ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1810/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 623/3102/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
власника майна - ОСОБА_7
власника майна - адвоката ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
Накладено арешт на автомобіль SKODA OCTAVIA, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , сірого кольору, 2004 року випуску, з номером кузову НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його ремонту, відчуження, продажу та керування, визначивши його зберігання згідно п. 20 постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 визначити на території Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Георгіївський, 2.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказану ухвалу слідчого судді про арешт майна. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність в клопотанні слідчого належного обґрунтування підстав арешту та посилання на наявність ознакам, передбаченим ст. 170 КПК України. Зазначив, що автомобіль, який йому належить не був знаряддям скоєння злочину, а він ніякого відношення до наїзду на потерпілого не має. Вказав, що у нього відсутні будь-які мотиви перешкоджати слідству в розслідуванні злочину. Органу досудового розслідування ніхто не забороняє провести необхідні слідчі дії з автомобілем не зберігаючи його на території відділення поліції. Тому просив скасувати вказану ухвалу слідчого судді про арешт майна.
Вислухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
7 вересня 2020 р. прокурор Ізюмської місцевої прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням накласти арешт на тимчасового вилучений під час огляду місця події автомобіль SKODA OCTAVIA, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , сірого кольору, 2004 року випуску, з номером кузову НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його ремонту, відчуження, продажу та керування, помістивши його на зберігання на територію Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Георгіївський, 2.
В обґрунтування клопотання прокурор вказував, що 05 вересня 2020 року близько 22 години 30 хвилин на перехресті вулиць Коцюбинського та Пролетарської м. Ізюм Харківської області, стався наїзд автомобіля ВАЗ 2108 з д.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з тяжкими тілесними ушкодженнями був доставлений до Ізюмської ЦМЛ та ІНФОРМАЦІЯ_3 о 07 годині 54 хвилині помер у відділенні реанімації, як було зазначено у повідомленні до Ізюмського ВП лікаря Ізюмської ЦМЛ до служби 102
05 вересня 2020 року о 23 годині 30 хвилин в ході огляду місця ДТП на перехресті вулиць Пролетарської та Коцюбинського м. Ізюм Харківської області, було виявлено автомобіль ВАЗ 2108 з реєстраційним номером НОМЕР_4 , білого кольору, 1987 року випуску, номер кузову НОМЕР_5 , та автомобіль SKODA OCTAVIA, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , сірого кольору, 2004 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 , з механічними пошкодженнями характерними для ДТП. Автомобіль ВАЗ 2108 з реєстраційним номером НОМЕР_4 , білого кольору, 1987 року випуску разом з ключем до автомобіля та автомобіль SKODA OCTAVIA, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , сірого кольору, 2004 року випуску, з ключем до автомобіля, було вилучено та поміщено на територію Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області, за адресою: Харківська область, м. Ізюм, провулок Георгіївський, 2.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль SKODA OCTAVIA, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , сірого кольору, 2004 року випуску, з номером кузову НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Автомобіль SKODA OCTAVIA, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , сірого кольору, 2004 року випуску, з номером кузову НОМЕР_2 , відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України вважається тимчасово вилученим майном.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що автомобіль SKODA OCTAVIA, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , сірого кольору, 2004 року випуску, з номером кузову НОМЕР_2 є доказом злочину, оскільки містить на собі сліди злочину, для забезпечення збереження технічного стану автомобіля, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, дослідження його технічного стану та слідів зіткнення необхідне для всебічного і повного дослідження обставин кримінального провадження, необхідністю проведення судово авто-технічних експертиз, яке є необхідним для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, ремонту, відчуження, або зумовить труднощі в частині забезпечення можливого цивільного позову, прокурор просив накласти арешт на вказаний автомобіль.
Приймаючи рішення про накладення арешту на зазначений в клопотанні автомобіль SKODA OCTAVIA, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , сірого кольору, 2004 року випуску, з номером кузову НОМЕР_2 , вилучений в ході огляду місця дорожньо-транспортної події, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що прокурором доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, оскільки воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, є доказом злочину. Для забезпечення збереження технічного стану автомобіля, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, дослідження його технічного стану та слідів зіткнення необхідне для всебічного і повного дослідження обставин кримінального провадження, необхідністю проведення судово авто-технічних експертиз, що є необхідним для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, ремонту, відчуження, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про арешт вказаного автомобілю.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді, оскільки він ґрунтується на нормах чинного та міжнародного законодавства.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого транспортного засобу ознакам речових доказів, оскільки він може містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України. Враховуючи конкретні обставини зазначеного кримінального провадження, а саме того, що відомості до ЄРДР внесені за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту вказаного майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії", при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" , рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна не ґрунтуються на фактичних відомостях кримінального провадження. Вилучений транспортний засіб необхідний для призначення та проведення судових експертиз, з метою з`ясування технічного стану транспортного засобу, параметрів механізму дорожньо-транспортної події, дій учасників пригоди. При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 8 вересня 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді