Справа № 308/1681/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1317/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

05 березня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглядаючи дистанційно, у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції між Львівським апеляційним судом, Закарпатським апеляційним судом, ДУ «Закарпатська УВП №9», клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 щодо вирішення питання по запобіжному заходу обраного обвинуваченому, за ч.2 ст. 286 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

встановив :

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим, за ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк його перебування під вартою з 09.11.2019 по 11.11.2019, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, як один день попереднього ув`язнення до одного дня позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Не погоджуючись з даним вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_9 подали апеляційні скарги. Крім того захисник ОСОБА_6 подала клопотання про скасування обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апелянт зазначає, що даний запобіжний захід до її підзахисного був застосований судом при вирішенні обвинувачення по суті в нарадчій кімнаті, без жодних клопотань сторони обвинувачення про обрання будь-якого запобіжного заходу.
Також апелянт зауважує, що станом на день постановлення вироку до ОСОБА_7 не було застосовано жодних запобіжних заходів і не було покладено процесуальних обов`язків. Більше того, приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу суд першої інстанції у вироку взагалі не обґрунтував необхідності обрання ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На думку апелянта, такі дії суду першої інстанції суперечать вимогам ч.1 ст. 29 Конституції України, де передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити клопотання щодо запобіжного заходу обраного ОСОБА_7 , міркування прокурор висловлені проти задоволення даного клопотання з врахуванням обставин та матеріалів справи, а також міри покарання призначеної судом першої інстанції, яка передбачає позбавлення волі, а тому прокурор вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу немає, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла переконання, що підстав для зміни запобіжного заходу немає, оскільки тяжкість покарання, яке було призначене вироком суду, може сприяти виникненню намірів уникнути суду.
Крім того суд апеляційної інстанції враховує обґрунтування прокурора, які ґрунтуються на чинному законодавстві України про кримінальну відповідальність зокрема, враховується те, що вирок суду першої інстанції не набув законної сили, оскільки учасниками процесу подані апеляційній ні скарги.
Відповідно до положень ст. 374 КПК України вирок суду має містити рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема щодо запобіжного заходу. Виходячи з наведеної правової конструкції статті 374 КПК України у вироку суду щодо ОСОБА_7 вказаний конкретний, обумовлений часовими рамками строк тримання його під вартою, а саме: до набрання вироком законної сили, що узгоджується з принципом правової визначеності, який є загальною ідеєю Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та верховенством права і з огляду на ст.115 КПК України якою передбачено обчислення строків, встановлених цим Кодексом не тільки годинами, днями і місяцями, але й вказівкою на подію (в даному випадку дату набрання вироком законної сили), що не суперечить принципу законності. Європейський суд з прав людини в рішенні «Руслан Яковенко проти України» від 04 червня 2015 року (пункт 46), зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити.

Особа засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «с» пункту 1 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції. У такому випадку контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті коли виникають нові обставини.

Отже посилання захисника на те, що обвинувачений утримується під вартою без судового рішення, є необґрунтованими. Доводи клопотання захисника про скасування запобіжного заходу фактично зводяться до незгоди із вироком суду в цій частині та містять аналогічні доводи, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності вироку в цій частині. Зважаючи на те, що доводи клопотання про скасування запобіжного заходу аналогічні доводам апеляційної скарги на вирок суду від 27.07.2020 року, яким вирішено питання про тримання обвинуваченого під вартою до набрання вироком законної сили, не вправі наперед робити висновки щодо законності вироку в цій частині. На наявність нових обставин, які виникли після ухвалення вироку і могли суттєво впливати на вирішення питання щодо запобіжного заходу, клопотання захисника не містить.

З врахуванням зазначеного вище колегія суддів погоджується з покликанням прокурора щодо відсутності підстав для задоволення заявленого захисником обвинуваченого клопотання, про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , який, згідно вироком суду від 27.07.2020 року, обраний до набрання вироком законної сили, та відмовляє у задоволенні клопотання.

Керуючись статтями ст. 404, 405, 419 КПК України колегія суддів:

постановила:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про скасування ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, якому у відповідності до вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2019 року, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає

Головуючий:

Судді: