КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/945/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.08.2020 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань та нагляду за його оперативними підрозділами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, за адресою:

- АДРЕСА_1 ;

- АДРЕСА_2 ,

які на праві власності належать ОСОБА_6 , шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», об`єкти нерухомого майна, за адресою:

- АДРЕСА_1 ;

- АДРЕСА_2 ,

які на праві власності належать ОСОБА_6 .

Заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях) окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належать ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_7 подала в інтересах власника майна ОСОБА_6 апеляційну скаргу, у якій просила поновити строк на апеляційне оскарження, витребувати з Печерського районного суду міста Києва матеріали провадження у справі, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.08.2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та визначення порядку зберігання речових доказів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник стверджує, що ухвала слідчого судді є такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та в результаті неповноти судового розгляду, а отже, підлягає скасуванню.

Зокрема, представник стверджує, що ОСОБА_6 , як власника майна, не було повідомлено у встановлений КПК України спосіб про розгляд клопотання прокурора.

Оскаржувана ухвала не містить жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що арештоване майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а прокурором, який звернувся до суду з клопотанням, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання у якості речового доказу арештованого майна.

Представник зазначає, що ОСОБА_6 1993 р.н. не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, а підозру у вказаному провадженні оголошено ОСОБА_6 1964 р.н., який власнику майна доводиться батьком.

Крім того, оскаржувана ухвала містить низку протиріч, а матеріали провадження не містять доказів наявності чи відсутності письмової згоди власника майна для передачі арештованого майна на зберігання до Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Правовстановлюючі документи на майна, на яке накладено арешт, було вилучено слідчим під час здійснення 25.08.2020 року обшуку за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, представник зазначає, що про існування вказаної ухвали власнику майна стало відомо 24.11.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно із витягу, зі змісту якого і було встановлено факт накладення арешту на вказане майно, а текст ухвали отримано 24.11.2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

В судовому засіданні від 29.12.2020 року була присутня представник ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги. Проте, з урахуванням неявки прокурора до зали судових засідань, колегією суддів було оголошено перерву для повторного виклику прокурора.

21.01.2021 року прокурор та представник ОСОБА_7 до зали судових засідань не з`явилися, останньою було подано клопотання про відкладення апеляційного розгляду на іншу дату. Разом з тим, враховуючи те, що в судовому засіданні від 29.12.2020 року представник ОСОБА_7 була присутня, підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення по суті, колегія суддів, з метою недопущення затягування судового розгляду, вирішила за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представника та прокурора, оскільки вказане не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, врахувавши пояснення представника власника майна, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1. ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З матеріалів судового провадження вбачається, що розгляд клопотання прокурора було здійснено без участі власника майна або його представника, про існування вказаної ухвали власнику майна стало відомо 24.11.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно із витягу, зі змісту якого і було встановлено факт накладення арешту на вказане майно, а текст ухвали отримано 24.11.2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. Враховуючи, що апеляційна скарга була подана 25.11.2020 року, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не є пропущеним, а тому не підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 26.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Досудове розслідування розпочато на підставі заяви приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , про вчинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційних дій які фактично вона не вчиняла, а саме: перереєстрація права власності та зняття обтяження з земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 га кадастровий номер :78:139:0055.

Досудове розслідування здійснюється на підставі заяви ОСОБА_10 , відповідно до якої 06.12.2017 року невстановлені особи, шляхом обману та зловживання довірою, під приводом укладання Договору про надання юридичних та консультаційних послуг, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_11 на суму 4,5 млн. доларів США та ТОВ «Інвестиційна Долина» на 162 800 000 грн, чим спричинили шкоду в особливо великих розмірах.

Органом досудового розслідування зазначено, що група осіб, яка складається з ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , в період з вересня 2017 року по березень 2018 року шахрайським способом, з використанням підроблених документів та незаконним втручанням в роботу державних реєстрів заволоділи грошовими коштами ОСОБА_11 на суму 4 385 000 (чотири мільйони триста вісімдесят п`ять тисяч) доларів США та ТОВ «Інвестиційна долина» на суму 162 000 000 (сто шістдесят два мільйони) гривень.

Одночасно з цим зазначено, що ОСОБА_6 користується та являється фактичним власником об`єктів нерухомого майна, за адресою:

- АДРЕСА_1 ;

- АДРЕСА_2 , які на праві власності належать ОСОБА_6 і набуті за рахунок коштів, здобутих злочинним шляхом при вищезазначених обставинах.

При цьому прокурор посилається на те, що батько апелянта підозрюваний у справі ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень у період з вересня 2017 року по березень 2018 року у набутті значних коштів злочинним шляхом. Саме з цього періоду і були набуті вищевказані квартири сином підозрюваного ОСОБА_6

29.07.2020 року винесено постанову про визнання речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, відповідно до якої все вище перелічене майно визнано речовими доказами.

06.08.2020 року прокурор першого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань та нагляду за його оперативними підрозділами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.08.2020 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань та нагляду за його оперативними підрозділами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, за адресою:

- АДРЕСА_1 ;

- АДРЕСА_2 ,

які на праві власності належать ОСОБА_6 (сину підозрюваного ОСОБА_6 ), шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», об`єкти нерухомого майна, за адресою:

- АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ,

які на праві власності належать ОСОБА_6 .

Заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях) окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належать ОСОБА_6 .

Задовольняючи клопотання прокурора та накладаючи арешт на вищевказані об`єкти нерухомого майна, слідчий суддя зазначив, що прокурором доведено, що вказане майно могло бути набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до його подальшого відчуження або інших наслідків, що можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

З такими висновками слідчого судді у цій частині, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки це майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України і має ознаки майна, яке набуто кримінально-протиправним шляхом.
Згідно постанови старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_14 від 29.07.2020 року, об`єкти нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000048 від 26.01.2018 року.

Щодо доводів представника про те, що ОСОБА_6 1993 р.н. не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, а підозру у вказаному провадженні оголошено ОСОБА_6 1964 р.н., який власнику майна доводиться батьком, колегія суддів звертає увагу, що арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК Українипо суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Вказане свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтересивласника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження,знищення,перетворення, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Доводи представника власника майна про те, що ОСОБА_6 , як власника майна, не було повідомлено у встановлений КПК України спосіб про розгляд клопотання прокурора не можуть бути прийняті колегією суддів з огляду на таке.
Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
У поданому клопотанні прокурор просив розглянути клопотання без повідомлення зацікавлених осіб та їх захисників, зазначивши метою накладення арешту забезпечення збереження речових доказів, а тому, порушення норм кримінального процесуального законодавства у цьому випадку колегією суддів не виявлено.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора та накладаючи арешт на майно, а саме: об`єкти нерухомого майна, за адресою:

- АДРЕСА_1 ;

- АДРЕСА_2 , які на праві власності належать ОСОБА_6 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Проте, колегія суддів не може погодитися з викладеними у оскаржуваній ухвалі висновками слідчого судді в частині встановлення заборони користуватися вищезазначеним майном, з огляду на наступне.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Виходячи зі змісту ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. При цьому, в ухвалі зазначається заборона, обмеження розпоряджатися або користуватися майном та вказівку на таке майно.

В даному випадку арешт накладається з метою забезпечення збереження речових доказів. Вказане свідчить, що на даному етапі досудового розслідування потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна як позбавлення права користування. Для досягнення завдань такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з даних підстав достатнім буде позбавлення права лише відчужувати та розпоряджатися, що полягає у забороні відчуження, що не передбачає вилучення арештованого майна із користування власників. Зазначене стосується арешту на нерухоме майно, оскільки за наявності арешту на нього, шляхом заборони відчуження та розпоряджатися, користування ним є неможливим.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що заборона користування нерухомим майном буде надмірним втручанням в права та інтереси власника майна і не є виправданим на даному етапі досудового розслідування.

Щодо доводів представника про те, що матеріали провадження не містять доказів наявності чи відсутності письмової згоди власника майна для передачі арештованого майна на зберігання до Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, колегія суддів зазначає наступне.

Питання передачі майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, регулюються ст. 100 КПК України.

Враховуючи, що серед переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначеному ст. 309 КПК України, відсутня ухвала слідчого судді про передачу або відмову у передачі майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, колегія суддів позбавлена можливості переглянути ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.08.2020 року у цій частині, оскільки вирішення такого питання кримінальним процесуальним законом віднесено до виключної компетенції слідчого судді суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_15 , задовольнити частково.
Ухвалуслідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань та нагляду за його оперативними підрозділами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту, задовольнити частково.
Накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, за адресою:
- АДРЕСА_1 ;
- АДРЕСА_2 , які на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження цим майном та передатиНаціональному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», об`єкти нерухомого майна, за адресою:

- АДРЕСА_1 ;
- АДРЕСА_2 , які на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонити всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях) окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6 у, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3