печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, що подала скаргу ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Києві скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити певні дії, у рамках кримінального провадження № 0000436,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із скаргою бездіяльність Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити певні дії, у рамках кримінального провадження № 0000436.

У поданій скарзі особа, яка її подала вказує, що ним було подане до Офісу Генерального прокурора клопотання про проведення слідчий дій у кримінальному провадженні в якому просить: провести огляди Інтернет ресурсів, розміщених за інтернет посиланнями: « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; допитати в якості свідків слідчого в особливо важливих справах ОСОБА_7 (м.т. НОМЕР_1 ), старшого слідчого ОСОБА_8 (м.т. 050-593-30-76) або слідчих групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000180 від 21.01.2014 з підстав розшуку потерпілого ОСОБА_9 для визнання його потерпілим, обставин вчинення щодо нього кримінальних правопорушень, можливих звернень до них ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; здійснити тимчасовий доступ в порядку, передбаченому Главою 15 «Тимчасовий доступ до речей і документів» КПК України, до матеріалів кримінального провадження №0000180 від 21.01.2014 з метою ознайомлення з речовими доказами та документами, що можуть мати суттєве значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000436.

За результатами розгляду вказаного клопотання, постановою прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 від 03.07.2020 відмовлено в задоволенні клопотання.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 та особа, яка звернулась із скаргою ОСОБА_3 вимоги визначені у скарзі підтримують, просять скаргу задовольнити.

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо задоволення скарги заперечили, вказують, що у кримінальному провадженні № 0000436 оголошено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, також вказують на вмотивованості винесеної прокурором постанови про відмову у задоволенні клопотання, оскільки обставини кримінального переслідування ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 слідчим шляхом повно та неупереджено перевірені у межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000020 від 05.02.2014, з якого виділено кримінальне провадження № 0000436 від 19.05.2020, а інформація, у витребуванні якої просить захисник, в основному не відноситься до предмету доказування.

Слідчий суддя, заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників провадження, вивчивши скаргу, дослідивши надані докази, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів скарги, Другим відділом Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000436, що виділено із матеріалів кримінального провадження № 0000020.

Адвокат ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Офісу Генерального прокурора із клопотання № 194вих2020 від 25.06.2020, в порядку ст. 220 КПК України.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 від 03.07.2020 відмовлено в задоволенні клопотання.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

У разі повної або часткової відмови у задоволенні клопотання, виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Так, у п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38. Рішення ЄСПЛ у справі «Ankerl V. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.

Крім того, у п. 134 Рішення ЄСПЛ у справі «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туречинни», п. 75 «Афанасьев проти України», п. 207 рішення у справі «Nada проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

Мотивуючи оскаржувану постанову, прокурор виходить з того, що обставини кримінального переслідування ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 слідчим шляхом повно та неупереджено перевірені у межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000020 від 05.02.2014, з якого виділено кримінальне провадження № 0000436 від 19.05.2020, а інформація, у витребуванні якої просить захисник, в основному не відноситься до предмету доказування даного кримінального провадження.

Разом з тим, вдаючись до аналізу оскаржуваної постанови, приходжу до висновку, що остання не містить обґрунтувань на які має місце посилання захисника у клопотанні, а містить лише загальне посилання на висновок, без належного його обґрунтування.

Поряд з цим, не сприймаються доводи прокурорів у судовому засіданні, щодо неможливості проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні з підстав відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту, в порядку ст. 290 КПК України, оскільки відповідно до положень норми ст. 283 КПК України формами закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження; звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Вирішуючи дану скаргу, слідчим суддею в тому числі застосовується один із основоположних принципів засад кримінального провадження як то змагальність сторін, який зводиться до того, що на сторін покладається обов`язок довести ті обставини на які вони посилаються.

Отже, за таких обставин, оскільки постанова слідчого носить у собі формальний характер, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови та наявність факту бездіяльності, що полягає у не виконанні положень ст. 220 КПК України, а саме не вчинення належних дій стосовно розгляду клопотання від 25.06.2020 № 194.

Аналізуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність зобов`язання розглянути клопотання ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_3 від 25.06.2020 № 194, відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 220, 303, 306, 307, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити певні дії, у рамках кримінального провадження № 0000436 задовольнити частково.

Скасувати постанову прокурора першого відділу Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 від 03.07.2020 про відмову в задоволенні клопотання, у рамках кримінального провадження № 0000436.

Зобов`язати компетентну особу Офісу Генерального прокурора у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000436 повторно розглянути клопотання ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_3 від 25.06.2020 № 194.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1