Справа № 588/703/21
провадження №1-кп/588/79/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Тростянці угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тростянець Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених частиною 3 статті 185 КК України,
У С Т А Н О В И В:
До Тростянецького районного суду Сумської області у травні 2021 року надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 30 квітня 2021 року, укладеною між керівником Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_6 .
За змістом обвинувального акту та угоди про визнання винуватості від 30 квітня 2021 року ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинили умисне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.
Так, у точно час на початку квітня 2021 року у неповнолітнього ОСОБА_10 , який раніше бував кілька разів у квартирі ОСОБА_12 , яка мешкає по АДРЕСА_2 , але вхожий у квартиру не був та вільного доступу до майна не мав, виник прямий корисливий умисел на викрадення грошових коштів, про зберігання яких у даній квартирі він був заздалегідь обізнаний. Про свої наміри 04.04.2021 він повідомив своїх знайомих ОСОБА_11 та ОСОБА_4 та запропонував їм вчинити разом крадіжку грошових коштів, належних ОСОБА_12 .
Близько 07 години 05.04.2021, реалізуючи свій прямий корисливий умисел, спрямований на викрадення чужого майна, неповнолітні ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та повнолітній ОСОБА_11 прийшли до гаражів, які знаходяться неподалік будинку АДРЕСА_3 . Неповнолітній ОСОБА_10 , перебуваючи біля гаражів, переодягнувшись у старий одяг, а також одягнувши медичну маску та одягнувши на руки гумові рукавички, які заздалегідь підготував, для того щоб його не опізнали та щоб не залишити слідів на місці вчинення злочину, вказав своїм знайомим ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , щоб вони залишались біля під`їзду вказаного будинку та слідкували за переміщенням ОСОБА_12 , яка буде вигулювати своїх собак та, в разі її наближення до будинку, повідомили його за телефоном. Після чого ОСОБА_10 , перебуваючи на телефонному зв`язку з ОСОБА_11 , зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_3 піднявся на третій поверх, де став чекати, доки ОСОБА_12 не вийшла зі своєї квартири АДРЕСА_4 , вказаного будинку на другому поверсі, щоб вигуляти одну із своїх чотирьох собак. Неповнолітній ОСОБА_13 , будучи заздалегідь обізнаним про те, що ОСОБА_12 своїх собак вигуляє по черзі у паркі ім. П.І. Чайковського, став засовувати у механізм врізного замку вхідних дверей до квартири ОСОБА_12 спочатку вату, а пізніше сірники, розраховуючи, що ОСОБА_12 , коли піде гуляти з іншою собакою, не зможе закрити замок вхідних дверей, залишить їх не зачиненими, чим він скористається для проникнення до квартири. ОСОБА_12 дійсно під час того, як йшла з квартири вигулювати чергову собаку, не змогла зачинити замок вхідних дверей, чим після її уходу і скористався неповнолітній ОСОБА_10 , який через двері незаконно проник до приміщення вказаної квартири. Неповнолітній ОСОБА_10 таємно по відношенню до власника квартири ОСОБА_12 та інших осіб з кімнати кладової, яка знаходиться у лівому дальньому куті спальні, із жіночої сумки взяв грошові кошти, а саме: 6000 доларів США, 4000 гривень, 1315 євро та 5650 російських рублів. Вказані грошові кошти неповнолітній ОСОБА_10 поклав до кишені своєї куртки та покинув приміщення вказаної квартири та будинку, вчинивши таким чином їх таємне викрадення. Вийшовши на вулицю біля гаражів ОСОБА_10 переодягнувся в свій одяг та разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_4 пішли до озера «Сажалка», де ОСОБА_10 перерахував кошти викрадені з квартири ОСОБА_12 , з яких кошти в сумі 2500 грн. дав ОСОБА_4 і кошти в сумі 2500 грн. дав ОСОБА_11 , а інші витратив на власний розсуд.
Таким чином ОСОБА_4 разом з неповнолітнім ОСОБА_10 та повнолітнім ОСОБА_11 заволоділи чужими грошовими коштами на загальну суму 216958 гривень 15 копійок, чим завдали потерпілій ОСОБА_12 значної майнової шкоди на вказану суму.
Дії ОСОБА_4 згідно з обвинувальним актом кваліфіковано за частиною 3 статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що завдала значної шкоди потерпілій, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.
За змістом угоди про визнання винуватості від 30.04.2021, яка укладена сторонами на стадії досудового розслідування, ОСОБА_4 зобов`язався у судовому провадженні беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України в обсязі повідомленої йому підозри. Крім того, ОСОБА_4 зобов`язався сприяти судовому розгляду даного кримінального провадження щодо нього.
Сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за частиною 3 статті 185 КК України із застосуванням статті 69 КК України у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 118 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2006 гривень.
В угоді передбачені як наслідки її укладення та затвердження, визначені статтею 473 КПК України, так і наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що угоду про визнання винуватості підтримує, просив затвердити, зазначив, що уклав угоду добровільно без тиску. ОСОБА_4 повідомив, що повністю визнає свою вину у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 статті 185 КК України, зокрема, обвинувачений пояснив, що його знайомий ОСОБА_14 попросився у нього переночувати, за що пообіцяв надати гроші. При цьому спочатку не повідомляв, що буде викрадати їх у потерпілої, але потім розповів, що має намір проникнути до квартири потерпілої з метою викрадення грошей, які ОСОБА_10 потрібні, щоб повернути кошти батькові його дівчини, з цих коштів ОСОБА_15 зі слів обвинуваченого пообіцяв йому розрахуватись на ночівлю. З цією метою ОСОБА_14 попросив його та ОСОБА_16 піти до будинку потерпілої почекати, поки вона вийде і повідомити йому про це. Потім ОСОБА_17 та ОСОБА_18 зв`язались по телефону, який повідомив, що буде чекати на третьому поверсі, а вони з ОСОБА_19 мають бути біля під`їзду чекати поки потерпіла вийде з будинку. Після цього коли потерпіла вийшла з собакою гуляти, вони пішли за нею в парк. Після телефонної розмови ОСОБА_20 з ОСОБА_21 , останній сказав чекати їм біля алеї закоханих. Коли ОСОБА_15 прийшов до них, він повідомив, що йому вдалось проникнути у квартиру потерпілої і викрасти гроші, які він показав ОСОБА_22 , але їх сума обвинуваченому невідома. Обвинувачений отримав 2500 грн. як винагороду за те, що ОСОБА_10 переночував у ОСОБА_4 напередодні проникнення до квартири ОСОБА_12 .
Захисник ОСОБА_6 та законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 просили затвердити угоду про визнання винуватості, укладену ОСОБА_4 та прокурором.
Прокурор ОСОБА_3 угоду при визнання винуватості підтримала, просила її затвердити, вважала її такою, що відповідає вимогам закону.
Представник потерпілої ОСОБА_7 не заперечив проти затвердження угоди.
Заслухавши учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором не підлягає затвердженню, виходячи з таких мотивів.
За приписами абзацу п`ятого частини четвертої статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
У цьому провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке належить до тяжких злочинів, внаслідок якого була завдана шкода ОСОБА_12 , яка надала письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості.
Відповідності до частин 1, 2 статті 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.
Отже, за умови затвердження угоди про визнання винуватості, суд повинен постановити обвинувальний вирок, зміст якого повинен відповідати вимогам, визначених статтею 374 КПК України, зокрема, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Таким чином, у вироку має бути викладене саме те обвинувачення, зміст якого міститься в угоді про визнання винуватості. При цьому, закон не наділяє суд правом, при затвердженні угоди про визнання винуватості встановлювати інші обставини, або зазначати інші дані, виключати або замінювати їх.
Як вбачається зі змісту угоди про визнання винуватості від 30.04.2021 року ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, що завдало значної шкоди потерпілому.
За правилами частини 1 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Проте, і в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 , і в угоді про визнання винуватості, зазначені повні дані (прізвище, ім`я, по-батькові) осіб, які, поряд з ОСОБА_4 , є співучасниками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, з кримінального провадження щодо яких були виділені матеріали провадження щодо ОСОБА_4 . Це дозволяє зробити висновок про невідповідність вимогам КПК України угоди про визнання винуватості, через те, що викладене і в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 , і в угоді про визнання винуватості обвинувачення позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду, відповідно до вимог, передбачених частини 1 статті 337 КПК України.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 в обвинувальному акті, викладені таким чином, що дають підстави вважати, що обвинувальний акт стосується обвинувачення не тільки самого ОСОБА_4 , а й інших, прямо зазначених в ньому осіб, що є неприпустимим, як з точки зору презумпції невинуватості, так і з точки зору меж судового розгляду, який повинен проводитися лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування на час укладення 30.04.2021 прокурором угоди про визнання винуватості з ОСОБА_4 , інші співучасники кримінального правопорушення, які згадуються у пред`явленому ОСОБА_4 обвинуваченні, мали статус підозрюваних, що свідчить про те, що їх причетність до вчинення інкримінованого обвинуваченому у цьому виділеному кримінальному провадженні тяжкого злочину не установлена обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.
Крім того, правова кваліфікація діяння, яке ставиться у вину ОСОБА_4 , з огляду на його пояснення у підготовчому засіданні та викладені в обвинувальному акті обставини, які за версією сторони обвинувачення характеризують його роль у вчиненому кримінальному правопорушенні, не повністю відповідає вимогам КК України, зокрема, не враховані приписи статей 27, 29 КК України, які регулюють питання кваліфікації дії співучасників з метою диференціації їх відповідальності, індивідуалізації покарання тощо.
Згідно із частинами 1 та 5 статті 27 КК України виконавцем (співвиконавцем) є особа, яка у співучасті з іншими суб`єктами кримінального правопорушення безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, що відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за скоєне, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене цим Кодексом.
Пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, знаряддя чи засоби вчинення кримінального правопорушення, сліди кримінального правопорушення чи предмети, здобуті кримінально протиправним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню кримінального правопорушення.
Виконавець (співвиконавець) підлягає кримінальній відповідальності за статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає вчинене ним кримінальне правопорушення. Організатор, підбурювач та пособник підлягають кримінальній відповідальності за відповідною частиною статті 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає кримінальне правопорушення, вчинене виконавцем (частини перша та друга статті 29 КК України).
Так, відповідно до угоди про визнання винуватості від 30.04.2021 сторони угоди визнали правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 як співвиконавця кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, тобто його дії за версією прокурора вчинені були за попередньою змовою з іншими двома особами без розмежування ролей.
Проте відповідно до обвинувального акту роль ОСОБА_4 зводилась до того, що іншим співучасником йому було наказано залишатись біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 та слідкували за переміщенням потерпілої ОСОБА_12 , яка буде вигулювати своїх собак та, в разі її наближення до будинку, повідомити цього співучасника за телефоном. Після цього ОСОБА_4 від співучасника за таку виконану ним роль отримав кошти в розмірі 2500 грн. Викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 за версією прокурора фактично обвинувачується не у безпосередньому вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, а у пособництві його вчиненню, що відповідно до вимог частини 2 статті 29 КК України додатково потребує кваліфікації за частиною 5 статті 27 КК України.
Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_4 не зміг назвати загальний обсяг викрадених у ОСОБА_12 коштів, посилаючись на те, що не рахував їх, і не брав участі у їх безпосередньому вилученні з квартири потерпілої, що вказує на те, що обвинувачений не підтверджує через необізнаність, розмір завданої ОСОБА_12 шкоди, яка згідно із пред`явленим обвинуваченням визначена як значна, що є кваліфікуючою ознакою вчиненого кримінального правопорушення.
За змістом частини 7 статті 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
З огляду на викладене, умови угоди про визнання винуватості, укладеної 30.04.2021 між прокурором та ОСОБА_4 суперечать вимогам КПК України, оскільки позбавляють суд можливості визначити межі судового розгляду, відповідно до вимог, передбачених частини 1 статті 337 КПК України; правова кваліфікація діяння інкримінованого обвинуваченому не враховує вимог статей 27, 29 КК України; угода порушує права, свободи, інтереси обвинуваченого та інших осіб, які не беруть участь у цьому кримінальному провадженні, що відповідно до пункту 1, 3 частини 7 статті 474 КПК України є підставою для відмови у затвердженні указаної угоди.
Отже, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості від 30 квітня 2021 року.
За таких обставин, керуючись положеннями статей 314-316, 372, 474 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У затвердженні угоди про визнання винуватості від 30 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному 28.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062, укладеної між керівником Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , за участі захисника ОСОБА_25 та законного представника неповнолітнього ОСОБА_26 відмовити.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1