Справа № № 585/566/21
Номер провадження 1-в/585/93/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

16 березня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни в режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого ОСОБА_4 , 1971 р.н. про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И В:
26 лютого 2021 року з вищевказаним клопотанням звернувся ОСОБА_4 . Своє клопотання мотивував тим, що він є засудженим вироком Апеляційного суду м.Києва від 22.10.2003 р. за ч.4 ст.187, п.п.6,12 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі. Згідно вироку суду початок строку рахується від 31 грудня 2002 року. На даний час він відбув 19 років покарання. Відповідно до характеристики з його особової справи в виправній колонії, характеризується як такий , що став на шлях виправлення. Вказує на те, що чинним КК та КПК України прямо не передбачено для довічно ув`язнених умовно-дострокового звільнення. Але відповідно до ч.4 ст.9 КПК України, у разі якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Засуджені до довічного позбавлення волі можуть розраховувати на звільнення тільки в двох випадках: якщо вони страждають на важку хворобу та у разі помилування Президента. Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. А відповідно до ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може бути підданий катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Рішеннями Європейського суду з прав людини відносно України неодноразово визнано відсутність умовно-дострокового звільнення у довічно ув`язнених як порушення ст. 3 Конвенції («Петухов проти України»№2).
Також в своєму рішення «Вінтер та інші проти об`єднаного Королівства « від 09.07.2013 року Європейський суд вказує на те, що держава повинна забезпечувати якнайшвидший розгляд прав усіх ув`язнених з метою визначення можливості умовного звільнення, надавати можливість ув`язненим умов звільнитись як тільки з`являється можливість прогнозу позитивної поведінки ув`язненого, поширювати на засуджених до довічного позбавлення волі тих же принципів, що і до засуджених на тривалий термін. Тобто, виходячи з цього, засуджений вбачає, що відсутність в кримінальному та кримінально-процесуальному законодавстві України прямої норми, що передбачає для довічно ув`язнених умовно-дострокове звільнення від покарання, не може бути перепоною для законного застосування судом до довічно ув`язнених умовно-дострокове звільнення на підставі відповідних норм міжнародного права.
Просив умовно-достроково звільнити від подальшого відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Також засуджений в клопотанні вказує на те, що законодавець зобов`язує застосовувати принцип верховенства права у кримінальному провадженні з урахуванням практики Європейського суду . Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосувала з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність поводженню або покаранню.
В судовому засіданні ОСОБА_4 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 клопотання засудженого ОСОБА_4 підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки останнє не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Суд вислухавши пояснення засудженого, його адвоката та прокурора ознайомившись з матеріалами справи та матеріалами особової справи засудженого прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 22 жовтня 2003 року вироком Апеляційного суду м.Києва за ч.4 ст.187, п.п.6.9,12 ч.2 ч.2 ст.115,70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахується з 31.12.2002 року.( т.1 а.с.15-24)
Ухвалою Верховного суду України від 18 березня 2004 року вирок Апеляційного суду м.Києва від 22.10.2003 року відносно ОСОБА_4 змінено , в порядку ст..395 КПК України виключено з вироку обвинувачення за п.9 ч.2 ст.115 КК України.( т.1 а.с.26-29)
Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили- вирок Апеляційного суду м.Києва від 22.10.2003 року відносно ОСОБА_4 набрав законної сили 18 березня 2004 року.(т.1 а.с.25).
Відповідно до п. 13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.
Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
За злочини, передбачені п.п. 6, 9, 12 ч.2 ст. 115 КК України, передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Статтею ст. 64 ч. 1 КК України визначено, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.
Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
У відповідності до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч.1 ст.81 КК України та заміна невідбутої частини покараннябільш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України можуть застосуватисьдо осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.
Чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість звільнення за певних обставин. Такою можливістю вправі скористатися ОСОБА_4 .
При цьому доводи засудженого з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України»№2, про те, що ув`язнення, яке не передбачає кінцевої конкретної дати, є порушенням ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим засудженого необхідно звільнити від подальшого відбуття покарання, застосувавши при цьому міжнародне право, не є переконливими для суду.
Так, за змістом рішення ЄСПЛ від 9 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», Велика Палата Європейського суду з прав людини у справі Вінтера постановила, що відсутність в законодавстві Англії і Уельсу ефективного механізму реалізації можливості помилування або перегляду рішення суду про призначення міри покарання у вигляді довічного тюремного ув`язнення, з врахуванням прогресу ув`язненого на дорозі соціальної реабілітації, є порушенням прав засуджених і статті 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.
У справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.
Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що встановлення судом порушення вимог ст.3 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою - відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.
У своїй постанові від 15 травня 2019 року (реєстраційний номер 82120695) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України»№2 («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).
Таким чином, на думку суду, на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням. Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.
З огляду на те, що суд не має законодавчого права вирішувати питання про відповідність чи не відповідність призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі ст.28 Конституції України та ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод оскільки це питання не належить до питань про всякого роду сумнівів і протиріч, які вирішуються судом під час виконання вироків, та не передбачено ст. 537 КПК, та розгляд клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбуваня покарання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 7,9, 376, 537, 539 КПК України, Суд,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , 1971 р.н. про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити в повному обсязі.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання повного тексту ухвали.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.
Повний текст ухвали оголошено 18 березня 2021 року о 08 годині 30 хвилин.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО
МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1