Справа № 152/606/20
В И Р О К
іменем України

17 липня 2020 року м. Шаргород

Справа №152/606/20

Провадження №1-кп/152/60/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньою освітою, не одруженої, непрацюючої, є особою з 3 групою інвалідності, раніше судимої: 18.05.2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців; 07.06.2019 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк шість місяців; звільненої з місць відбування покарання по відбуттю покарання у виді арешту,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061 03.03.2020 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора Шаргородського
відділу Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченої ОСОБА_3 ,

учасника судового

провадження:

представника органу

пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачена ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.2, 3 ст.185 КК України та будучи судимою 18.05.2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців; 07.06.2019 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк шість місяців, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, повторно скоїла умисне кримінальне правопорушення, пов`язане з таємним викраденням чужого майна, а саме: 17.02.2020 року приблизно о 10.30 годині, перебуваючи в одному з робочих кабінетів Шаргородського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУ ПФУ у Вінницькій області, приміщення якого розташоване у м. Шаргород Вінницької області на вул. Героїв Майдану, буд.222, виявивши жіночу сумку на робочому столі, вирішила вчинити крадіжку чужого майна із вказаної сумки. Скориставшись відсутністю у кабінеті працівників сервісного центру, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення крадіжки, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, обвинувачена ОСОБА_3 підійшла до столу, на якому знаходилася жіноча сумка, що належить працівнику сервісного центру ОСОБА_6 і шляхом вільного доступу, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрала з неї гаманець, вартістю, відповідно до висновку експерта №1891/20-21 від 11.03.2020 року, 52,95 грн., у якому знаходилися банківські картки на ім`я ОСОБА_6 . Після цього, обвинувачена ОСОБА_3 , діючи з єдиним продовжуваним умислом на вчинення крадіжки чужого майна, вийнявши банківську картку на ім`я ОСОБА_6 з гаманця, скориставшись наявністю у гаманці конверту із вказівкою на PIN-код до вказаної картки, о 11.01 годині прийшла до банкомату, розміщеного в м. Шаргород на вул. Героїв Майдану, 234, і з метою крадіжки грошових коштів потерпілої, здійснила зняття грошових коштів із картки в сумі 1000 (однієї) тисячі гривень, та о 11.02 годині здійснила зняття грошових в сумі 2000 (двох) тисяч гривень, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

При цьому обвинувачена ОСОБА_3 заподіяла матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 3052,95 (три тисячі п`ятдесят дві) гривні 95 (дев`яносто п`ять) копійок.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 28.05.2020 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.20).
При цьому, потерпіла ОСОБА_6 10.07.2020 року подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності через неможливість прибувати в судові засідання, повідомляє, що заподіяна злочином шкода їй не відшкодована, щодо призначення покарання обвинуваченій покладається на вирішення суду, не заперечує щодо розгляду кримінального провадження за ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє (а.с.29).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілою ОСОБА_6 заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 28.05.2020 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_6 , викладену в заяві до суду, думку обвинуваченої ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачена ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності її позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_3 , що при таких обставинах вона позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаною під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_3 щиро покаялася, зазначила, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готова нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування вона активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, так як приймала участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надала показання щодо обставин, механізму та способу вчинення кримінального правопорушення, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачена ОСОБА_3 суду показала, що в лютому 2020 року звільнилася з місць відбування покарання у виді арешту, приїхала проживати у с. Руданське Шаргородського району Вінницької області. Так як вона є особою з третьою групою інвалідності, а має трудовий стаж, то для з`ясування питання перерахунку призначеної їй пенсії звернулася у Шаргородський сервісний центр обслуговування громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області. У приміщенні сервісного центру, куди вона прийшла 17.02.2020 року, двері усіх кабінетів були закриті, лише один кабінет, який знаходиться зліва від входу, був відкритий. Зайшовши у кабінет, вона виявила, що працівники відсутні, а на столі знаходилася жіноча сумка без будь-якого нагляду. Вона вирішила з сумки викрасти гроші. Підійшовши до столу, переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає, вона розкрила сумку, викрала гаманець із сумки та відразу залишила приміщення сервісного центру. По дорозі у гаманці вона виявила банківські картки, до однієї з яких був приєднаний пін-код. Вона підійшла до банкомату біля відділення Ощадного банку по вул. Героїв Майдану, в м. Шаргород і, скориставшись наявним пін-кодом, з банківської карти зняла 3000 грн., належних ОСОБА_6 , за два прийоми, зокрема, спершу 1000 грн., а потім 2000 грн. Грошові кошти витратила для придбання продуктів. Картки та гаманець вона викинула, але коли з приводу вчинення злочину до неї звернулися поліцейські, то знайшла викинуті картки і гаманець та повернула потерпілій. Грошові кошти, які вона викрала у ОСОБА_6 , до теперішнього часу не повернула, але поверне найближчим часом, так як їй нараховано субсидію, а також вона отримує пенсію, тому матиме змогу відшкодувати заподіяні злочином збитки.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_3 показала, що просить вибачення у потерпілої, запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, просить її суворо не карати.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинувачену, вивчивши матеріали справи, що характеризують її особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, а саме: будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.2, 3 ст.185 КК України та будучи судимою 18.05.2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців; 07.06.2019 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк шість місяців, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, ОСОБА_3 повторно вчинила умисне кримінальне правопорушення, пов`язане з таємним викраденням чужого майна, а саме: 17.02.2020 року приблизно о 10.30 годині, перебуваючи в одному з робочих кабінетів Шаргородського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ГУ ПФУ у Вінницькій області, приміщення якого розташоване у м. Шаргород Вінницької області на вул. Героїв Майдану, буд.222, виявивши жіночу сумку на робочому столі, вирішила вчинити крадіжку чужого майна із вказаної сумки. Скориставшись відсутністю у кабінеті працівників сервісного центру, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення крадіжки, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, обвинувачена ОСОБА_3 підійшла до столу, на якому знаходилася жіноча сумка, що належить працівнику сервісного центру ОСОБА_6 і шляхом вільного доступу, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрала з неї гаманець, вартістю, відповідно до висновку експерта №1891/20-21 від 11.03.2020 року, 52,95 грн., у якому знаходилися банківські картки на ім`я ОСОБА_6 . Після цього, обвинувачена ОСОБА_3 , діючи з єдиним продовжуваним умислом на вчинення крадіжки чужого майна, вийнявши банківську картку на ім`я ОСОБА_6 з гаманця, скориставшись наявністю у гаманці конверту із вказівкою на PIN-код до вказаної картки, о 11.01 годині прийшла до банкомату, розміщеного в м. Шаргород на вул. Героїв Майдану, 234, і з метою крадіжки грошових коштів потерпілої, здійснила зняття грошових коштів із картки в сумі 1000 (однієї) тисячі гривень, та о 11.02 годині здійснила зняття грошових в сумі 2000 (двох) тисяч гривень, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

При цьому обвинувачена ОСОБА_3 заподіяла матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 3052,95 (три тисячі п`ятдесят дві) гривні 95 (дев`яносто п`ять) копійок.

Кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.2 ст.185 КК України суд вважає вірною.

При цьому, суд виходить із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК України, або різними статтями КК України у випадках, передбачених в його Особливій частині (ч.1 та 3 ст.32, п.2 примітки до ст.289 КК України). При цьому для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинене кримінальне правопорушення. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято (ч.4 ст.32 КК України).

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у справі №545/3663/16-к від 10.07.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 17.02.2020 року повинна здійснюватися за ч.2 ст.185 КК України, при цьому повторність слід зазначити, як кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченою.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_3 повинна нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також, при призначенні покарання обвинуваченій суд приймає до відома досудову доповідь щодо неї, оскільки, відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує, що нею вчинено умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілої ОСОБА_6 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.2 ст.185 КК України, класифікувалося як злочин середньої тяжкості.

Разом з тим, статтею 12 КК України в діючій редакції, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», встановлено класифікацію правопорушень, якою злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі (частина 3). Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років (частина 4).

Таким чином, ст.12 КК України в діючій редакції поліпшує становище ОСОБА_3 , у зв`язку із чим суд вважає, що в силу вимог ч.1 ст.5 КК України, слід застосовувати вимоги ч.ч.3, 4 ст.12 КК України в діючій редакції.

Отже, ОСОБА_3 вчинила нетяжкий злочин.

ОСОБА_3 щиро покаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення. Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 враховує такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки упродовж досудового розслідування та судового розгляду обвинувачена визнала вину, добровільно та активно надала показання про факти та обставини вчинення кримінального правопорушення, добровільно приймала участь у проведенні слідчих дій, добровільно надавала показання щодо своєї кримінально протиправної діяльності, механізму вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність, про активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

В обвинувальному акті зазначено, що обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , не встановлено.

Разом з тим, суд вважає, що обставиною, яка, відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , слід визнати вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.
Частиною 2 ст.67 КК України встановлено, що суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених, в тому числі, у пункті 6, такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.
З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в абз.2 п.6 постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суд, відповідно до вимог ч.2 ст.67 КК України, установивши наявність зазначених, зокрема у пункті 6 ч.1 цієї статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання.
Так, потерпіла ОСОБА_6 є особою з третьою групою інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 (а.с.31) та довідкою Шаргородського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області (а.с.32), у зв`язку із чим суд визнає обставиною, обтяжуючою покарання ОСОБА_3 , вчинення нею кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.
За місцем проживання в с. Руданське Шаргородського району ОСОБА_3 характеризується, як особа, щодо якої у сільську раду раніше надходили скарги щодо поведінки, а натепер в громадських місцях та в побуті вона веде себе задовільно; схильна до вчинення крадіжок, інші компрометуючі відомості відсутні (а.с.62).

ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.61).

З досудової доповіді, що складена начальником Шаргородського РС філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, до адміністративної відповідальності за останній рік не притягувалася; вчинила умисний злочин проти власності; не працює, отримує соціальні виплати у зв`язку із встановленою їй третьою групою інвалідності. Укладач досудової доповіді не зробив висновок щодо планів ОСОБА_3 на майбутнє, оскільки остання для бесіди не прибула. За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується задовільно (а.с.24-27).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення дуже високий; ризик небезпеки останньої для суспільства чи окремих осіб визначений як дуже високий (а.с.24-27).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останньої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто в умовах позбавлення волі (а.с.24-27).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 та погоджується із висновком про можливість виправлення останньої в умовах призначення покарання, пов`язаного із ізоляцією від суспільства.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та обтяжуючої покарання обставини, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вона щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_6 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 можливе в умовах ізоляції від суспільства, зокрема, в умовах призначення покарання у виді арешту в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченої, для запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає її особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 11.03.2020 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №1891/20-21 (а.с.47-50), вартість експертизи становить 490,32 грн. (а.с.51).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 490,32 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та засудити її до покарання у виді арешту на строк чотири місяці.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_3 вираховувати з дня її затримання на виконання цього вироку суду.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 490 (чотириста дев`яносто) гривень 32 (тридцять дві) копійки за проведення товарознавчої експертизи 11.03.2020 року за №1891/20-21.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1