Справа № 133/3111/19
Провадження №11-кп/801/437/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань 25.05.2019 за №0000241, якоювідмовлено в задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу та продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань 25.05.2019 за №0000241 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

17.02.2021 року в судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки ризики, що стали підставою обрання такого запобіжного заходу продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник - адвокат ОСОБА_8 заперечили щодо задоволення клопотання прокурора та подали клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.02.2021 року Запобіжний захід - тримання під вартою ОСОБА_7 , уродженцю с. Вінницькі Хутора Вінницького району Вінницької області, українцю, громадянину України, непрацюючому, розлученому, раніше судимому, не депутату, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , продовжено на 60 днів, тобто 17.04.2021 включно.
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.02.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з 31.05.2019 р. вказане кримінальне провадження розглядалося спочатку в Козятинському міськрайонному суді тепер розглядається в Хмільницькому районному суді, де за цей час уже допитано ряд свідків, а також долучено письмові докази по справі. З пояснень свідків, вина його підзахисного в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях відсутня. Також ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, так як всі вагомі свідки уже допитані, також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, має постійне місце проживання у м. Вінниці. Сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання вказаного запобіжного заходу. Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до ОСОБА_7 буде достатнім та ефективним заходом забезпечення вказаного кримінального провадження.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.02.2021 року, змінити йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, зобов`язується виконувати усі покладені на нього судом обов`язки.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у матеріалах справи є достатньо доказів про його непричетність до інкримінованих йому злочинів. Має постійне місце проживання та реєстрації, цивільну дружину, у відповідності до виписок з лікарень м. Вінниці потребує хірургічного втручання, має батьків пенсійного віку, які також мають інвалідність, потребують цілодобового догляду.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Також підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного ОСОБА_7 , яку також просив повністю задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі і також просив їх задовольнити, посилаючись на викладенні в них доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання захисника щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та задоволення клопотання прокурора щодо продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 17.04.2021 р., суд першої інстанції враховуючи практику Європейського суду з прав людини виходив з того, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Також судом першої інстанції було враховано те, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, за які передбачено покарання на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, може переховуватись від суду та продовжити вчиняти злочини, а також незаконно впливати на свідків, які судом повторно ще не допитані. Крім того, судом також не досліджено всі наявні докази сторони обвинувачення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесені до особливо тяжких злочинів.
Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися ні з доводами апеляційної скарги захисника, ні з доводами апеляційної скарги обвинуваченого щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які є умисними особливо тяжкими злочинами поєднаними з насильством та протиправним заподіянням смерті іншій людині, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця реєстрації та проживання, позитивної характеристики з місця проживання обвинуваченого, наявність цивільної дружини, трьох неповнолітніх дітей, наявність батьків пенсійного віку, які потребують цілодобового догляду, оскільки мати має інвалідність 2-ї групи, батько-інвалідність 1-ї групи, сам потребує хірургічного втручання, про що зазначив обвинувачений у свої апеляційній скарзі та в ході апеляційного розгляду його захисник, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та обвинуваченого, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода як сторони захисту, так і самого обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень з урахуванням характеру насильницьких протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого, який у відповідності до наявної в матеріалах провадження довідки КП ВОНД «Соціотерапія» перебуває на диспансерному наркологічному обліку з 21.07.2010 р., з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів та алкоголю, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та був засуджений за їх вчинення, відбував призначені покарання, як реально, так і з іспитовим строком, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність постійного місця роботи вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. А також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційних скарг викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.115 КК України строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4