ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1091/20 Справа № 206/2135/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000060 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 27.12.2013 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 187, ст. 69 КК України призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,
якого визнано невинуватим, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року ОСОБА_6 визнано невинуватим, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з обвинуваченням, у невстановлений слідством час, у невстановленому слідством місці, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу «опій ацетильований», будучи особою яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 309 КК України, невизначеному колу осіб, з числа наркозалежних, з метою отримання прибутку. Реалізовуючи свій вищезазначений злочинний намір, направлений на незаконне придбання та зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу «опій ацетильований», будучи особою яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 309 КК України, ОСОБА_6 у невстановленому слідством час, у невстановлений слідством місці, у невстановленої слідством особи, за невстановленому суму грошових коштів, придбав в якості особливо небезпечного наркотичного засобу «опій ацетильований» рідину коричневого кольору масою не менше 2,2707 г., яка містилась в одноразовому медичному шприці з полімерного матеріалу з нанесеним градуюванням до 5,0 мл., рідину коричневого кольору масою не менше 1,9277 г., яка містилась в одноразовому медичному шприці з полімерного матеріалу з нанесеним градуюванням до 5,0 мл., рідину коричневого кольору масою не менше 19,2324 г., яка містилась в медичному флаконі зі скла коричневого кольору з надписом на етикетці -зовнішнє Розчин метиленового синього спиртовий 1% - 20 мл.», які він в подальшому почав зберігати з метою збуту за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 до 20.02.2018.
20.02.2018, приблизно о 10 години 20 хвилини ОСОБА_6 , перебуваючи за вищевказаною адресою, продовжуючи реалізовувати свій умисел направлений на збут особливо небезпечного наркотичного засобу, будучи особою яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України взяв раніше придбаний ним одноразовий медичний шприц з полімерного матеріалу з нанесеним градуюванням до 5,0 мл., в якому містилась рідина коричневого кольору масою не менше 2,2707 г. з особливо небезпечним наркотичним засобом «опій ацетильований» та зберігаючи його при собі з метою збуту ОСОБА_10 , вийшов на зустріч останньому до вхідних дверей загального коридору, під`їзду № 1, будинку АДРЕСА_3 , з метою збути особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований» ОСОБА_10 .
20.02.2018, близько о 10 годині 27 хвилин, ОСОБА_6 доводячи свій злочинний умисел до кінця, направлений на збут особливо небезпечного наркотичного засобу «опій ацетильований», будучи особою яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 309 КК України, перебуваючи на першому поверсі під`їзду № 1 (біля вхідної двері тамбуру), будинку АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою отримання прибутку та покращення свого матеріального становища від продажу наркотичного засобу, особам з числа наркозалежних, порушуючи вимоги Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" від 15.02.1995 року, збув ОСОБА_10 одноразовий медичний шприц з полімерного матеріалу з нанесеним градуюванням до 5,0 мл., в якому містилась рідина коричневого кольору масою не менше 2,2707 г., з особливо небезпечною речовиною «опій ацетильований», за грошові кошти у розмірі 200 гривень.
20.02.2018 в період часу з 10.40 до 11.00 ОСОБА_10 знаходячись поблизу будинку № 8 розташованого по вулиці Енергетиків у м. Дніпро, видав слідчому СВ Самарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_11 , придбаний у ОСОБА_6 одноразовий медичний шприц з полімерного матеріалу з нанесеним градуюванням до 5,0 мл., в якому містилась рідина коричневого кольору масою 2,2707 г.
Згідно із висновком експерта № 1/8.6/881 від 21.02.2018 надана на експертизу рідина коричневого кольору масою 2,2707 г., містить наркотичний засіб - опій ацетильований. Опій ацетильований віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса опію ацетильованого в перерахунку на суху речовину - складає відповідно 0,0385 г.
Цього ж дня, а саме 20.02.2018 в проміжок часу з 19 години 10 хвилини до 20 години 18 хвилин співробітниками УПН ГУНП в Дніпропетровській області спільно зі заступником начальника СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_12 , на підставі ухвали слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2018, за участю двох понятих проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . В ході обшуку заступником начальника СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_12 виявлено та вилучено в холодильнику, який знаходився в спальній кімнаті, рідину коричневого кольору масою 1,9277 г., яка містилась в одноразовому медичному шприці з полімерного матеріалу з нанесеним градуюванням до 5,0 мл., в погребі, який знаходиться в спальній кімнаті, рідину коричневого кольору, масою 19,2324 г., яка містилась в медичному флаконі зі скла коричневого кольору з надписом на етикетці «зовнішнє Розчин метиленового синього спиртовий 1% - 20 мл.», які ОСОБА_6 у невстановленому слідством час, у невстановлений слідством місці, у невстановленої слідством особи, за невстановленому суму грошових коштів, придбав та зберігав в якості особливо небезпечного наркотичного засобу опій ацетильований з метою збуту.
Згідно із висновком експерта № 1/8.6/1111 від 12.04.2018 надана на експертизу рідина коричневого кольору масою 1,9277 г., 19,2324 г., містить наркотичний засіб - опій ацетильований. Опій ацетильований віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса опію ацетильованого в перерахунку на суху речовину - складає відповідно 0,0326 г., і-3250 г., який ОСОБА_6 , незаконно придбав та зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , з метою подальшого збуту.
Крім того, рідини надані на експертизу масою 1,5688 г., (добровільно надана 20.02.2018 ОСОБА_10 в ході проведення оперативної закупки) однорідна з рідинами масою 1,9277 г., 19,2324 г. (вилучені під час проведення санкційованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 ).

Суд першої інстанції, визнавши докази недопустимими, а саме, протокол огляду від 20.02.2018 року, протокол обшуку від 20.02.2018 року та як похідні від них висновок експерта № 1/8.6/1111 від 12.04.2018 року, висновок експерта № 1/8.6/881 від 21.02.2018 року, протокол обшуку від 20.02.2018 року з відеозйомкою відтвореною на DVD-R диску та фототаблицею до нього, протоколом огляду відеозапису від 17.04.2018 року, протокол огляду від 20.02.2018 року, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не надано суду достатніх переконливих доказів вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, тому прийшов до переконання, що ОСОБА_6 необхідно виправдати з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення в судовому засіданні, а усі припущення й сумніви слід тлумачити на його користь.
В апеляції:
- прокурор просить скасувати оскаржений вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.
В обґрунтування зазначив, що висновки суду про виправдання ОСОБА_6 є помилковими та не відповідають обставинам справи. Вказує, що судом без будь-яких підстав визнано недопустимими здобуті докази по кримінальному провадженню, а саме: протокол проведення НСРД, протокол проведення обшуку квартири та протокол огляду від 20 лютого 2020 року.
Також зазначає, що зібрані у кримінальному провадженні докази в повному обсязі доводять провину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурори підтримали частково апеляційну скаргу прокурора та просили, вирок суду скасувати з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обвинувачений та захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вирок вважали законним та обґрунтованим і просили залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, враховуючи, що зміни до апеляційної скарги щодо вимог не внесені прокурором, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Статтею 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Вищезазначені вимоги закону не дотримані в повній мірі.
Згідно з вироком, суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 , зокрема, через недопустимість доказів, які були надані на дослідження суду під час судового розгляду.
Проте таке рішення є передчасним з огляду на таке.
Так, у вироку суд вказав на те, що за ухвалою від 08 лютого 2018 слідчим суддею Дніпровського апеляційного суду надано дозвіл на проведення НСРД у вигляді аудіо-відео контролю відносно ОСОБА_6 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , біля вищевказаного будинку та в інших громадських місцях скоєння кримінальних правопорушень та встановивши, що проведення НСРД у вигляді аудіо-відео контролю відносно ОСОБА_6 проводилося не за вказаною адресою, а за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично проживає ОСОБА_13 та її матір ОСОБА_14 , і яка не є громадським місцем, та загалом посилаючись на доктрину «плодів отруєного дерева» ( Рішення ЕСПЛ у справі Гефген проти Німеччини ), визнав недопустимими докази, як похідні висновки експерта № 1/8.6/1111 від 12.04.2018 року, №1/8.6/881 від 21.02.2018 року, протокол обшуку від 20.02.2018 року з відеозйомкою відтвореною на DVD-R диску та фототаблицею до нього, протоколом огляду відеозапису від 17.04.2018 року, протокол огляду від 20.02.2018 року.
Однак, у розумінні положень статті 87 КПК України, не будь-які порушення, хоча б вони й були допущені, автоматично не тягнуть за собою визнання доказу недопустимим.
У вироку суд вказав на недопустимість протоколу обшуку від 20.02.2018 року посилаючись на проведення його неуповноваженими особами, та як протоколу обшуку так і протоколу огляду від 20.02.2018 року на обставини відсутності безперервного запису слідчої дії, проте само по собі відсутність запису слідчої дії слугувати підставою для визнання доказу недопустимим можуть лише тоді, коли у суду виникають сумніви стосовно відомостей, отриманих за результатами проведення процесуальної дії або взагалі існування підстав для її проведення.
Водночас, суд визнав недопустимими і висновки експертів, як такі що складені на підставі протоколу огляду та протоколу обшуку від 20.02.2018 року.
Однак, не заперечуючи наведені у вироку встановленні судом обставини, колегія суддів констатує, що у вироку суд не навів мотивів з яких вказані проведені слідчі дії слід вважати такою, що істотно порушила права та свободи людини.
Суд в обґрунтування своїх висновків не наводить інших доводів окрім вище вказаних, що робить формальними зазначені ним підстави для визнання доказів недопустимими. До того ж, на відеозапису обшуку зафіксовано підстави для переривання запису, зокрема для складання протоколу. За таких обставин, зазначених у вироку суду, вважати їх такими, що спростовують відомості, здобуті під час проведення слідчої дії, неможливо.
Також колегія суддів, звертає увагу, що главами 20, 21 КПК України регламентовано порядок проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій відповідно. Зокрема, відповідно до ч.3 ст. 246 КПК України, рішення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймає слідчий, прокурор, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - слідчий суддя за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором та за частиною четвертою цієї статті, виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину.
Як зазначено в ст. 258 КПК України, втручанням у приватне спілкування є доступ до змісту спілкування за умов, якщо учасники спілкування мають достатні підстави вважати, що спілкування є приватним. Різновидами втручання в приватне спілкування є: 1) аудіо-, відеоконтроль особи. Та таке втручання відповідно до ч.2 цієї статті здійснюється на підставі рішення слідчого судді.
Разом з цим, відповідно до п.2 ч.1 ст. 271 КПК України оперативна закупка є формою контролю за вчиненням злочину та може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин та відповідно до ч.7 цієї статті проводиться за рішенням прокурора.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що прокурором прийнято постанову від 05 лютого 2018 року про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичного засобу опій ацетильований на суму 200 гривень у ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , за участю громадянина ОСОБА_10 , яка є окремою слідчою (розшуковою) дією (а.с.79 т.3).
А тому, у даному випадку, вирішуючи питання визнання недопустимими доказів, зокрема, протоколу огляду від 20.02.2018 року особистих речей ОСОБА_10 та огляд грошових коштів в сумі 200 гривень, та протоколу огляду від 20.02.2018 року видачі працівникам поліції одноразового медичного шприца, у тому числі і висновків експертиз, посилання суду лише на ухвалу слідчого судді від 08 лютого 2018 року, якою лише надано дозвіл на аудіо-, відео контроль, що є окремою негласною слідчою (розшуковою) дією, без врахування вказаної постанови прокурора є недостатнім, оскільки необхідно було оцінювати зазначені докази саме з точки зору їх взаємозв`язку у сукупності, так як дані обставини мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.
Ці документи були розсекречені та містяться в матеріалах провадження. В судовому засіданні суду першої інстанції ці обставини під сумнів не ставились, а саме проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки згідно ч. 4 ст. 246, п.2 ч.1 ст. 271 КПК України на підставі постанови прокурора від 05.02.2018 року, та відповідно протоколи, отримані за наслідками проведення цієї оперативної закупки та інші докази, пов`язані з даними, отриманими в результаті оперативної закупки, тобто даних, що вони отримані на підставі рішення, прийнятого всупереч передбаченому законом процесуальному порядку або з порушенням його суттєвих умов не встановлено.
При цьому, як вбачається з вироку, суд зазначеним доказам, як кожному доказу окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, як того вимагають положення статті 94 КПК України, оцінки не надав, не привівши у вироку їх зміст та отримані на їх підставі фактичні дані у справі.
Таким чином, зазначені вище фактичні дані, що викладені у вироку, суд належним чином не перевірив, не навів їх у вироку, не надав їм оцінки та відповідно аргументовано не вказав з яких підстав він відкидає докази, що надані у справі стороною обвинувачення, допустивши неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Разом з цим, слід також враховувати висновки Великої Палати Верховного Постанова Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 640/6847/15-к, якою уточнені висновки ВП ВС від 16.01.2019 року, де звертається увага на те, що процесуальні документи про надання дозволу на проведення НСРД не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Процесуальні ж документи, які стали підставою для проведення НСРД, не є документами у розумінні частини другої статті 99 КПК України, оскільки не містять зафіксованих та зібраних оперативними підрозділами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.
Отже, процесуальні документи про дозвіл на проведення НСРД повинні досліджуватися судом під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою оцінки допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД, зокрема й отриманих під час контролю за вчиненням злочину (оперативної закупки).
Згідно п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, враховуючи те, що судом першої інстанції належної оцінки зазначеним вище доказам, наданим стороною обвинувачення, не надано, а прокурором не заявлено клопотань про дослідження цих доказів судом апеляційної інстанції, що позбавляє можливості надати іншу оцінку та ухвалити своє рішення на стадії апеляційного розгляду, керуючись положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, ретельно перевірити та надати належну оцінку викладеним вище обставинам, зокрема всебічно, повно та об`єктивно дослідити усі докази у справі та надати їм належну оцінку, з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність з дотриманням вимог статей 7, 9, 17, 370 КПК України, ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора,- задовольнити частково.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , якого визнано невинуватим, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення,- скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4