У Х В А Л А
про повернення касаційної скарги

18 січня 2021 року
м. Київ

Справа № 318/1635/15-к
Провадження № 51-5559ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі-Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій виклав вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Верховний Суд ухвалою від 19 листопада 2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишив без руху в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) і надав строк для усунення недоліків протягом 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали.
Відповідно до розписки засудженого, копію зазначеної ухвали ОСОБА_4 отримав 22 грудня 2020 року.

У межах встановленого строку засуджений знову звернувся до Суду з касаційною скаргою, однак не усунув недоліки, зазначені в ухвалі.
Так, всупереч положенням ст. 438 КПК України, засуджений, висловлюючи незгоду з вказаними судовими рішеннями, знову посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам кримінального провадження як на підстави для його скасування, що не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, однією з підстав залишення касаційної скарги без руху, була невідповідність викладених у скарзі вимог до суду касаційної інстанції положенням ч.1 ст.433 КПК України.
Стаття 433 КПК України визначає межі перегляду кримінального провадження судом касаційної інстанції.
Так, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, засуджений знову виклав вимоги, які не узгоджуються з положеннями зазначеної норми процесуального закону.
У поданій скарзі засуджений посилався на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, проте, ним знову не викладено належного правового обґрунтування заявленої вимоги про скасування оспорюваних рішень на цих підставах, з огляду на положення статей 94, 370, 374, 404, 405, 407, 412, 413, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.
Також у оновленій касаційній скарзі засуджений знову посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 367 КПК України, проте не зазначає в чому полягають вказані порушення та як вони вплинули на законність судового рішення.
Таким чином, засуджений, в установлений ухвалою Суду строк не усунув недоліки, зазначені в ухвалі, тому його касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 429 КПК України, повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року, разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3