Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/431/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.08.2020 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , адвоката в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 березня 2020 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, безробітного, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 23 січня 2019 року вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 , ч. 3 ст. 185 , ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки;

- 25 квітня 2019 року вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 , ч. 3 ст. 185 , ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки;

визнано винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на строк 2 роки; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2019 року, визначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення: таємного викрадення чужого майна ( крадіжка), вчиненого повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

02 квітня 2019 року приблизно о 05 годині 50 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 зайшов до супермаркету ТОВ «АТБ-Маркет», який розташований за адресою Кіровоградська область, місто Світловодськ, вулиця Героїв України, будинок № 41 з метою придбання продуктів харчування.

Перебуваючи у приміщенні вище вказаного супермаркету та оглядаючи продукти харчування, розташовані на торгівельних прилавках, у ОСОБА_8 з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення двох металевих банок ікри лососевої.

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, бажаючи настання суспільних небезпечних наслідків, впевнившись, що його злочинні дії нікому не помітні, підійшов до торгівельного прилавку з морепродуктами та таємно, шляхом вільного доступу дістав дві металеві банки, у яких знаходилась ікра червона лососева зерниста фірми «Класичний посол» об`ємом 80 г кожна, вартістю 103 гривні 60 копійок за одну банку, загальною вартістю 207 гривень 20 копійок та поклав їх у кишені своєї куртки, тим самим незаконно повторно ними заволодів.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 утримуючи зазначені вище викрадені продукти харчування, непомітно для присутніх осіб, не розрахувавшись проніс їх через касу за межі магазину, з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ТОВ «АТБ-Маркет» матеріальну шкоду на загальну суму 207 гривень 20 копійок.

В апеляційних скаргах:

прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України, покарання за даним вироком та за попереднім вироком, - виконувати окремо.

В обґрунтування своїх вимог вказує наступне.

Судом першої інстанції не повною мірою дотримано вимог ст. ст. 50, 65 КК України: ОСОБА_8 вчинено злочин середньої тяжкості, раніше вчиняв корисливі злочини проти власності, перебуваючи на іспитовому строку, на шлях виправлення не став, не працює, не одружений, характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Крім того, судом неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, а саме не підлягає застосуванню ст. 71 КК України.

Попереднім вироком ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки.

Враховуючи положення Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року, кожний вирок (оскаржуваний і попередній) має виконуватись самостійно;

адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить змінити вирок місцевого суду в частині призначення покарання, застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт, застосувавши положення ст. 69 КК України.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Обвинувачений щиро розкаявся, визнав свою винуватість, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану шкоду.

Вказані обставини є такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому, при цьому, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, - не виявлено.

Вказує на обставину, яка істотно знижує тяжкість вчиненого злочину.

Вчиненням кримінального правопорушення завдано майнової шкоди у розмірі 207 гривень 20 копійок, на час вчинення злочину сума, з якої починалась кримінальна відповідальність становила 192 гривні 10 копійок, а на час ухвалення вироку 210 гривень 20 копійок.

Фактично, на даний час дане правопорушення кваліфікується як дрібне викрадення чужого майна.

За вказаних обставин, покарання, призначене ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк два роки (а за сукупністю у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців) є занадто суворим;

обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначення йому покарання, пом`якшивши його, а саме: не призначати покарання у виді позбавлення волі, або призначити покарання більш м`яке, ніж передбачене законом.

Вказує, що щиро кається у вчиненому, вину визнає, ще зі стадії досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілому спричинену шкоду, потерпілий не виказав жодних претензій до нього.

Також зауважує, що хворіє на гепатит С, є опікуном молодшого брата, оскільки вони не мають батьків.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, за мотивів, наведених у ній, заперечив задоволення апеляційної скарги адвоката та обвинуваченого, думку сторони захисту (адвоката та обвинуваченого), які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, задовольнити апеляційні скарги захисту, змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшивши обвинуваченому покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в порядку апеляційного оскарження не заперечуються.

Кваліфікація дій обвинуваченого сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відтак, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України правильною.
Сторона обвинувачення оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, а саме не погоджується із застосуванням положень ст. 71 КК України при призначенні остаточного покарання, а також не погоджується із призначенням занадто м`якого покарання; сторона захисту не погоджується із вироком суду в частині призначеного покарання, у зв`язку із суворістю такого покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався принципів призначення покарання, вимог закону, в тому числі, згідно із вимогами ст. 65 КК України, врахував всі передбачені даною нормою закону України про кримінальну відповідальність обставини.
Тож, судом враховано, що ОСОБА_8 вчинено умисний корисливий злочин, середньої тяжкості.
ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував спричинену шкоду (потерпілий у цьому зв`язку відмовився від цивільного позову), що визнано обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому; обставин, які обтяжують покарання, - не встановлено.
Разом із тим, ОСОБА_8 посередньо характеризований, не перебуває на обліку лікаря-психіатра, перебуває на обліку лікаря-нарколога, безробітний, без утриманців, двічі судимий за вчинення аналогічних злочинів, судимості не зняті, не непогашені у встановленому законом порядку, нове кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку.
Враховано й висновок органу пробації. Згідно із змістом досудової доповіді: перебуває на обліку Світловодського районного відділу пробації, ОСОБА_8 не намагається стати на шлях виправлення, зловживає алкоголем, ризик вчинення ОСОБА_8 нового кримінального правопорушення високий, виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства і окремих осіб.
Із врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, у виді позбавлення волі, із реальним його відбуванням у відповідних установах.

Призначене покарання у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Тож, доводи сторони захисту і сторони обвинувачення щодо недостатнього врахування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання обставин ст. 65 КК України дійсності не відповідають, оскільки, як те убачається з вироку суду, всі наведені захистом й обвинуваченням обставини, характеристики особи обвинуваченого судом враховані.

Відносно застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, як на те вказує сторона захисту, зауважується таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При цьому, у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній

частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Дійсно, обвинувачений ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував спричинену шкоду (потерпілий у цьому зв`язку відмовився від цивільного позову), і вказане визнано обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що вказані обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Беруться також до уваги й дані про особу обвинуваченого (безробітний, посередньо характеризований, двічі судимий за вчинення аналогічних злочинів, вчинення нового кримінального правопорушення під час іспитового строку), мету і мотив, якими ОСОБА_8 керувався при вчиненні кримінального правопорушення (корисливий мотив, умисний злочин середньої тяжкості).

У конкретному випадку, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів не убачає підстав до застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України та призначення останньому більш м`якого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, ніж передбачено законом.

З приводу наявності у обвинуваченого утриманців вказане не знаходить свого документального підтвердження, крім того, враховується факт безробіття обвинуваченого, відсутність сталого заробітку, що свідчить про неможливість обвинуваченого мати на утриманні власним коштом будь-якої особи.

При призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції застосовано ст. 71 КК України та визначено остаточне покарання за сукупністю вироків.

Із вказаним висновком суд апеляційної інстанції погоджується.

Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Як визначено ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»: частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Зважується на висновки, викладені у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 511/37/16-к, де зазначено: у кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу.

ОСОБА_8 засуджено вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 23 січня 2019 року за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки.
Злочини вчинено 01-07.07.2018 року.
У подальшому, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2019 року за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Злочин вчинено 27, 30.10.2018 року, 5, 7, 8.11.2018 року.
Цим же вироком ОСОБА_8 визначене остаточне покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, і покарання, призначене за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2019 року частково складене із покаранням за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 23 січня 2019 року, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.
При цьому ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку тривалістю три роки.
Тобто, судом складено призначені покарання за двома вироками від 23 січня та від 25 квітня 2019 року, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, визначено єдине остаточне покарання.
Наразі оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, події якого мали місце 02 квітня 2019 року (до ухвалення вироку від 25 квітня 2019 року, проте після ухвалення вироку від 23 січня 2019 року, покарання за якими складені).
Із наведеного слідує, що, у разі повторного застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України при ухваленні оскаржуваного наразі вироку суду та призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання, суд, за правилами цієї норми закону, має визначити ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань покарання за оскаржуваним вироком та остаточно визначеного покарання за двома вироками від 23 січня 2020 року та від 25 квітня 2020 року.
За таких обставин, фактично, має місце повторне призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки таке покарання визначатиметься включно із покаранням за вироком від 23 січня 2019 року, яке вже частково складене із покаранням за вироком від 25 квітня 2019 року.
Також. як встановлено, нове кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинене під час іспитового строку, обвинуваченим порушено умови застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням .
Зважаючи на зазначені обставини, а також на наведені вище норми закону, положення постанови Пленуму ВСУ, Постанови ВС, колегія суддів вважає, що застосування ст. 71 КК України та визначення обвинуваченому покарання шляхом часткового приєднання до призначеного за оскаржуваним вироком покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, як те здійснено судом першої інстанції, є правильним; самостійне виконання вироків неможливе.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційних скарг сторони захисту та сторони обвинувачення свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , адвоката в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 березня 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4