Справа № 183/3442/16
№ 1-кп/183/20/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000773, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кременчук Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-22.08.2011 року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік;

-17.06.2014 року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 100 годин громадських робіт;

-18.09.2017 року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 309, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

-14.05.2019 року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ч.2 ст. 185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців;

-02.12.2012 року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-15.04.2020 року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 березня 2015 року № 68 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та призначено на посаду номера обслуги 6 самохідно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, а у відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обв`язку.

13 серпня 2014 року ОСОБА_3 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

17 травня 2016 року солдат ОСОБА_3 добровільно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, визнав у повному обсязі, обставини вчиненого кримінального правопорушення ним не оспрювалися, від дачі показань в суді відмовився.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

На підтвердження встановлених в судовому засіданні обставин, судом були досліджені матеріали кримінального провадження, а саме матеріали, що підтверджують статус військовослужбовця на момент вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, тяжкість якого обумовлена особливим періодом, що діяла на території України на момент вчинення злочину.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимим, негативно характеризується за місцем служби.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, реальне позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.4 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15 квітня 2020, остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відраховувати з 15 квітня 2020 року.

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1 .