Справа № 445/2028/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/8/20 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000471 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золочів Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, працюючого монтажником у приватного підприємця ФОП « ОСОБА_8 », раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 18.11.2019, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням його права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.
Згідно ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк рахується з дня проголошення вироку - 18.11.2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 1430,00 грн. витрат за проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» №1/1160 від 21.09.2018.
Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави 1430,00 грн. витрат за проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» №1/1153 від 01.10.2018.
Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави 1287,00 грн. витрат за проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» №1/1264 від 03.10.2018.
Скасовано арешт накладений на автомобіль «Mercedes-Benz S500» р.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21.08.2018 року.
Скасовано арешт накладений на автобус «BOVA» FHD 12/370 р.н. НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_10 , згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21.08.2018 року.
Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. У решті вирок залишити без змін.

Апелянт, не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 та доведеності вини у вчинені інкримінованого йому злочині, вважає вказаний вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, і в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 , однак при цьому суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Це вбачається з того, що звільняючи обвинуваченого від покарання на підставі ст. 75 КК України, враховуючи характеризуючі обвинуваченого дані та думку потерпілої, яка просила суд не позбавляти обвинуваченого волі, при цьому не було враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

На апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим та його захисником були подані заперечення про відмову у задоволені апеляційних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , обвинувачується в тому, що 19 серпня 2018 року, близько 10 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz S500» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автодорозі Тернопіль-Львів-Рава-Руська, 53 км - 146 м, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.3, 1.5, 1.10 ( в частині визначення термінів «дорожні умови», «дорожня обстановка», «дати дорогу»); Р.2 п. 2.3. б), д), п. 2.9 а); Р.12 пп. 12.3, 12.4; Р.16 п.16.11 Правил дорожнього руху, які виразились в тому, що він керуючи вищезазначеним автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ( згідно з висновком судово-токсикологічної експертизи № 3141/2018-т від 14.09.2018 у крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 2,28 проміле), не був уважний та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не виконавши вимоги дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху «дати дорогу», виїхав з вулиці Тернопільська, що у м. Золочеві Львівської області, яка є другорядною дорогою, на автодорогу Тернопіль-Львів-Рава-Руська, яка є головною дорогою, по якій в цей момент у напрямку м. Львова рухався автобус марки «BOVA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , не вжив заходів для зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до зупинки такого, внаслідок чого відбулось зіткнення між даними транспортними засобами, в результаті чого пасажир автомобіля марки «Mercedes-Benz S500» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень помер у Золочівській ЦРЛ.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 правил дорожнього руху пасажир автомобіля марки «Mercedes-Benz S500» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , згідно з висновку судово-медичної експертизи № 43/2018 від 15.09.2018, отримав тупу поєднану травму голови, тулуба і кінцівок у вигляді багатоуламкового перелому кісток склепіння черепа з крововиливами під оболонку головного мозку, переломів кісток верхніх і нижніх кінцівок, ребер, грудини з ушкодженнями внутрішніх органів, через що настала смерть останнього.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , підтриману захисником-адвокатом ОСОБА_9 , про відмову в задоволенні апеляційної скарги, міркування потерпілої ОСОБА_13 , висловлені письмово, про відмову в задоволені апеляційної скарги поданої прокурором та залишення вироку суду першої інстанції без змін, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які підтверджуються доказами, досліджені судом і наведені у вироку, дав діям обвинуваченого правильну юридичну оцінку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Проте суд першої інстанції в порушення вимог цієї норми закону не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про його особу та обставини, які обтяжують покарання.

Зокрема, у повній мірі не враховано, що даний злочин відноситься до тяжких злочинів. ОСОБА_7 вчинив злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, і в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 , однак при цьому суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Це вбачається з того, що звільняючи обвинуваченого від покарання на підставі ст. 75 КК України, враховуючи характеризуючі обвинуваченого дані та думку потерпілої, яка просила суд не позбавляти обвинуваченого волі, при цьому не було враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, є безпідставним та недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак колегія суддів не погоджується із застосуванням до обвинуваченого судом першої інстанції ст. 75 КК України, оскільки воно не ґрунтуються на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини вчиненого злочину та його наслідки, а саме те, що обвинувачений допустив порушення Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до загибелі людини.
За таких обставин навіть, з урахуванням пом`якшуючих обставин, у вигляді щирого каяття, наявності на утриманні неповнолітніх дітей та батьків пенсійного віку, активного сприяння розкриттю злочинів, а також позицію потерпілої, яка просила врахувати, що шкода їй відшкодована та у вирішенні питання про міру покарання просила не позбавляти обвинуваченого волі, не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування призначеного основного покарання. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілої у справі щодо покарання, яке він повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити, вирок у частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
При визначенні обвинуваченому покарання колегія суддів приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про його особу, конкретні обставини по справі, які впливають на покарання, та з урахуванням обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння у результаті чого настала смерть людини, вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_7 слід скасувати у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, є підставою для скасування вироку та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів, враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину; особи обвинуваченого, який раніше не судимий, по місцю праці характеризується позитивно, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини, наявність на утриманні неповнолітніх дітей та батьків пенсійного віку, активного сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілій завданої їй шкоди; міркування потерпілої про те, що вона не має до останнього претензій та просить не позбавляти його волі; а також з врахуванням обставин, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, яке призвело до загибелі людини, дійшла висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у відповідності до діючого законодавства, в межах санкції статті обвинувачення, призначивши мінімальну міру основного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року, яким засуджено ОСОБА_7 , за ч.2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначення покарання.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити основне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: