Номер провадження: 11-кп/813/1530/21
Номер справи місцевого суду: 502/93/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кілійського райсуду Одеської області від 25.05.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000064 від 21.10.2020 відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вилкове Кілійського району Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.01.2009 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 10.03.2015 звільнений умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України;

- 13.12.2016 Кілійським райсудом Одеської області за ч. 1 ст. 249 КК України до 1 року обмеження волі;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 263 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.07.2021 включно

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 25.05.2021 під час судового розгляду кримінального провадження №0000064 від 21.10.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 263 КК України було задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24.07.2021 включно.
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, один із яких є тяжким, в даному кримінальному провадженні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не відпали та продовжують існувати, а саме: перебуваючи на волі обвинувачений може вдатись до спроб переховування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені множинністю злочинів, а також наявністю непогашеної попередньої судимості за особливо тяжкий злочин.
Також, суд, враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України вважав за необхідне не визначати розмір застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився із оскаржувано ухвалою з підстави того, що поза увагою суду залишилось те, що прокурором не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження існування в зазначеному кримінальному провадження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість ОСОБА_8 зареєстрований та постійно проживає у Кілійському районі Одеської області. Крім того, обвинувачений утримується під вартою з січня 2021 року, при цьому розгляд кримінального провадження по суті не розпочався.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора та застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Кілійському райсуді Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 263 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, пов`язаних із грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та використанням довгоклинкової холодної зброї колюче-рублячої дії (шаблі), їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, наслідків у вигляді завдання потерпілому ОСОБА_9 шаблею легких тілесних ушкоджень, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (відповідно до санкції ч. 4 ст. 296 КК України позбавлення волі на строк від 3-х до 7-ми років), а також характеристики особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не одружений, офіційно не працює, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпіла та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнього на потерпілу та свідків в зазначеному кримінального проваджені.

На підтвердження зазначеного ризику, прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що обвинувачений навіть перебуваючи у СІЗО дзвонить потерпілому та свідкам, крім того ОСОБА_8 у зв`язку із погрозами видалявся із зали судового засідання суду 1-ої інстанції.

Також, апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, при цьому, має не зняту та не погашену судимість в установленому законом порядку за вчинення особливо тяжкого умисного злочину проти власності, поєднаного із завданням шкоди життю та здоров`ю особи, знову обвинувачується у вчиненні інших умисних злочинів, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів та дає підстави вважати, що обвинувачений може скоїти інше кримінальне правопорушення.

Водночас, апеляційний суд вважає такими, що відповідають дійсності посилання сторони захисту про наявність у обвинуваченого місця реєстрації та проживання в Одеській області, проте наголошує на тому, що зазначена обставина не виключає та не зменшує існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

З огляду на викладене вище, зокрема, з урахуванням обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, майнового та сімейного стану обвинуваченого, який не одружений, офіційно не працевлаштований, характеристику його особи та наявність вищенаведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, які об`єктивно подовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Водночас, апеляційний суд знаходить слушними доводи апеляційної скарги щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебуває під вартою у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Кілійського райсуду Одеської обл. від 25.05.2021, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 263 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.07.2021 включно залишити без змін.
Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 263 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4