Дата документу 20.08.2020 Справа № 328/441/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1193/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 328/441/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Біла Церква Київської області, громадянки України, освіта середня, незаміжню, непрацюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму:
1) 13.08.2012 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
2) 11.01.2013 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;
3) 01.02.2013 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 15.07.2014 звільнена на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році»;
4) 12.11.2015 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, 198, 70 КК України до 3 місяців арешту; 25.03.2016 звільнена по відбуттю строку;
5) 19.06.2018 Токмацьким районним судом Запорізької області ч.2 ст.185, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. 14.02.2019 Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано, ОСОБА_8 направлена в місця позбавлення волі для відбування покарання призначеного вказаним вироком,

визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і призначено їй покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на 4 роки.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 19.06.2018 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Зараховано в строк відбування покарання, строк тримання під вартою з 11.03.2019 по час набрання вироком законної сили.
Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_8 витрати на залучення експерта на загальну суму 572,00 грн. в дохід держави.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 11 грудня 2018 року приблизно о 23-00 год., ОСОБА_8 знаходячись за запрошенням потерпілої ОСОБА_9 у будинку АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, та реалізуючи свій злочинний умисел з корисливих мотивів, скориставшись тим, що ОСОБА_9 заснула, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрала з коридору вказаного будинку велосипед марки «Україна», вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 358-19 від 28.01.2019 становить 396 гривень 00 копійок, що належать ОСОБА_9 , спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 15 січня 2019 року о 06-00 год., ОСОБА_8 , знаходячись за запрошенням потерпілого ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрала зі столу кімнати вказаної квартири мобільний телефон Prestigio модель Wize G3 PSP 3510 Duo, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 519-19 від 05.02.2019 становить 675 гривень 00 копійок, що належать ОСОБА_10 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність її вини та правильність кваліфікації дій, оскаржує вирок в частині призначеного покарання, яке обвинувачена вважає надто суворими та таким, що не відповідає принципам достатності покарання та виправлення винного. Апелянт зазначає, що судом не були враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме наявність у неї малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнання вини та розкаяння, сприяння органам досудового розслідування, не переховувалась, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Крім того, зазначає, що матеріалами справи не доведено перебування її під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Посилається на задовільну характеристику за місцем проживання.

Просить змінити вирок та призначити менш суворе покарання.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, захисника обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав, вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 були дотримані.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Обвинувачена ОСОБА_8 під час судового розгляду у суді першої інстанції свою вину визнала частково, суду пояснила, що у грудні 2018 року перебуваючи в гостях у ОСОБА_9 , в стані алкогольного сп`яніння, після того як потерпіла заснула викрала з коридору будинку велосипед марки «Україна», який в подальшому продала. Обвинувачена ОСОБА_8 , не визнала своєї вини у крадіжці шуби у потерпілої ОСОБА_9 , також не визнала свою вину у крадіжці телефону у потерпілого ОСОБА_10 , пояснивши, що вказаний телефон він їй подарував.
Розглядаючи кримінальне провадження стосовно обвинуваченої суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотні значення для правильного вирішення справи.
Постановляючи вирок щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були дослідженні в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.
Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за вказане кримінальне провадження, засновані на доказах, дослідженні у судовому засіданні, і є обґрунтованими та учасниками кримінального провадження не оспорюються.
Колегія суддів вважає, що за вчинення кримінального правопорушення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин.
Разом з тим, обвинувачена просить вирок суду змінити і з урахуванням наявності у неї малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнання вини та розкаяння, сприяння органам досудового розслідування, не переховувалась, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Крім того, зазначає, що матеріалами справи не доведено перебування її під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Посилається на задовільну характеристику за місцем проживання.
Твердження потерпілих, про те що обвинувачена перебувала в стані алкогольного сп`яніння не заперечувала обвинувачена ОСОБА_11 та під час допиту в судовому засіданні сама повідомила, що знаходилась в стані сп`яніння на момент вчинення злочину.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_8 за вчинене кримінальне правопорушення, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання винного. Так, обвинувачена неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення, вчинила корисливий злочин в період невідбутої частини покарання в стані алкогольного сп`яніння, незаміжня, має неповнолітню дитину, не працевлаштована, має середню освіту, не має стабільного джерела доходу, не перебуває на диспансерному обліку і інших спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій суд визнав те, що вона частково визнала свою вину, розкаялась у вчиненому, своїми правдивими показами активно сприяла розкриттю злочину.
На думку суду апеляційної інстанції обраний вид та розмір покарання, відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи та особі обвинуваченої.

Колегія суддів вважає, що щире каяття та часткове визнання вини обвинуваченою носить лише формальний характер та не свідчить про її намір стати на шлях виправлення.
Таким чином, при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції в достатній мірі врахував та належним чином оцінив всі обставини на які посилається обвинувачена у своїй апеляційній скарзі.
Суд, призначаючи обвинуваченим покарання, також врахував вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Колегія судів з урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру вчиненого кримінального правопорушення та наслідків, особи обвинуваченої, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої та обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, поведінку обвинуваченої після вчинення злочинів, а також враховуючи думку потерпілих, суд вважає, що відповідно до вимог ст.50 КК України, виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_8 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.
З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2020 року, щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4