Справа №639/7228/20
Провадження №1-кп/639/651/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000186 від 03.02.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кочеток Чугуївського району Харківського району, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 25.11.2004 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- 20.12.2005 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 304, ст.ст. 70, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 16.04.2008 року з Холодногірської виправної колонії Харківської області (№18) умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 8 днів;

- 19.11.2010 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 05.06.2012 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 02.07.2014 року з Олексіївської виправної колонії Харківської області (№25) у зв`язку із застосуванням ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»;

- 29.06.2017 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

- 13.06.2019 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

за участю: сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 , перебуваючи в умовах утримання в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» (далі - ДУ «Харківський слідчий ізолятор») за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99, вчинив злочин проти життя особи за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 02.02.2020 року приблизно об 11 годині перебував у приміщенні палати №55 Харківської міської медичної частини №27 філії «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Харківській і Луганській областях, розташованої на території ДУ «Харківський слідчий ізолятор», де разом із ним знаходився інший ув`язнений, ОСОБА_7 .
Саме в той час між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 стався конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого останній намагався спричинити ОСОБА_3 тілесні ушкодження із застосуванням металевої столової ложки, тонким краєм якої цілився в ділянку його тулубу.
У свою чергу ОСОБА_3 , усвідомлюючи реальну загрозу своєму здоров`ю, захищаючись, лівою рукою вихопив вказану ложку із рук ОСОБА_7 та викинув її на підлогу.
Надалі ОСОБА_3 , оцінивши ситуацію, що склалася, будучи упевненим у своїй фізичній перевазі над ОСОБА_7 , вирішив спричинити останньому тілесні ушкодження будь-якого ступеня тяжкості.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , відчуваючи раптово виниклу особисту неприязнь до ОСОБА_7 , суб`єктивно усвідомлюючи небезпеку та протиправність свого задуму, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді смерті останнього, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, діючи агресивно, наніс два удари кулаком правої руки в ділянку лівої частини тулубу потерпілого, піддавши травматизації його особливо важливі життєві органи, що призвело до розвитку небезпечного для життя стану.
При цьому ОСОБА_3 , розраховуючи, що смерть ОСОБА_7 не наступить у зв`язку зі спричиненням ударів недостатньої, як на його думку, сили, не маючи умислу, спрямованого на позбавлення останнього життя, не усвідомлював, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, легковажно розраховуючи на їх відвернення (злочинна самовпевненість), хоча міг і повинен був передбачити це.
В подальшому ОСОБА_3 , вважаючи за необхідне виконаними усі дії, припинив побиття ОСОБА_7 та, маючи реальну можливість запобігти тяжким наслідкам у вигляді смерті потерпілого, але байдуже відносячись до їх можливого настання, не прийняв ніяких заходів щодо надання останньому своєчасної медичної допомоги.
Того ж дня, ОСОБА_7 приблизно 12 год. 30 хв., знаходячись у ліжку в приміщенні палати №55, припинив подавати ознаки життя, у зв`язку з чим до камери було викликано працівників Харківської міської медичної частини №27 філії «ЦОЗ ДКВС України» в Харківській і Луганській областях, які почали проводити реанімаційні дії, проте за результатом вжитих кваліфікованих медичних заходів останньому було констатовано смерть.
Таким чином, у вищевказаний період часу в результаті протиправних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_7 закриту тупу травму тулуба, яка носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.
Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_7 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 12 год. 30 хв., є крововтрата, що розвинулась в результаті вищевказаної закритої тупої травми тулуба у вигляді переломів 11-го ребра ліворуч по передній пахвовій та навколо хребетній лініям та розриву селезінки, що ускладнилась розвитком гострої крововтрати, що підтверджено висновками судово-медичних експертиз № 10-12/323-ДМ/20 від 05.05.2020, №10-14/57/323-ДМ/20 від 04.09.2020 та №10-14/61/323-ДМ/20 від 24.10.2020 року.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочинівизнав у повному обсязі, повністю підтверджує фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення так, як вони встановлені в обвинувальному акті, не оспорює правову кваліфікацію вчиненого злочину за ч. 1 ст. 119 КК України.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що наприкінці січня 2020 року він перебував на лікуванні в медичній частині ДУ «Харківський слідчий ізолятор», у зв`язку із двухсторонньою пневмонією. 31.01.2020 року до медичної частини прибув ув`язнений ОСОБА_7 , в цей час на лікуванні також знаходився ще один чоловік похилого віку.Ув`язнений ОСОБА_7 з самого початку вів себе неадекватно, з ним постійно виникали конфлікти, було схоже, що це було пов`язано з тим, що він зловживав алкогольними напоями. 02.02.2020 року в денний час ОСОБА_3 перебував в палаті, стояв поблизу столу та пив каву. В цей час ув`язнений ОСОБА_7 , будучи одягнутим у верхній одяг, почав казати, що зараз він звідси піде. Після цього ОСОБА_7 схватив у праву руку ложку, почав щось незрозуміле кричати, підбіг до ОСОБА_3 та намагався нанести удар тонкою частиною ложки йому в шию. В цей час він перехватив руку ОСОБА_7 та намагався вирвати у нього ложку, однак останній не зупинявся. Після цього ОСОБА_3 наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину грудної клітини ОСОБА_7 , однак останній не викинув ложку. Після цього він наніс ще один удар йому по тулубу трохи нижче, від якого ОСОБА_7 присів на «корточки». Після цього він забрав у ОСОБА_7 ложку та викинув її. Надалі працівники медичної частини вивели ув`язненого ОСОБА_7 до лазні та він повернувся в палату приблизно через 20-30 хвилин. Коли ОСОБА_7 знаходився в палаті, він підсковзнувся та впав на підлогу, ударившись при цьому. Чоловік похилого віку допоміг йому піднятись, поклав його на ліжко та він заснув. Приблизно через 10-15 хвилин ОСОБА_3 побачив, що ОСОБА_7 не подає ознак життя, у нього було відсутнє дихання. Після цього він відразу викликав працівників медичної частини, які почали проводити реанімаційні дії, проте за результатом вжитих кваліфікованих медичних заходів останньому було констатовано смерть.
З показань обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він не мав умислу на вбивство ОСОБА_7 чи на умисне спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, вину у вчиненні інкримінованого злочину він визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, не оспорює кваліфікацію злочину за ч. 1 ст. 119 КК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст вказаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.
З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку частини 3 статті 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.
Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, тобто вбивство, вчинене через необережність.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога в КНП «Чугуївська ЦРЛ ім. М.І. Кононенка» з 2016 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, на диспансерному обліку у лікаря психіатра не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, неодружений, до арешту офіційно не був працевлаштованим.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Згідно з статтею 34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Разом із цим, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 119 КК України, є необережним злочином, а тому у даному випадку така обтяжуюча покарання обставина як рецидив злочинів застосована бути не може.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень статей 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким необережним злочином, наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного, у зв`язку з чим вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції за ч. 1 ст. 119 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З довідки ДУ «Харківський слідчий ізолятор» від 18.12.2020 року №12/12-21206/Мл встановлено, що станом на 21.12.2020 року невідбута частина покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 13.06.2019 року стосовно ОСОБА_3 складає 2 (два) роки 9 (дев`ять) місяців 18 (вісімнадцять) днів.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 вчинив інкримінований злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком суду, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України суд до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, до набрання вироком законної сили стосовно нього необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369 - 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 13.06.2019 року у виді 3 (трьох) місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 до відбування покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відраховувати з моменту постановлення вироку, тобто з 22 грудня 2020 року.
Обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» - до набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженню, а саме:

-кофту чорного кольору із видимими плямами, брюки чорного кольору із видимими плямами після набрання вироком законної сили знищити;

-медичну карту №40 стаціонарного хворого ОСОБА_7 залишити зберігатись в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення, а для обвинуваченого, який тримається під вартою з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1