Справа № 135/1449/20
Провадження №11-кп/801/169/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції з ДУ «Ладижинська ВК (№39)» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, відносно
засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ, з неповною середньою освітою, засудженого 20.01.2016 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Ладижинського міського суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Згідно клопотання адвокат просив зарахувати засудженому ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення, період його перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор з 25.07.2018 по 19.12.2018, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 просив зарахувати йому день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 08.11.2014 по 20.11.2018, тобто по день коли було винесено рішення судом касаційної інстанції. При цьому пояснив, що весь цей період він перебував у слідчому ізоляторі. Захисник ОСОБА_8 клопотання підтримав, вказавши, що не може виходити за межі вимог його підзахисного, тому просив зарахувати ОСОБА_7 період з 25.07.2018 по 19.12.2018 в строк покарання з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Доповнивши, що час перебування в слідчому ізоляторі підлягає зарахуванню, оскільки умови утримання в ньому гірші за умови в місцях позбавлення волі.
Прокурор вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити за безпідставністю, оскільки вказаний засудженим строк не є попереднім ув`язненням, яке закінчилось після набрання вироком законної сили.
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року в задоволенні клопотання про зарахування засудженому ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення у строк покарання, відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.12.2020 скасувати та ухвалити нову ухвалу про задоволення його клопотання. Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання період перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 25.07.2018 по 19.12.2018 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. У відповідності до вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 20.01.2016 року ОСОБА_7 , відповідно до положень ч.2 ст.75 КК України у строк відбування покарання був зарахований строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 08.11.2014 до дня набрання вироком законної сили. Приймаючи оскаржуване рішення, суд залишив поза увагою інформацію надану адміністрацією ДУ «Ладижинська ВК (№39)» про те, що ОСОБА_7 прибув до ДУ «Ладижинська ВК (№39) 27.06.2017 із СІЗО м. Дніпропетровськ. 25.07.2018 був етапований до ДУ «Київський слідчий ізолятор», куди прибув 04.08.2018 та повернувся до установи 19.12.2018. Тобто, поза межами установи виконання покарань ОСОБА_7 перебував 4 місяці 24 дні.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити повністю, посилаючись на викладенні в ній обставини.
Засуджений ОСОБА_7 повідомлений апеляційним судом про розгляд апеляційної скарги його захисника. Проте, заяв про його бажання бути особисто присутнім у судовому засіданні та заперечень щодо судового розгляду у його відсутність до апеляційного суду не надсилав. Захисник ОСОБА_8 та прокурор не заперечували за таких підстав проти розгляду апеляційної скарги адвоката без особистої участі засудженого ОСОБА_7 , що не буде порушувати прав засудженого.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, прокурора, захисника та засудженого, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Апеляційний суд у відповідності до ч.1 ст.404 КК України переглядає судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як визначено ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону суддею дотримані.

З наданих матеріалів клопотання у кримінальній справі вбачається, що 20.01.2016 року ОСОБА_7 засуджено вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 08.11.2014 до набрання вироком законної сили.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою (а.п.23-25).
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.02.2017 року апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2016 року залишено без задоволення. Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2016 залишено без змін (а.с.18).
20.11.2018 року Постановою Верховного Суду вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.02.2017 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін, а його касаційну скаргу без задоволення.
У відповідності до матеріалів судового провадження ОСОБА_7 , 1976 року народження прибув до ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» Вінницької області 27.06.2017 року із СІЗО м. Дніпропетровська.
25.07.2018 року ОСОБА_7 був етапований до ДУ «Київський слідчий ізолятор», куди прибув 04.08.2018 року.
З ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 до ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» Вінницької області повернувся 19.12.2018 року.
Колегією суддів встановлено, що дійсно на час розгляду Верховним судом касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2016 та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.02.2017 року у кримінальному провадженні за №0004320 від 08.11.2014, засуджений ОСОБА_7 перебував у ДУ «Київський слідчий ізолятор». Проте, вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2016 скасований не був, а також ні за нововиявленими обставинами, ні за виключними обставинами судом не переглядався, у зв`язку з чим набрав законної сили 21.02.2017 року, тобто з дня постановлення ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області.
У відповідності до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Згідно абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому, у розумінні ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Таким чином, буквальний зміст абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) указує на те, що вказана норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.
При цьому, положення в пункті «ґ» ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім, на що також звернув увагу Верховний Суд у своєму рішенні від 26.02.2020 у справі №497/349/16-к.
Статтею 21 КПК України визначено, що наявність рішення, що набрало законної сили в порядку, визначеному КПК України, є обов`язковим і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду вказаного клопотання захисника в інтересах засудженого, повністю дотримався вимог кримінального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що після набрання вироком законної сили, тобто з 21.02.2017 року припинилася дія обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а отже закінчився строк його попереднього ув`язнення. Подальше перебування останнього в ДУ «Київський слідчий ізолятор» як особи, яка почала відбувати покарання, не є попереднім ув`язненням та, відповідно, не підлягає зарахуванню згідно ч.5 ст.72 КК (в редакції Закону № 838-VIII).

Доводи апеляційної скарги захисника суд вважає непереконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.336, 404, 405, 407, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року про відмову в зарахуванні засудженому ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення у строк покарання - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9