження суду взагалі не надавались. Документи, які характеризують особу обвинуваченого, які містяться в матеріалах кримінального провадження, судом під головуванням судді ОСОБА_3 не досліджувались. Під час розгляду вказаної заяви судом лише встановлювались анкетні дані обвинуваченого, які самі по собі не можуть бути доказами винуватості або невинуватості обвинуваченого. Під час розгляду заяви адвоката ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_3 03 березня 2021 року обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що судом було оглянуто фотографії, які містяться у його особистому смартфоні, на яких знято обвинуваченого та суддю ОСОБА_8 під час спільного відпочинку. Вказані фотографії до матеріалів кримінального провадження в якості доказів не долучались та не мають безпосереднього відношення до подій, про які зазначено в обвинувальному акті. Прокурор у судовому засіданні 03 березня 2021 року повідомив, що докази у кримінальному провадженні ним до суду не подавались.
При вирішенні заяви судді ОСОБА_8 про самовідвід суддя ОСОБА_3 лише надавав оцінку взаємовідносинам судді ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому жодних обставин, що підлягають доказуванню в суді під час розгляду кримінального провадження він не досліджував і в цьому контексті оцінки відповідним доказам не надавав, що у свою чергу виключає будь-які сумніви в неупередженості та безсторонності судді ОСОБА_3 . Зазначення у журналі судового засідання від 06 червня 2019 року відомостей про дослідження письмових доказів не відповідає звукозапису засідання, з якого не чутно назв та змісту письмових доказів винуватості або невинуватості обвинуваченого, які містяться у кримінальному провадженні, а лише досліджуються документи, які містилися у справі на момент розгляду заяви судді ОСОБА_8 про самовідвід.
Із заяви про самовідвід не вбачається наявності будь-яких обставин, які б могли викликати враження, що суддя ОСОБА_3 будь-яким чином прямо чи побічно заінтересований в результатах розгляду кримінального провадження, відкрито проявляв упередженість та особисту зацікавленість в її результатах, може надавати якісь переваги будь-кому з учасників кримінального провадження, чи має негативне відношення до будь-кого з учасників кримінального провадження.
Незгода судді з процесуальними рішеннями інших суддів, які набрали законної сили, зокрема з раніше постановленими ухвалами про відмову у задоволені заяв про відвід (самовідвід) судді у даному кримінальному провадженні, не може бути підставою для відводу (самовідводу) судді.
До того ж ці ухвали постановлялися не суддею ОСОБА_3 , а іншими суддями, і не можуть свідчити про будь-яку упередженість судді ОСОБА_3 , який їх не постановляв, у даному кримінальному провадженні.
За таких обставин підстави самовідводу судді, на які посилається у своїй заяві суддя ОСОБА_3 , суд не знаходить такими, що викликають сумнів у неупередженості цього судді в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, для відповідного справедливого, безстороннього розгляду і вирішення зазначеного кримінального провадження відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, тому в задоволенні його заяви про самовідвід слід відмовити.
Крім того, з приводу обставин, пов`язаних з розглядом заяви судді ОСОБА_8 про самовідвід, з аналогічних підстав ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_3 , ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2020 року було відмовлено у задоволенні заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід, ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2021 року було відмовлено у задоволенні заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід.
Вказані в заяві обставини для відводу судді ОСОБА_3 не ґрунтуються на положеннях ст. 75 КПК України, а подальша його участь у розгляді справи не буде становити порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є підставою для відмови в задоволенні заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 21, 75, 80, 81, 371, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви судді Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_3 від 26 березня 2021 року про самовідвід у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000267 від 23 липня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, - відмовити повністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1