Справа № 734/1558/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/362/20
Категорія - ч. 1 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000078 від 02 лютого 2019 року, за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2020 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вознесенка Буринського району Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 60 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог потерпілому відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 6 929 гривень процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 02 лютого 2019 року, близько 20 години, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «DAF CF 65.220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в лівій для руху смузі, у напрямку м. Києва. Проїжджаючи 64 км + 450 м вказаної автодороги, автомобіль «DAF CF 65.220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , випередив автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у правій смузі руху, і після випередження здійснив маневр перестроювання у ліву смугу для руху попереду автомобіля «DAF CF 65.220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в подальшому застосував гальмування тим самим створив небезпеку для руху водію ОСОБА_6 .

У подальшому, водій ОСОБА_6 , на порушення п.п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не зреагував на її зміну, на порушення п 12. 3 Правил дорожнього руху, з моменту виявлення небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому тіла Th8 (всього грудного хребця), закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани тім`яної області голови, забійної рани правого вуха, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах свого підзахисного ОСОБА_6 просить всебічно, повно і неупереджено дослідити запис з відеореєстратора автомобіля «DAF CF 65.220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , призначити судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод». Вирок суду в частині призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік скасувати, а також зменшити розмір моральної шкоди до 10 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що сторона захисту не згодна з головним доказом у кримінальному провадженні, а саме висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 129 від 27.03.2019, з тих підстав, що експерту для дослідження не був наданий основний доказ моменту зіткнення транспортних засобів оригінал запису з відеореєстратора автомобіля «DAF CF 65.220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який також не був належним чином досліджений судом. Натомість експерту були надані знімки екрану та прийняті до уваги висновки слідчого щодо маневрів водії обох транспортних засобів під час руху до моменту зіткнення.

Зауважує, що ОСОБА_6 неодноразово наголошував на тому, що його швидкість була значно меншою ніж 80 км/год та він гальмував, коли для нього виникла небезпека, але слідчим, при призначенні експертного дослідження ці показання не враховувались, що вказує на невідповідність вихідних даних, якими користувався експерт під час проведення експертизи.

На думку захисту інженерно-транспортна експертиза є недопустимим доказом у кримінальному провадженні, оскільки проведена без врахування всіх фактичних обставин справи та без дослідження всіх зібраних у кримінальному провадженні доказів, що свідчить про необхідність призначення повторної судової інженерно-транспортної експертизи, про що апелянт надав клопотання окремо.

При призначенні судом ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд не врахував, що на утриманні його підзахисного перебуває неповнолітня дитина, останній заробляє на життя тим, що працює водієм-далекобійником, отже позбавлення його права керування поставить його родину у скрутне матеріальне становище, він буде позбавлений можливості сплатити штраф та відшкодувати моральну шкоду потерпілому. ОСОБА_6 раніше він не судимий, обтяжуючих обставин по справі не встановлено, відповідно до висновку експерта в діях водія ОСОБА_10 також були наявними порушення вимог п. п. 10.1 і 10. 3 Правил дорожнього руху, якими було створено небезпеку для руху водію ОСОБА_6 ..

Не погоджуючись з сумою моральної шкоди, яка була стягнута на користь потерпілого, апелянт вказує на те, що потерпілий жодним доказом не довів, що сума завданих йому моральних страждань є саме такою, не обґрунтував, чому він вважає, що саме на таку суму і саме діями ОСОБА_6 йому були завдані такі моральні страждання. В свою чергу судом не було з`ясовано чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин вони були спричинені, в якій грошовій сумі позивач оцінює моральні страждання та чим обґрунтовує свої вимоги.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 також не погодився з вироком суду, який просить змінити в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 , збільшити суму моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 150 000 гривень моральної шкоди, завданої злочинними діями винного.

Аргументує тим, що незаконними діями обвинуваченого потерпілому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті потерпілого, а саме негативні переживання та спогади, тривога, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, сильні душевні страждання, які в подальшому вплинули на стан його здоров`я. Потерпілий змушений був проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу, що потягло за собою великі матеріальні витрати.

Потерпілий ОСОБА_10 після ДТП протягом кількох місяців був прикутий до ліжка, отже стягнута сума в розмірі 60 000 гривень не в зможе повністю компенсувати потерпілому завдані та пережиті страждання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги тільки в частині покарання та зменшення розміру моральної шкоди і не наполягали на задоволенні клопотання про призначення повторної інженерно-транспортної експертизи і не оспорювали висновків про винуватість, заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, представника потерпілого, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту та наполягав на задоволенні поданої ним апеляційної скарги про збільшення розміру моральної шкоди, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає змінену апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та апеляційну скаргу представника потерпілого задовольнити частково.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки руху, що привело до зіткнення транспортних засобів і заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним під час судового засідання доказів, у зміненій апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Санкція ч.1 ст. 286 КК України щодо додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років є альтернативною.

Ухвалюючи вирок і застосовуючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, суд мотивував своє рішення тим, що потерпілому були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, при цьому залишив поза увагою обставини справи, необережний характер злочину, а також те, що потерпілий ОСОБА_10 як водій також допустив порушення Правил дорожнього руху.

З огляду на необережну форму вини, обставини зіткнення транспортних засобів, відсутність у минулому судимостей у обвинуваченого, його позитивні характеристики, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, що робота водія є основним джерелом його заробітку, втрата якої поставить його сім`ю у скрутне матеріальне становище та перешкоджатиме відшкодуванню моральної шкоди потерпілому, колегія суддів вважає справедливим залишити йому тільки основну міру покарання у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин.

При стягненні моральної шкоди на користь потерпілого в сумі 60 тис. грн. суд не в повній мірі врахував, що від отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень, потерпілий тривалий час був прикутий до ліжка і не міг пересуватися, відчував фізичний біль та був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, потребував стороннього догляду через що поніс душевні страждання та переживання.

З урахуванням обставин справи, характеру тілесних ушкоджень, одержаних потерпілим, матеріального стану обвинуваченого, наявності у нього утриманців, а також вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає необхідним збільшити суму моральної шкоди до 100 тисяч грн. Відповідно апеляційна скарга сторони захисту про зменшення суми моральної шкоди до 10 тис. грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 408, 532КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Змінену апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 та апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 в частині додаткового покарання та розміру моральної шкоди змінити.

ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Збільшити розмір моральної шкоди та стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 100 000 ( сто тисяч) гривень, відмовивши в решті частині позову.

В іншій частині цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14