КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001135 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року, з підготовчого судового засідання, повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001135 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Повертаючи кримінальне провадження прокурору, своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Так, обвинувальний акт не містить повних анкетних даних потерпілих, що унеможливлює здійснення їх судового виклику і подальше проведення судових засідань.
Зокрема, відсутні повні анкетні дані щодо місця проживання потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яке зазначено лише в певній частині, що унеможливлює направлення їм судових повісток, а на телефонні дзвінки, за вказаними в обвинувальному акті номерами їх телефонів, вони не відповідають. _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1903/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_15
Категорія: ч. 5 ст. 191 КК України Доповідач ОСОБА_1
Також не видається з можливе повідомити потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , оскільки на телефонні дзвінки вони не відповідають, а повістки, направлені на зазначену в обвинувальному акті адресу проживання, повертаються за закінченням встановленого терміну зберігання, що ставить під сумнів достовірність вказаної в ньому інформації стосовно анкетних даних останніх.
Крім того, відповідно до змісту обвинувального акта, в частині формулювання обвинувачення (т.1 а.с. 65), зазначено, що, виходячи з фактичних обставин, які стороною обвинувачення були встановлені під час досудового розслідування, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , інкримінується привласнення чужого майна, шляхом зловживання своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах, організованою групою, але викладене в обвинувальному акті обвинувачення не сформульоване та не розкрито належним чином, зокрема:
- відомості щодо обставин (час, місце), при яких у ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , виник злочинний умисел, спрямований на привласнення грошових коштів, у вигляді премій, які призначались для преміювання працівників полку ПОП № 2 ГУ НП у м. Києві, а в обвинувальному акті сторона обвинувачення, стосовно даних відомостей, обмежується лише зазначенням приблизної дати виникнення такого умислу, «приблизно в кінці 2015 року»;
- не конкретизовані відомості щодо часу, місця, обставин та співвідношення розподілення між учасниками організованої групи грошових коштів, якими за твердженням сторони обвинувачення, вони заволоділи.
В обвинувальному акті лише констатується розподіл привласнених коштів для кожного з членів організованої групи у певних долях, відповідно до попередньої домовленості та ієрархії організованої групи, при цьому, по кожному з інкримінованих епізодів, місце та час розподілення та заволодіння грошовими коштами, слідством не встановлено, також обвинувальний акт містить неодноразові посилання на дії обвинувачених осіб у невстановленому місці, у невстановлений час та за невстановлених обставин, що підтверджує неконкретність обвинувачення.
- в обвинувальному акті не конкретизовано та не розкрито об`єктивну сторону кримінального правопорушення у вигляді привласнення, що інкримінується обвинуваченим.
У відповідності до кримінального законодавства, під поняття привласнення, розуміється незаконне безоплатне утримання майна, ввіреного винному, або майна, яке перебуває в його віданні на законній підставі. Утримання в свою чергу, як спосіб привласнення, полягає у невиконанні вимог повернути майно у певний строк і встановленні володіння ним як власним. Невиконання вимоги про повернення майна в зазначений час (за наявності мети привласнення) свідчить про закінчений злочин.
Натомість, в обвинувальному акті не зазначається щодо наявності правових підстав, часу, місця, обставин, за яких безпосередньо обвинуваченим, були ввірені або передані на законних підставах у відання, грошові кошти, у вигляді премій, призначених для преміювання працівників полку ПОП № 2 ГУ НП у м. Києві. Не сформульовано також та не розкрито сам факт утримання вказаних грошових коштів обвинуваченими, час, місце, обставини такого утримання, а також наявність та невиконання обвинуваченими вимоги з боку потерпілих про повернення таких грошових коштів.
Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування, долучений до обвинувального акту, в порушення вимог cт. 109 КПК України, не відображає повних відомостей про прийняті процесуальні дії та рішення під час досудового розслідування, зокрема, в ньому відсутні відомості про складання обвинувального акту, що, на підставі ч. 4 ст. 110 КПК України, також є процесуальним рішенням, а тому відомості про складання обвинувального акту мають бути зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
І за наявності таких недоліків обвинувального акта суд визнав неможливим призначення судового розгляду та прийняв рішення про його повернення прокурору.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду, прокурор у провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу суду постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в обвинувальному акті, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, поряд з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурором вважаються встановленими, міститься конкретне формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , із зазначенням конкретної частини статті КК України.
Судом же при постановленні оскаржуваної ухвали не взято до уваги вимоги ч. 6 ст. 22 КПК України, яка наголошує на тому, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, з чого слідує, що суд при її постановленні вийшов за межі наданих йому повноважень у підготовчому судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора у провадженні, в яких, вважаючи апеляційну скаргу необгрунтованою, просить її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Також захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора у провадженні, в яких, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Вимоги, які висуваються до обвинувального акта, визначені у ст. 291 КПК України.
Так, згідно ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;
9) дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування;
2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;
3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового
розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування;
4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;
5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, не містить повних анкетних даних щодо місця проживання окремих з потерпілих, яке зазначено в обвинувальному акті лише в певній частині, а саме - щодо потерпілого ОСОБА_14 зазначено місце його проживання: м. Лубни Полтавської області, без зазначення вулиці, номеру будинку та квартири та щодо потерпілого ОСОБА_13 зазначено місце проживання: АДРЕСА_1 , без зазначення номеру будинку та квартири.
Такі недоліки обвинувального акта є перешкодою у забезпеченні дотримання судом першої інстанції прав потерпілих, адже унеможливлює здійснення їх судового виклику, а здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Зважаючи на це, небезгрунтовними є посилання суду першої інстанції і щодо наявності сумнівів у достовірності вказаної в обвинувальному акті інформації стосовно анкетних даних потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , оскільки повістки, направлені на зазначену в обвинувальному акті адресу їх проживання, повертаються за закінченням встановленого терміну зберігання, а на телефонні дзвінки вони не відповідають, а відтак, не є зайвою перевірка правильності відображення анкетних даних всіх потерпілих та зазначення відповідних відомостей щодо них в обвинувальному акті.

За викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і вважає обґрунтованим рішення про повернення його прокурору для усунення недоліків, як це передбачено п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

В той же час, під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є одним із завдань підготовчого судового засідання, суд повинен перевірити обвинувальний акт на дотримання при його складанні вимог ст. 291 КПК України, в т.ч. шляхом надання правової оцінки відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочинів та формулювання обвинувачення тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статей (частин статей) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якими, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.

Між тим, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції в ухвалі також вказав на неконкретність викладеного в ньому формулювання обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, внаслідок не зазначення в ньому: відомостей щодо обставин (час, місце), при яких у ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , виник злочинний умисел, спрямований на привласнення грошових коштів, у вигляді премій, які призначались для преміювання працівників полку ПОП № 2 ГУ НП у м. Києві; не конкретизованості відомостей щодо часу, місця, обставин та співвідношення розподілення між учасниками організованої групи грошових коштів, якими за твердженням сторони обвинувачення, вони заволоділи; неналежного зазначення в ньому конкретних обставин події злочину, відповідно до об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у формі привласнення майна, що інкримінується обвинуваченим.

Проте, як вважає колегія суддів, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні, та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження і надання оцінки діянню обвинувачених та правильності кваліфікації їх дій, що є неприпустимим на даній стадії судового розгляду.
Також, суд, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, послався, в тому числі, на те, що реєстр матеріалів досудового розслідування, який доданий до обвинувального акта не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, оскільки він не відображає повних відомостей про прийняті процесуальні дії та рішення під час досудового розслідування, зокрема, в ньому відсутні відомості про складання обвинувального акта.

Однак, ці обґрунтування суперечать вимогам ст. 314 КПК України, оскільки даною нормою закону не передбачена можливість повернення обвинувального акта прокурору, у зв`язку з неповнотою та неправильністю даних реєстру матеріалів досудового розслідування.

З урахуванням наведеного, дані посилання суду першої інстанції підлягають виключенню з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, а відтак апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001135 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, - змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2020 року посилання, як на підставу повернення обвинувального акта, - на неконкретність висунутого обвинувачення та неповне складання реєстру матеріалів досудового розслідування.
В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ __________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3