ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11/818/18/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
УхвалоюДзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів, а саме до 16 квітня 2021 року.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, судом першої інстанції вказано, що підсудний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.п. 1,13,14 ч.2 ст.115, п.п.4,13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальним справам Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року вирок скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд, міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подовжено на 60 діб.
В подальшому, ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжувалися.
Ухвали районного суду обвинуваченим та стороною захисту оскаржено в апеляційному порядку.
Апеляційні скарги, за результатами їх розгляду, залишено без задоволення, а ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 - без змін.
Суд обґрунтував необхідність подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 тим, що раніше заявлені ризики не зменшилися та виправдовують тримання особи під вартою.
Крім того, судом зазначено, що з врахуванням ступені тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які є особливо тяжкими та спрямованими проти життя та здоров`я потерпілих; суворості покарання за ці злочини, а саме покарання одного з яких передбачає позбавлення волі на строк до 15 років або ж довічне позбавлення волі, враховуючи значний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів прав і інтересів суспільства, так і потерпілих, з великою ймовірністю обвинувачений може вчинити дії з метою переховування від суду та уникнення покарання.
При цьому, суд звернув увагу, що ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу обвинуваченим під час досудового розслідування на теперішній час не змінені та не скасовані в апеляційному порядку у встановлений КПК України спосіб і строк. Зазначивши, що будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.
Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалуДзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року та звільнити його з під варти.
В обґрунтування вимог апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення щодо безпідставного продовження йому строку тримання під вартою. Вказує, що на даний момент, будучи обвинуваченим та не маючи вироку знаходиться під вартою 9 років. Зазначає, що з урахуванням положень ч.5 ст. 72 КК України в ред. 26.11.2015р. фактично відбутий під вартою строк покарання дорівнює 18 рокам, що порушує вимоги ст. 63 КК України і свідчить ,що він не будучи засудженим фактично відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.
Апелянт вказує, що прокурором в клопотанні про продовження строку тримання під вартою не наведено жодних вагомих ризиків для ухвалення відповідного рішення.
Крім того, ОСОБА_7 посилається на той факт, що кримінальний процес ведеться за КПК України від 1960 року, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою керуючись КПК України за 2012 рік, суд задовольняє клопотання прокурора керуючись нормами КПК України від 1960 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 спочатку заявив відвід колегії суддів, після вирішення якого , заявив , що йому не було вручено пам`ятку про права та обов`язки, та просив відкласти розгляд апеляції. Оскільки відповідно до розписки обвинуваченого щодо згоди на проведення відео конференції пам`ятка йому вручалась, в клопотанні про відкладення апеляційного розгляду було відмовлено. Тоді ОСОБА_7 заявив клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з необхідністю підготуватися до розгляду та ознайомитись з матеріалами провадження після чого без дозволу суду залишив приміщення СІЗО з якого відбувалась відео конференція.
Враховуючи, що Каднічанський відповідно до розписки щодо згоди на проведення відеоконференції був завчасно ще 22 березня 2021 року повідомлений про розгляд апеляційної скарги ; кримінальне провадження знаходиться в суді першої інстанції, а в апеляційному суді лише виділені матеріали стосовно запобіжного заходу ; скорочені строки , передбачені ст. 422-1КПК України для розгляду апеляцій цієї категорії ; наявність в судовому засіданні професійного захисника та необов`язковість участі обвинуваченого , що теж передбачено ст. 422-1КПК України, колегія суддів вважала за можливе продовжити розгляд провадження за відсутності ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь головуючого судді; пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарга перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбаченні ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

При цьому, ч.1 ст.183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 ..
Апеляційний суд, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів у разі обрання його ОСОБА_7 не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме запобігти спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з рішенням першої інстанції та приймає до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кількох злочинів, йому інкримінуються декілька епізодів особливо тяжкого злочину, покарання одного з яких передбачає позбавлення волі на строк до 15 років або ж довічне позбавлення волі, тим самим підтверджує існування ризиків передбаченим ст. 177 КПК України.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, який в подальшому було скасовано апеляційним судом лише в зв`язку з процесуальними порушеннями.

Враховуючи покарання, яке загрожує ОСОБА_7 він може переховуватись від слідства та суду; впливати на свідків, оскільки провадження ще не розглянуто судом. Також не виключається можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення, враховуючи ту кількість епізодів особливо тяжких злочинів , яка ОСОБА_7 інкримінується.

Обставини, за якими були вчинені правопорушення, їх суспільна небезпечність, наслідки злочинів свідчать про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілих, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується вчиненні особливо тяжких злочинів, спрямованих проти життя та здоров`я потерпілих. вищенаведене унеможливлює обрання до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про необхідністю зміни запобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції та неодноразового продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Таким чином обставини, що відповідно до ст. 178 КПК України враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме: тяжкість покарання, що загрожує особі; вік та стан здоров`я обвинуваченого ; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутація обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, безумовно свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції, що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою зможе дієво запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що з урахуванням положень ч.5 ст. 72 КК України в ред. 26.11.2015р. фактично відбутий під вартою строк покарання дорівнює 18 рокам, що порушує вимоги ст. 63 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в ред. від 26.11.2015 р. , у разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження".
Оскільки максимально можливий строк позбавлення волі передбачений Особливою частиною КК України для злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_7 , є довічним позбавленням волі, то окремо вказане положення закону до обвинуваченого застосовано бути не може.
Посилання обвинуваченого на те, що прокурор подає клопотання і суд розглядає питання щодо продовження запобіжного заходу керуючтись вимогами КПК України в ред. 1960 р. і також вимогами чинного КПК України не є підставою для скасування ухвали.
Так , відповідно до п. 11 розділу ХІ КПК України кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, тобто на підставі КПК України в ред. 1960р.
Але враховуючи , що КПК України в ред.. 1960 р. взагалі не передбачав необхідність вирішення питання про продовження в стадії судового розгляду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не передбачав право на оскарження цього запобіжного заходу, прокурор , суд першої та апеляційної інстанції правильно також користуються і нормами чинного КПК України , який надає більш повні підстави для забезпечення судового контролю запобіжного заходу а також регламентує та розширює права обвинуваченого на оскарження цих рішень .
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів:

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді -