Справа № № 585/1181/19
Номер провадження 1-кп/585/96/20
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
21 вересня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва, Російська Федерація, громадянина Росії, не працюючого, з середньою освітою, розлученого, мешканця б. АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В підготовчому судовому засіданні прокурор, якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, заявив про затвердження угоди про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_5 повністю і беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин і сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 за ч.1 ст. 369 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн.

В угоді про визнання винуватості вказано, що о 12 годині 39 хвилин 22 березня 2019 року ОСОБА_5 перебував на території міського стадіону по б. Шевченка в м. Ромни, де курив цигарки та вживав алкогольні напої в громадському місті. В цей час, відповідно до розрахунку сил та засобів поліції, залучених до забезпечення публічної безпеки та порядку у зв`язку з проведенням зустрічі з громадою м. Ромни народних депутатів України працівники Роменського ВП ГУНП в Сумській обл., майор поліції ОСОБА_6 та старший лейтенант поліції ОСОБА_7 здійснювали патрулювання прилеглої до будинку культури території буль. Шевченка 6 м. Ромни. З метою припинення правопорушення поліцейські підійшли до ОСОБА_5 який надав документи громадянина РФ та повідомив що в Україні проживає без реєстрації. В ході перевірки працівниками поліції встановлено, що відповідно до списків іноземців та осіб без громадянства, по яким УДМС України в Сумській обл. прийнято рішення про примусове повернення за межі території України, ОСОБА_5 був зобов`язаний залишити територію України до 18.09.2017. З метою неповідомлення працівниками Роменського ВП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 міграційну службу Роменського МВ УДМС України в Сумській обл., ОСОБА_5 дістав з кишені грошові кошти у сумі 1000 грн. та запропонував неправомірну вигоду службовим особам при виконанні своїх обов`язків за неповідомлення міграційної служби про його місцезнаходження. Після чого був повідомлений про проведення відеозйомки за допомогою нагрудної цифрової камери та що його дії є незаконними. Після цього ОСОБА_5 було запропоновано пройти до Роменського МВ УДМС України в Сумській області для складання відповідних документів, на що той погодився та разом з заступником начальника сектору превенції ОСОБА_6 та старшим інспектором сектору превенції ОСОБА_7 пішов у напрямку вул. Коржівська. В дворі загального користування, поблизу будинку № 23 по б-ру Шевченка, ОСОБА_5 , повторно здійснив пропозицію надання неправомірної вигоди, на що ОСОБА_6 здійснив дзвінок на службу 102. В цей час ОСОБА_5 достовірно знаючи, що останні є службовими особами та знаходяться при виконанні службових обов`язків, усвідомлюючи, що працівники поліції зобов`язані доставити його до міграційної служби Роменського МВ УДМС України в Сумській області, з метою видворення його з території України, де він перебуває в порушення вимог закону, з метою невиконання майором поліції ОСОБА_6 та старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 своїх обов`язків, знову дістав грошові кошти в сумі 1000 гр. купюрами по 200 грн., та здійснив спробу покласти їх у кишеню працівника поліції ОСОБА_6 , який відштовхнув руку ОСОБА_5 .

Дії ОСОБА_5 в ході досудового розслідування кваліфіковані: за ч. 1 ст. 369 КК України, як вчинення пропозиції службовій особі надати неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того хто пропонує таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні добровільно заявив про затвердження угоди про визнання винуватості, за умовами якої він повністю і беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин і погоджується на призначення йому покарання за ч.1 ст. 368 КК України, у вигляді штрафу в сумі 8500 грн. Суду пояснив, що вину він визнає, до вчиненого ставиться погано. Він працює на будівництві неофіційно, його заробіток 300-400 грн., заробляє від 9 до 12 тис. грн. на місяць, штраф він сплатить. Він того дня пив пиво у недозволенному місці на стадіоні. До нього підійшли працівники поліції, вони стали говорить що будуть його притягувати до відповідальності він намагався дати їм гроші щоб вони його відпустили. Він надав документи у нього були документи Російської Федерації. Вони запитували чому він перебуває в Україні з такими документами і він пояснив, що зустрів жінку і залишився в Україні. Працівники поліції пояснювали, що він буде департований. На сьогоднішній день він так і не отримав документів на проживання в Україні.

Захисник в судовому засіданні вважав, що угода відповідає інтересам обвинуваченого, не порушує його прав, не суперечить вимогам чинного законодавства і має бути затверджена.

Прокурор вважав, що угода відповідає нормам чинного законодавства і підлягає затвердженню, кваліфікація дій обвинуваченого вірна і не перешкоджає укладенню угоди.

Відповідно до ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

За змістом ч.1 ст. 472 КК України в угоді про визнання винуватості зазначається, зокрема, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.13) ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Мотивувальна частина обвинувального вироку, в тому числі в разі затвердження судом угоди, відповідно до положень пункту 2 частини третьої статті 374 КПК України має містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням всіх обставин кримінального правопорушення.
В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, та фабули обвинувачення, що виступає фактичною моделлю вчиненого злочину. Аналіз положень пункту 13 частини першої статті 3, статей 20, 91, пункту 5 частини другої статті 291 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати, що тільки конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не містить у собі суперечностей вважається належним чином сформульованим і таким, що породжує у особи необхідність здійснення захисту від нього.

В той же час, викладене в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості формулювання обвинувачення містить невідповідності.
Зокрема не зрозуміло чому органом досудового розслідування в кваліфікації вказано «з використанням наданої влади чи службового становища», в той час коли має бути конкретне визначення, чи особа має бездіяти з використанням «наданої влади», або ж «службового становища».

Водночас, ст. 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, якими є, зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ч. 1 ст. 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких в тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність в свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, полягає в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані в тому числі всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність відповідно до ст. 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Суд вважає, що обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, що зазначені в угоді про визнання винуватості та обвинувальному акті підлягають перевірці в судовому засіданні з метою з`ясування правильності кваліфікації дій обвинуваченого та недопущення порушення чинного законодавства, а тому в затвердженні угоди слід відмовити відповідно до п.1) ч.7 ст. 474 КПК України, оскільки умови угоди суперечать завданням та загальним засадам кримінального провадження, зокрема засадам законності та публічності, що визначені КПК України.

Відповідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

За таких обставин суд вважає що за вказаних обставин угода не може бути затверджена. Такий висновок суду склався в зв`язку з тим, що обвинувачений офіційно не працює, підтвердження наявності джерел з яких він отримає кошти на сплату штрафу не надав, конкретне місце роботи і роботодавця не вказав. Крім цього, переконання суду про очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, підтверджується тією обставиною, що в судові засідання 4 квітня, 6 травня, 12 червня, 27 серпня,30 вересня,18 грудня 2019 року, 5 лютого, 17 та 31 березня, 14 травня, 15 червня та 20 липня 2020 року обвинувачений не прибув.

Керуючись ст. 474 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 21 травня 2019 року між прокурором ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником ОСОБА_4 відмовити.
Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1