Справа № 462/2479/20
провадження 1-кп/462/445/20
У Х В А Л А

17 вересня 2020 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання прокурора про застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, суд

встановив:

16 вересня 2020 року до Залізничного районного суду м. Львова надійшло для розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб із визначенням розміру застави.

У ньому прокурор зазначила, що наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, що стали підставою обрання запобіжного заходу не зменшились, є актуальними та не відпали. Зокрема, обвинувачений може 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинене під час умовно-дострокового-звільнення від відбування покарання за злочини проти життя та здоров`я, після вчинення вказаного злочину останній переховувався від органу досудового слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності; 2) відсутні достатні гарантії про можливість запобігти ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення; 3) може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вони між собою знайомі.

Посилається на практику ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів , що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Захисником обвинуваченого - ОСОБА_5 подано клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, вказаних у клопотанні (не відлучатися із міста без дозволу суду, повідомляти суду про зміну свого місця проживання, докладати зусиль до пошуку роботи).

Захисник обвинуваченого у клопотанні зазначає, що суду слід врахувати міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений проживає разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_6 та малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обвинувачений позитивно характеризується з місця проживання, зареєстрований за адресою вказаною у клопотанні, не має наміру переховуватись, вчиняти інші правопорушення та впливати на потерпілого, оскільки вони не знайомі. Зазначає, що усі особи, причетні до подій, які досліджуються кримінальним провадженням, допитані, а речові докази зібрані.

Посилається на практику ЄСПЛ, згідно якої сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також на те, що відповідно до вимог глави 18 КПК України на прокурора покладено обов`язок кожного разу доводити не лише ту обставину, що ризики існують, але й ту, що ці ризики не зменшились, і, що застосування запобіжного заходу і подалі є дійсно обгрунтованим.

Наголошує на тому, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише, коли зможе відвернути ризики, зазначені у ст.177 КПК України.

Також посилається на лист ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 04.04.2013 №511-550/0/4-13, а саме на роз`яснення терміну «житло цієї особи» у контексті ч.5 ст.181 КПК України.

Зазначає, що у справі відсутні будь-які докази вчинення злочину саме обвинуваченим.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, дала пояснення аналогічні, наведеним у клопотанні. Просить застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого заперечив проти задоволення клопотання прокурора. Наголосив на міцних соціальних зв`язках обвинуваченого наявності у останнього дружини та планів на майбутнє, які з`явилися після народження сина. Вважає, створення сім`ї ОСОБА_4 показником, того що останній бажає виправитися. Вважає врахування факту попередньої судимості ОСОБА_4 упередженістю та фактом, який не повинен враховуватися при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу.

В цілому, підтримав своє клопотання про зміну запобіжного заходу, і, зокрема в частині доведення саме прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, недоведеності пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, посилався на ст.195 КПК України, яка регулює застосування електронних засобів контролю. А також зазначив, що свідки обвинувачення, ще не допитувалися, що на його думку, не може свідчити про те, що ОСОБА_4 може здійснювати на них вплив.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави заперечив. Підтримав клопотання його захисника про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання із покладенням на нього обов`язків. Додатково пояснив, що в Одеській області у нього є сім`я, яку він утримував. Від слідства не переховувався, а про обвинувачення просто не знав. У Львові має постійне місце реєстрації у брата.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотань прокурора та захисника обвинуваченого, суд доходить до наступного висновку.

Позиція Конституційного Суду України, яка узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, вказує на те, що запобіжні заходи (домашній арешт та/або тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Залізничним районним судом м.Львова розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Таким чином, існує обгрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що, з огляду на вимоги ч.2 ст.177 КПК України, є підставою для застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави для висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений має місце реєстрації у м. Львові, він проживав з цивільною дружиною та малолітнім сином в Одеській області, зі слів обвинуваченого, утримував сім`ю, що, в цілому свідчить про достатність соціально-стримуючих факторів.

Разом з тим суд враховує, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, а також факт переховування ОСОБА_4 від органу досудового слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, відсутність офіційного місця працевлаштування, а відтак стабільного джерела доходів, що може спровокувати останнього на вчинення корисливих злочинів.

Суд критично ставиться до доводів захисника, про те, що зазначення факту попередньої судимості ОСОБА_4 є упередженнням стосовно останнього, адже факт попередньої судимості враховується, як одна із підстав для застосування до особи запобіжного заходу, саме у вигляді тримання під вартою (п.5 ч.2 ст.183 КПК України).

Суд не бере до уваги доводи обвинуваченого про те, що він не знав про те, що перебуває у розшуку, оскільки такі не підтвердженні жодними доказами.

Суд зазначає, що у разі визнання винним, ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років . І, хоча, згідно з практикою ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами, як то переховування від органу досудового розслідування, вчинення нового злочину під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за злочин проти життя та здоров`я, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

За вищенаведених обставин, беручи також до уваги, що факт знайомства обвинуваченого ОСОБА_4 із свідками ні ним, ні захисником, не заперечується, суд критично ставиться до наведених захисником доводів про те, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, вчиняти нові правопорушення чи незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, та вважає ці доводи необгрунтованими.

Суд не бере до уваги посилання захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 щодо роз`яснення терміну «житло цієї особи» у контексті ч.5 ст.181 КПК України, оскільки ч.5 ст.181 КПК України стосується запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а захисник просить змінити обвинуваченому запобіжний захід із триманння під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, вказаних у клопотанні.

Так само суд, не враховує доводи захисника, про те, що у справі відсутні будь-які докази вчинення злочину саме обвинуваченим, оскільки підставою для застосування запобіжного заходу є обгрунтована підозра щодо вчинення особою злочину.

У свому клопотанні захисник ОСОБА_4 ОСОБА_5 посилається на ст.195 КПК України, однак у прохальній частині не зазначає, чи просить обвинувачений, у разі зміни запобіжного заходу, про застосування щодо нього таких електронних засобів контролю. За наведених обставин, суд не враховує даний аргумент захисника.

Беручи до уваги викладене та враховуючи, той факт, що хоча тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд вважає, що жодний більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам, наявність яких доведена прокурором.

Враховуючи вищенаведене, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК України, суд дійшов висновку, що в даному випадку суспільний інтерес в триманні підозрюваного під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості, тому для запобігання ризикам, які зазначені в клопотанні та доведені стороною обвинувачення в судовому засіданні, з метою дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого, забезпечення процесуальних дій суду, а також, оскільки двомісячний строк тримання під вартою закінчується, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід задоволити, та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з 17 вересня 2020 року по 16 листопада 2020 року включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у застосуванні насильства, небезпечного для життя потерпілого, суд вважає за доцільне не визначати до обвинуваченого розмір застави.

У клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 слід відмовити, оскільки таке є необгрунтованим.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 193, ч.1 ст.197, 314, 315, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України - задоволити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з 17 вересня 2020 року по 16 листопада 2020 включно.

В задоволенні решти вимог відмовити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження і направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1