ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/51/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/420/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Валківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Валки Харківської області, громадянина України, українця, одруженого, має малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із середньою-технічною освітою, що не працює, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений:
1) вироком Валківського районного суду Харківської області від 13.08.2008 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання на строк 1 рік;
2) вироком Валківського районного суду Харківської області від 07.09.2009 року за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
3) вироком Валківського районного суду Харківської області від 11.09.2012 року за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць;
4) вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 23.01.2015 року за ч. 3 ст. 301 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на строк 3 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з 20.11.2019 року.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_8 будучи раніше засудженим маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.
Так, 20 листопада 2019 року, близько 19:00 години, ОСОБА_8 перебуваючи біля торгівельного магазину фізичної особи-підприємця « ОСОБА_10 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно, вирішив незаконно заволодіти грошовими коштами, які знаходились у вказаному магазині. Так, ОСОБА_8 , реалізуючи злочинний умисел, в робочий час зайшов в магазин, де працювала реалізатор ОСОБА_11 , маючи умисел на відкрите заволодіння грошовими коштами, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, наніс один удар кулаком лівої руки в область правого ока ОСОБА_11 та висунув вимогу віддати йому грошові кошти. Продовжуючи злочинний, корисливий умисел, обома руками штовхнув її в корпус тіла, від чого потерпіла впала на підлогу. Після чого, ОСОБА_8 підійшов до вітрини продажу товару та відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 1 950 грн. 00 коп., що були виручкою від продажу товару. Незаконно заволодівши грошовими коштами та довівши злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник та викраденим розпорядився на власний розсуд. В результаті нанесеного удару, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_11 наступні тілесні ушкодження: садно у надбровній ділянці справа; синці в периорбітальній ділянці справа, на правому плечі по зовнішній поверхні та в поясничній ділянці справа, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів. Крім того, злочинними діями ОСОБА_8 спричинив фізичній особі-підприємцю « ОСОБА_10 » майнову шкоду на загальну суму 1 950 грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Валківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року, пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений посилається на те, судом першої інстанції недостатньо враховано усі наявні по справі обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що він визнав вину у повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, визнав цивільні позови в повному обсязі, має дружину та малолітню дитину, був неофіційно працевлаштований.

Вислухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і просили пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання; заперечення прокурора, який просив залишити без задоволення поданої апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_8 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, надану суду досудову доповідь, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і дані про особу обвинуваченого, який не працює, одружений, має малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем мешкання характеризується посередньо, у лікарів психіатра та нарколога на обліках не перебуває.
Згідно досудової доповіді, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення з боку ОСОБА_8 є високим, з огляду на спосіб життя та історію правопорушень, а тому виправлення останнього без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).
Відповідно до ст.66 КК України, судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України, судом враховано рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_8 вчинив умисний злочин за ч. 2 ст. 186 КК України, маючи непогашену судимість за умисний злочин, передбачений ч. 3 ст. 301 КК України.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.
Колегія суддів також враховує, що обвинувачений, маючи не зняту та непогашену судимість за попередніми вироками, в тому числі за скоєння тяжких злочинів проти власності, звільнявся від відбування покарання з випробуванням та відбував покарання у виді позбавлення волі, але на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши новий злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України. Тобто, системний характер вчинення ним злочинів проти власності та відомості про особу засудженого характеризують його як особу схильну до вчинення злочинів та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_8 .
Обвинуваченим ОСОБА_8 не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі за злочин, передбачений за ч.2 ст. 186 КК України. Апелянтом також не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність призначення йому більш м`якого покарання внаслідок визнання ним цивільних позовів та наявності обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням даних про його особу, який неодноразово засуджувався, фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, наведених в оскаржуваному вироку, та встановленої обставини, що обтяжує покарання, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_8 своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, а тому є суспільно-небезпечною особою.
Крім того, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про компенсацію потерпілим завданої матеріальної моральної та матеріальної шкоди.
З огляду на викладене, суд призначив обвинуваченому покарання, наближеного до мінімальних меж санкції ч.2 ст. 186 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.
Колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Валківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді