№ 1-кс/756/2107/20
Власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 вказує на те, що він не є фігурантом даного кримінального провадження, підозра йому не пред`являлася, арешт на спецзасіб не накладався, всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження з вказаним спецзасобом протягом року органом досудового слідства проведені. Відтак у скарзі власник майна просить зобов`язати слідчого повернути йому належний йому спецзасіб.
В судовому засіданні власник майна та його представник вимоги скарги підтримали, просили скаргу задовольнити.
Вислухавши власника тимчасово виолученого майна та його представника, вивчивши скаргу та додані до неї маитеріали, слідчий суддя дійшов висновку про те, що спецзасіб ОСОБА_3 вважається тимчасово вилученим майном, на яке не накладався арешт у передбаченому законом порядку, а тому воно підлягає поверненню особі, у якої його було вилучено або власнику.
Частина 1 ст. 16 КПК визначає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення. У частині 2 ст. 16 уточнюється, що без судового рішення можливе обмеження права власності тільки шляхом застосування процедури «тимчасового вилучення майна», яка визначена ст. 167169 КПК України. Обмеження права власності на майно, яке було тимчасово вилучене у кримінальному провадженні, не може тривати довше, ніж зазначено у ч. 5 ст. 171 або ч. 6 ст. 173 КПК.
Майно, про яке йде мова у скарзі, під час обшуку вилученим не було.
Згідно ч.1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відомостей про те, що на вказане майно накладено арешт відповідною ухвалою слідчого судді - не надано.
Статтею 169 КПК України, яка регулює питання припинення тимчасового вилучення майна, передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження може здійснюватися лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення (ч. 1 та 2 ст. 16 КПК). Таким чином, закон чітко встановлює тимчасовість вилучення майна під час кримінального провадження і не може майно, вилучене навіть під час обшуку, утримуватися протягом невизначеного строку і без вмотивованого рішення суду про його арешт. Якщо слідчий чи прокурор у передбачених законом випадках не повертають майно, їх бездіяльність може бути оскаржена слідчому судді у порядку, визначеному п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, що і зробив власник тимасово вилученого майна ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 3 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу. Зазначене узгоджується з вимогами ч.1 ст. 100 КПК, відповідально до якої речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Керуючись ст. ст. 16, 100, 166-169, 170-174, 303-307 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1