У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2018 року, якою приведено у відповідність із законодавством України вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри Російської Федерації від 02.11.2016,

Учасник судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2018 року приведено у відповідність із законодавством України вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри Російської Федерації від 02.11.2016, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч.3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до дев`яти років шести місяців позбавлення волі.

Ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 307 КК України до дев`яти років шести місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 відповідно до вироку суду, при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 27 лютого 2016 року.

Короткий зміст апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу змінити. Вважати його засудженим за вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 02.11.2016 за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у відповідності із законодавством України, із застосуванням положень ст. 68 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 зазначив, що вказана ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказує, що визначивши, що кримінальна відповідальність за вчинений ним злочин, передбачена ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, суд першої інстанції невірно визначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців.

Зазначає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не враховані вимоги ч. 3 ст. 68 КК України, якою передбачено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Звертає увагу, що у вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 02.11.2016 встановлені обставини, які пом`якшують покарання, а саме: активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину, викриття інших співучасників злочину, повне визнання вини і каяття, молодий вік, позитивна характеристика.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України.

Як слідує з клопотання, вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 02 листопада 2016 року ОСОБА_5 був визнаний винним та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі, з використанням електронних чи інформаційно-телекомунікаційних мереж (в тому числі мережі Інтернет), якщо при цьому злочин не було доведено до кінця по незалежним від цієї особи обставинам) до дев`яти років шести місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання в виправній колонії суворого режиму.

Відповідно до розпорядження, вирок суду набрав законної сили 19.11.2016 та підлягає негайному виконанню.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 березня лютого 2018 року клопотання Міністерства юстиції України - задоволено.

Приведено у відповідність до чинного законодавства України вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 02 листопада 2016 року. Визначено, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_5 злочин передбачена ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України та визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який вважав обґрунтованою апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Процедура розгляду судом вказаного питання передбачена ст.610 КПК України, якою визначено територіальну підсудність розгляду зазначеного клопотання, коло осіб, участь яких є обов`язковою в судовому розгляді, перелік документів, що подаються разом з клопотанням та повноваження суду при розгляді такого клопотання.

Відповідно до ст. 10 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, яка є частиною національного законодавства, на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб» від 22.09.1995 N 337/95-ВР та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (надалі - Конвенції), у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Вищевказане також повністю узгоджується із Конвенцією, зокрема, пунктом «b» частини 1 статті 9, в якій визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Згідно національного законодавства України, кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 , яка визначена вироком іноземної держави за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ, є такою, що відповідає кваліфікації за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі.

Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання в виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Як передбачено ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Проте, при прийнятті рішення судом першої інстанції не враховані положення ч. 3 ст. 68 КК України.

Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, максимальне покарання, яке має бути визначене судом ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.307 КК України, становить 8 років позбавлення волі, що складає дві третини максимального строку покарання, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Тому, висновки суду першої інстанції щодо строку покарання, яке має бути визначено засудженому як громадянину України відповідно до чинного законодавства України, є неправильними, не відповідають нормам національного та міжнародного законодавства.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала стосовно ОСОБА_5 підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 532, 610 КПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_5 змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри Російської Федерації від 02 листопада 2016 року за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років без конфіскації майна.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3