КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , до 03 грудня 2020 року включно з визначенням розміру застави, що становить 750 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 576 500 гривень.
Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема тим, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, а тому більш м`який запобіжний захід, а саме у виді цілодобового домашнього арешту не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не є гарантією, що обвинувачений не буде переховуватися від суду.
Суд також врахував, що обвинувачений не є громадянином України, не має в Україні будь-яких міцних та стабільних соціальних зв`язків, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів в особливо великих розмірах, що свідчить про його суспільну небезпеку.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просила ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 змінити на більш м`який, що не пов`язаний з триманням під вартою цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю або зменшити розмір застави відповідно до ст. 182 КПК України до розміру 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В порядку ст. 206 КПК України, зобов`язати працівників ДУ «Київській слідчий ізолятор» надати необхідну та належну медичну допомогу обвинуваченому ОСОБА_8 .
При цьому апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим в частині доведеності наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також зазначає про невідповідність даного рішення вимогам Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини.
При цьому апелянт посилається на те, що прокурор не довів ризиків, які можуть бути підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а зробив лише посилання на ризики, які існували ще на час обрання та продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою.
Окрім того, захисник вважає, що суд недостатньо обґрунтував неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_10 та наголошує, що обвинувачений має місце проживання в м. Києві, грошові кошти для проживання, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Також захисник вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_5 потребує лікування, яке не можливо йому забезпечити в умовах СІЗО.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновок, викладений в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року в частині обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 331 КПК України, врахував наявність ризиків, перелічених у ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.
Наведені в ухвалі суду ризики щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчиняти інші злочини, ґрунтується на досліджених у суді даних, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_7 не є громадянином України, не має в Україні постійного місця проживання, а відповідно і міцних та стабільних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів в особливо великих розмірах, що свідчить про його суспільну небезпеку як особи.

Також суд обґрунтовано врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри не можуть бути взятими до уваги, позаяк вказана обставина враховується при обранні запобіжного заходу, а на стадії судового розгляду суд розглядає обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті, та позбавлений можливості висловлюватися щодо обґрунтованості підозри.

Посилання захисника на відсутність ризиків, зазначених в ухвалі суду про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є безпідставними, оскільки суд послався на конкретні обставини, які підтверджують існування ризику переховування від суду, т.я. обвинувачений є громадянином республіки Туреччина, має дозвіл на постійне проживання в Німеччині, а також врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення.

З ухвали суду убачається, що суд розглядав питання щодо можливості зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, однак прийшов до висновку, щотакий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не є гарантією того, що він не буде переховуватися від суду.
Посилання захисника на те, що суд не врахував необхідність проведення обвинуваченому лікування поза межами СІЗО, є безпідставними, оскільки суд під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 врахував стан здоров`я обвинуваченого, який є задовільним, в умовах слідчого ізолятора обвинувачений отримує відповідне лікування, а тому не є свідченням неможливості перебування обвинуваченого під вартою.
Разом з тим, суд першої інстанції, врахувавши злочин, в якому ОСОБА_5 обвинувачується, визначив обвинуваченому розмір застави, який, на думку колегії суддів, зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього, а тому на даний час підстав для зменшення розміру застави, колегія суддів не знаходить.
Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 199, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа 11-кп/824/176/2021 Категорія КК: ч. 3 ст. 307 КК України

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1