Справа № 159/4752/20
Провадження № 1-кс/159/1370/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2020 року м. Ковель

Слідчий суддя суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю заявниці ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області про закриття кримінального провадження № 120 190 301 100 021 45, внесеного до ЄРДР 19.11.19 р.,

в с т а н о в и в:

Скарга надійшла до суду 16.09.20 р.. Заявниця просить оскаржувану постанову скасувати. Одночасно просить поновити їй строк на подання скарги до суду, що пропущений з поважних причин, так як копію оскаржуваної постанови вона отримала 09.09.20 р.. В обґрунтування скарги заявниця зазначає, що 29.10.20 р. за її зверненням у медзаклад Ковельського МТМО, що по вул. Грушевського у м. Ковелі Волинської області. Між нею та службовими особами Ковельського МТМО виник конфлікт, в ході якого службові особи протиправно чинили на неї моральний тиск та не надавали можливості ознайомитись з документами благодійного фонду, до якого вона мала намір подати внесок. Це призвело до погіршення стану її здоров`я. З огляду на неправомірну поведінку посадових осіб Ковельського МТМО вона викликала ОСОБА_4 і у присутності останньої знову намагалась отримати доступ до вказаних вище документів. Однак вони отримали словесні та фізичні нападки, від чого їй стало ще гірше і вона там же звернулась за меддопомогою до лікаря. Остання після огляду запропонувала їй невідому таблетку та рідину. Пояснивши, що вона у конфлікті з цією установою і не має довіри цим лікам, вона попросила виписати рецепт на ці ліки, чи видати направлення до лікарні. Лікар відмовилась, не змогла надати їй меддопомогу, так як зайшов один із посадовців та вивів лікаря з кабінету; сказав, що через зйомку прийому лікарем у кабінеті присутньою ОСОБА_4 така меддопомога їй надана не буде. Її прохання надати їй меддопомогу були проігноровані. Нею було викликано поліцію. Її заява у поліцію була внесена у ЄРДР. 12.06.20 р. слідчим ОСОБА_5 була винесена оскаржувана постанова. Із оскаржуваною постановою вона не погоджується, вважаючи її незаконною. Покликаючись на ст. 55 Конституції України, ч. 2 ст. 9 КПК України, зазначає, що її заява була складена 29.10.19 р., слідчим ОСОБА_6 вона була допитана 21.11.19 р., допит свідків за дорученням було оформлено 27.01.20 р. слідчим ОСОБА_7 , коли свідки могли не надати повної інформації події, у чому вона вбачає службову недбалість. 01.09.20 р. вона звернулась із клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і дізналась про винесення оскаржуваної постанови. Надані нею як потерпілою в ході її допиту відеоматеріали про подію слідчий ОСОБА_8 вилучила, але у кримінальному провадженні не зафіксувала, до уваги не взяла і там вони відсутні, у чому вона вбачає службову недбалість. Саме кримінальне провадження не було оформлене належно. Протокол огляду нею кримінального провадження було складено 14.09.20 р.. Так як матеріали цього кримінального провадження були приєднані до кримінального провадження № 120 190 301 100 019 94, що внесене до ЄРДР 29.10.19 р., то у ньому була копія її заяви головному лікарю КП Ковельське МТМО від 30.10.19 р. з проханням провести службове розслідування. Однак слідчим матеріали такого розслідування вивчені не були. Під час допиту вона вказала свідків події. Під час допиту свідок ОСОБА_9 вказав про працівників поліклініки, під час допиту свідок ОСОБА_10 сказала про медсестру, яких, як вона вважає, слід було допитати для повноти досудового розслідування. Однак слідчим було допитано лише лікарів, на яких вона вказала як на порушників її прав. Її карточку у лікаря ОСОБА_11 , чи виписки про стан її здоров`я до конфлікту, вилучено не було. Вона в ході допиту посвідчила про задовільний стан свого здоров`я та відсутність скарг на самопочуття 25.09.19 р. на прийомі у лікаря, що слідчим не досліджено. Зазначає, що саме суперечка стала причиною погіршення її самопочуття, а ОСОБА_9 та інший чоловік представились посадовими особами, що слідчим досліджено не було. Слідчим не було витребувано посадових інструкцій цих осіб, копій документів, наданих ними їй, документів про стосунок роботи каси благодійного фонду, що є окремою організацією, не підпорядкованою Ковельському МТМО, до їх посадових повноважень. Не було витребувано та досліджено статуту благодійної організації, хоча вказані вище документи могли вказувати на перевищення службових повноважень. Було допитано ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , хоча вона в ході допиту вказувала визначено лише на відому їй особу - ОСОБА_9 . У тому, що інші особи, причетні до події, слідчим встановлено правильно, вона переконатись змоги не має. Слідчим не було проведено огляду місця події, не було вилучено матеріалів з наявних на місці події відеокамер. У оскаржуваній постанові зазначено, що свідки вказали на імітацію нею непритомного стану, що, однак, слідчим належно не досліджено. Слідчим не досліджено документів, за якими лікар та посадова особа лікувального закладу може прийти до висновку про імітацію людиною непритомного стану. Факт виклику для неї екстреної меддопомоги та надання такої слідчим також не досліджено. Слідчим не досліджено документів, що врегульовують порядок надання допомоги чи проведення прийому лікарем. Слідчим не досліджено, які наслідки настали та могли настати при ненаданні їй меддопомоги. Для отримання меддопомоги нею було викликано швидку допомогу, що була більш дієвою та відповідною її незадовільному станові. Однак слідчим цей факт досліджено не було. Факт, пов`язаний з її відмовою від прийняття запропонованих їй ліків, слідчим також належно досліджено не було. Слідчий не скористався консультацією незалежних мед експертів, не дослідив нормативні документи щодо надання їй правильної меддопомоги. Доводи слідчого обґрунтовані показаннями осіб, які зацікавлені у закритті провадження. Покликаючись на п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, зазначає, що слідчий не вжив всіх необхідних заходів до збирання доказів і забезпечення повного, всебічного досудового розслідування; не обґрунтував висновків оскаржуваної постанови щодо встановлених ним обставин та зробив передчасний висновок про відсутність у діянні складу злочину та події злочину; не провів необхідних слідчих дій для встановлення істини у справі. не призначив та не провів необхідних експертиз. Покликаючись на ст. 2, ч. 2 ст. 9 КПК України, ст. ст. 9, 8, 19, 28, 40, 49 Конституції України, зазначає, що лікарями та службовими особами Ковельського МТМО було порушено її вказані вище конституційні права. Просить скаргу задовольнити.

У судовому засіданні заявниця скаргу підтримала з підстав, наведених у скарзі та надала судді пояснення. аналогічні доводам, викладеним у скарзі. Заявниця також зазначила, що її звернення у медзаклад Ковельського МТМО, що по вул. Грушевського у м. Ковелі Волинської області, мало місце не 29.10.20 р., а 29. 10.19 р.. Просить скаргу задовольнити.

Слідчий, прокурор у судове засідання не з`явились, хоча повідомлення судом було здійснено належно.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, наданого у розпорядження слідчого судді всього на 38 арк. у непрошнурованому, але непронумерованому, не скріпленому підписом чи печаткою вигляді, приходжу до висновку, що скарга підставна та підлягає до задоволення з огляду на те, що частина її доводів заслуговує на увагу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, у т. ч., рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення слідчого, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Так 29.10.19 р. заявницею було подано до Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області заяву про вчинення злочину, що, на її думку, полягав у тому, що при погіршенні її самопочуття у приміщенні мед закладу, що по вул. Грушевського у м. Ковелі Волинської області, їй не було надано належної допомоги, на направлено у лікарню.

Відомості за вказаною вище заявою було внесено у ЄРДР 19.11.19 р. з попередньою правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 139 КК України.

21.11.19 р. заявницю було залучено до кримінального провадження як потерпілу та допитано у такому процесуальному статусі. Вона, зокрема, показала, що коли перебувала у приміщенні медзакладу, то їй стало зле. Вона там же звернулась до лікаря на першому поверсі. Лікар її оглянула, виміряла тиск, зняла кардіограму, запропонувала прийняти надані нею ліки; пропонувала продовжити обстеження. Згодом вона, перебуваючи вже вдома, викликала швидку меддопомогу, якою була госпіталізована у кардіологічне відділення лікарні того ж дня. Таким чином доводи скаржниці про те, що лікар з першого поверху не дала їй меддопомогу, спростовані показаннями самої потерпілої. Щодо двох інших осіб, згаданих заявницею у її заяві від 29.10.19 р. та в ході її допиту 21.11.19 р., а саме: прибулі на місце події керівники структури Ковельського МТМО - Шабанов та «інший чоловік, високий на зріст», то заявниця не вказувала, що зверталась за меддопомогою і до них, хоча повідомляла і їх про погіршення свого самопочуття в ході конфлікту, учасниками якого всі вони стали. При цьому потерпіла не вказує на будь - яких інших осіб як на таких, які не надали їй меддопомоги 29.10.19 р. у цьому медзакладі.

Свідок ОСОБА_13 як заст. головного лікаря Ковельського МТМО 05.02.20 р. показав, що 29.10.19 р. він за телефонним повідомленням прибув у медзаклад амбулаторію центру ПМСД разом із головним лікарем ПМСД ОСОБА_12 .. Оскільки в ході поведінки потерпілої вбачав за доцільне, то запропонував потерпілій пройти у кабінет лікаря, сказав ОСОБА_12 викликати швидку меддопомогу. Потерпілу було оглянуто лікарем Бідун та надано необхідну меддопомогу.

Свідок ОСОБА_12 як головний лікар центру ПМСД Ковельського МТМО 05.02.20 р. показав, що 29.10.19 р. він за зверненням та разом із заст. головного лікаря Ковельського МТМО прибув у медзаклад амбулаторію центру ПМСД. Вони потерпілу заспокоювали, ОСОБА_13 казав йому викликати швидку меддопомогу, однак, потерпіла продовжила активно спілкуватись. Вони запропонували потерпілій огляд лікарем Бідун, після чого остання запропонувала потерпілій прийняти ліки, пройти стацлікування, від чого та відмовилась.

Свідок ОСОБА_14 як лікар ЗПСМ Ковельського МТМО 07.06.20 р. показала, що 29.10.19 р. вона за викликом головного лікаря ОСОБА_12 у кабінеті № 2 для огляду пацієнтів оглянула потерпілу, однак та від наданих нею ліків відмовилась. медзаклад амбулаторію центру ПМСД. Вони потерпілу заспокоювали, ОСОБА_13 казав йому викликати швидку меддопомогу, однак, потерпіла продовжила активно спілкуватись. Вони запропонували потерпілій огляд лікарем Бідун, після чого остання запропонувала потерпілій лікування, від чого та відмовилась.

Такі показання стверджені і об`єктивно даними з медкарти потерпілої.
Таким чином досудовим розслідуванням встановлено і слідчим правильно це прийнято до уваги при винесенні оскаржуваної постанови, що лікар ОСОБА_14 надала потерпілій меддопомогу; присутні заст. головного лікаря Ковельського МТМО ОСОБА_13 та головний лікар ПМСД Ковельського МТМО ОСОБА_12 своїми вказівками та діями сприяли у наданні потерпілій меддопомоги як засобом виклику швидкої меддопомоги, так і засобом організації її огляду сімейним лікарем ОСОБА_14 ..

За результатами досудового розслідування такого кримінального провадження слідчим СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_15 було зроблено висновок про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України та 12.06.20 р. було винесено постанову про закриття такого кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Копію оскаржуваної постанови слідчим було надіслано потерпілій 02.09.20 р.. Однак у кримінальному провадженні є дані, що підтверджують отримання потерпілою копії оскаржуваної постанови саме 09.09.20 р. .
Тому є підстави для поновлення потерпілій строку на дання розглядуваної скарги як такого, що пропущений нею з поважних причин.
Як слідує із змісту ст. 139 КК України, вона передбачає кримінальну відповідальність за:
ч. 1) - ненадання без поважних причин допомоги хворому медичним працівником, який зобов`язаний, згідно з установленими правилами, надати таку допомогу, якщо йому завідомо відомо, що це може мати тяжкі наслідки для хворого;
ч. 2) - те саме діяння, якщо воно спричинило смерть хворого або інші тяжкі наслідки.
З об`єктивної сторони злочин виражається у бездіяльності: медичний працівник, який відповідно до встановлених правил зобов`язаний надавати допомогу хворому, без поважних причин не робить цього.
Диспозиція ст. 139 має описово - бланкетний характер, у зв`язку з чим для вирішення питання про наявність або відсутність цього складу злочину слід звертатись до нормативних актів, які регулюють порядок надання медичної допомоги.
Однак слідчий у оскаржуваній постанові не покликається на таку нормативну базу. Також, як правильно зазначає у скарзі заявниця, інші присутні у тому медзакладі медпрацівники з предмету надання (ненадання) потерпілій меддопомоги, допитані не були, що, вважаю, свідчить про неповноту досудового розслідування.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку уже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Виконання органом досудового розслідування завдань, покладених на нього нормами КПК України, у відповідності до вимог закону та в межах конкретного кримінального провадження є обов`язковою умовою досягнення мети незалежного, повного, неупердженого та об`єктивного розслідування. Слідчий зобов`язаний виконати усі необхідні та належні слідчі дії для встановлення істини у справі, перевірити наведені заявницею доводи та надати ним відповідну правову оцінку.
Тому висновок слідчого, вважаю, є передчасним.
Крім того постанова про закриття кримінального провадження має містити не лише перерахунок здобутого розслідуванням, а його аналіз з висновками по кожному твердженню заявниці у її заяві про вчинене кримінальне правопорушення по епізоду, що стосується кваліфікованого попередньо у ЄРДР за ч. 1 ст. 139 КК України. Така вимога ґрунтується на практиці Європейського Суду і не може бути проігнорована попри складність її виконання.
У оскаржуваній постанові слідчим цього не дотримано.
З огляду на наведене вище скаргу слід задовольнити.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_15 про закриття кримінального провадження № 120 190 301 100 021 45, внесеного до ЄРДР 19.11.19 р. за ознаками ч. 1 ст. 139 КК України, від 12.06.20 р., - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_1

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 22.09.20 р..