Справа № 182/5082/21
Провадження № 1-і/182/2/21
У Х В А Л А
04.08.2021 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2020 за №0002495 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 ст. 15 п.1 ч.2 ст.115, п.1 ч.2 ст. 115 КК України,
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
03.08.2021 до Нікопольського міськрайонного суду надійшло клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .
У клопотанні прокурором зазначено, що у провадженні колегії суду Нікопольського міськрайонного суду під головуванням судді ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження від 27.12.2020 за №0002495 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 ст. 15 п.1 ч.2 ст.115, п.1 ч.2 ст. 115 КК України.
Щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 05.08.2021.
Оскільки головуючий у справі - суддя ОСОБА_6 перебуває на лікарняному, прокурор звернувся до суду з клопотанням про визначення іншого судді в порядку абз. 5 п. 20-5 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України для розгляду заявленого ним клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судове засідання доставлений не був, на розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку відмовився, тому суд вважає можливим розглянути питання щодо продовження строків тримання під вартою за його відсутності.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 діб, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; ризик тиску на потерпілих, свідків, з якими він особисто знайомий. При цьому також просить врахувати, що злочини вчинено відносно співмешканки обвинуваченого, тому, при обранні більш м`якого запобіжного заходу він зможе завершити свій злочинний умисел.
Захисник обвинуваченого, оскільки наразі йому невідома позиція обвинуваченого, але, враховуючи його попередню позицію, заперечував проти задоволення заявленого клопотання прокурора. Посилається на те, що обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання та роботи, злочин вчинив вперше, а думка прокурора про вчинення будь-яких дій відносно співмешканки є безпідставною. Тому просив суд змінити щодо ОСОБА_4 запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт.
Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад в рішеннях „Осаковський проти України, „Марченко проти України).
При цьому суд враховує й позицію ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад рішення від 8.10.1994 «Мюррей проти Сполученого Королівства», від 21.07.2011 «Нечипорук та Йонкало проти України» та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Крім того, у справі "Москаленко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що «органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує».
Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років або виняткова міра покарання довічне позбавлення волі.
Судом також встановлено, що продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, а також до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні, які ще не допитані в судовому засіданні. Також суд враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , репутацію обвинуваченого.
Щодо посилання захисника обвинуваченого на те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має двох неповнолітніх дітей, то суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стимулюючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Тому судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наразі не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а підстав для застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на вищевикладені обставини, суд не вбачає.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому закінчується 05.08.2021, тому суд вважає за необхідне продовжити строки тримання під вартою щодо обвинуваченого. Тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу слід відмовити.
Оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , поєднаний із застосуванням насильства, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави йому не визначається.
Керуючись ст. 314-315 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого задовольнити, а в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовити.
Продовжити щодо ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 діб, тобто до 02 жовтня 2021 р.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_1