Справа № 304/1250/20 Провадження № 1-кс/304/405/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2020 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, у володінні якої знаходяться речі ОСОБА_3 , її представника адвоката ОСОБА_4 , старшого інспектора СД Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 , розглянувши його клопотання, погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000052 від 07 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, про надання тимчасового доступу до речей і документів, -

В С Т А Н О В И В:

старший інспектор СД Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000052 від 07 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, про надання йому тимчасового доступу до речей, а саме міжкімнатних дверей та кухонних меблів, що знаходяться у володінні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю залучення спеціаліста для проведення огляду та вилучення. Клопотання мотивує тим, що сектором дізнання Перечинського ВП здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000052 від 07 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 09 квітня 2020 року до СВ Перечинського ВП з Ужгородської місцевої прокуратури надійшли матеріали кримінального провадження за №0000052 від 07 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, за фактом заволодіння шахрайським шляхом, кухонними меблями, які потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 , виготовив на замовлення, не розрахувавшись з ним за роботу, чим спричинили йому матеріальні збитки на суму 4 000 доларів США. Як вбачається з матеріалів кримінального проступку, восени 2016 року до ОСОБА_7 підійшов громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на той час проживав за адресою: АДРЕСА_1 , та замовив кухонні меблі, зокрема міжкімнатні двері та кухню, за які повинен був сплатити 3 800 доларів США, при цьому залишив завдаток у сумі 9 500 грн. У 2017 році ОСОБА_7 , виготовивши замовлення, доставив таке до вказаної адреси в с. Гута, де домовився з подружжям ОСОБА_9 про оплату за його послуги частинами. Однак у 2019 році подружжя ОСОБА_9 розлучилося, чоловік переїхав проживати до іншого населеного пункту, залишивши спільний будинок та все майно, в тому числі і кухонні меблі, дружині, а відтак і перестали виплачувати борг потерпілому, перекладаючи такий обов`язок один на одного. Враховуючи викладене та керуючись положеннями ч. 1 ст. 84, ч. 1 ст. 94, ст. 159 КПК України, дізнавач зазначає, що у матеріалах кримінального провадження наявні достатні підстави вважати, що виготовлені ОСОБА_7 меблі є предметом кримінально-протиправних дій, набутих кримінально-протиправним шляхом, а відтак мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, тому й виникла необхідність у проведенні огляду з подальшим їх вилученням та призначенням відповідної експертизи.

Дізнавач ОСОБА_5 у судовому засіданні своє клопотання підтримав та просив таке задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини. Зазначив, що для проведення судової експертизи та оцінки меблів із залученням відповідного спеціаліста, є необхідним надання до них тимчасового доступу з подальшим їх вилученням як таких, що є речовим доказом.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечив у повному обсязі, оскільки таке є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст. 160 КПК України як щодо кваліфікації дій, так і щодо викладу обставин, підстав вилучення дверей та меблів, необхідності призначення експертизи. ОСОБА_3 також додала, що і двері, і меблі знаходяться у її будинку, однак щодо їх вилучення категорично заперечує, до того ж не знала, що меблі не оплачені, а коштів на їх оплату вона не має і оплатити не зможе.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані ними матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні надати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України тимчасовий доступ до речей та документів є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 160 КПК України встановлені вимоги до клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, де зазначаються: 1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; 2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати; 4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; 6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; 7) обґрунтування необхідності вилучення речей і оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.

Дослідженням наявних матеріалів встановлено, що клопотання дізнавача про тимчасовий доступ до речей і документів не відповідає зазначеним вимогам.

Так, короткий виклад обставин кримінального правопорушення містить ряд суперечностей, зокрема, зазначаючи про спричинення потерпілому збитків на суму 4 000 доларів США, дізнавач, продовжуючи виклад обставин, посилається на те, що за міжкімнатні двері та кухню подружжя ОСОБА_9 повинно було оплатити кошти у сумі 3 800 доларів США, залишивши при замовленні завдаток в сумі 9 500 грн. І далі з часу розлучення подружжя, останні перестали виплачувати потерпілому борг, перекладаючи такий один на одного.

Крім цього, слідчий суддя, не вдаючись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання та не даючи оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості констатує, що наведена дізнавачем правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 192 КК України передбачає відсутність ознак шахрайства, тоді як виклад обставин містить вказівку на шахрайський шлях заволодіння майна, до того ж всі додані дізнавачем до клопотання матеріали досудового розслідування проводилися щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Про зміну кваліфікації під час проведення дізнання ініціатором клопотання не зазначено.

Частиною 4 статті 132 КПК України визначено, що для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Стаття 159 КПК України передбачає, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

З положень ч. 1 ст. 86, ч. ч. 2, 3 ст. 93 КПК України вбачається, що застосування стороною кримінального провадження такого способу збирання доказів як вилучення речей чи документів (ч. 7 ст. 163 КПК України) під час отримання доступу до речей і документів може здійснюватися у випадках, якщо: 1) особа, у володінні якої знаходяться речі або документи, не бажає добровільно передати їх стороні кримінального провадження або є підстави вважати, що вона не здійснить таку передачу добровільно після отримання відповідного запиту чи намагатиметься змінити або знищити відповідні речі або документи; 2) речі та документи згідно зі ст. 162 КПК України містять охоронювану законом таємницю і таке вилучення необхідне для досягнення мети застосування цього заходу забезпечення. В інших випадках сторона кримінального провадження може витребувати та отримати речі або документи за умови їх добровільного надання володільцем без застосування процедури, передбаченої Главою 15 КПК України.

Будь яких відомостей про те, що речі, до яких дізнавач просить надати доступ з можливістю їх вилучення, особа, у володінні якої знаходяться речі, не бажає добровільно передати стороні кримінального провадження чи намагатиметься їх змінити або знищити, до матеріалів клопотання не долучено та у судовому засідання слідчому судді не надано, дізнавач лише посилається на ст. 159 КПК України.

Навпаки, у судовому засіданні поясненнями ОСОБА_3 та її захисника адвоката ОСОБА_4 встановлено протилежне сторона захисту не оспорює, що речі (двері та меблі) знаходяться у її будинку та погоджується надати доступ для огляду таких.

Отже, вивченням матеріалів клопотання встановлено, що дізнавач не виконав вимоги, передбачені ст. 160 КПК України, та належним чином не мотивував своє клопотання, таке містить лише формальне посилання на норми КПК України, які регулюють питання щодо збирання доказів та загальні положення тимчасового доступу до речей і документів.

У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» зазначено, що з огляду на зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК, беручи до уваги, що такий захід забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ до речей і документів є найбільш поширеним серед інших, вважаємо, що в разі невідповідності клопотання про його застосування вимогам ч. 2 ст. 160 КПК слідчий суддя вправі повернути його прокурору для усунення недоліків.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання прокурору з метою усунення вказаних недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків повторно звернутися до слідчого судді з даним клопотанням.

Керуючись статтями 40-1, 131, 132, 159-164, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання старшого інспектора СД Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000052 від 07 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, про надання тимчасового доступу до речей і документів повернути прокурору для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1