Ухвала
іменем України
02 жовтня 2020 року

м. Київ

справа №606/2446/19

провадження № 51-4696ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 9 вересня 2020 року в кримінальному провадженні № 0000148 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України ( далі КК),
встановив:
у підготовчому судовому засіданні 30 квітня 2020 року ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 на незаконні дії та бездіяльність слідчого, прокурорів та заступника керівника слідчого управління ГУНП у Тернопільській області, а також у задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, та закрито кримінальне провадження у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_6 від обвинувачення.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 9 вересня 2020 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувану ухвалу і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотне порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування своїх вимог захисник у скарзі зазначає, що при перегляді рішення районного суду суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином усіх доводів, наведених у його апеляційній скарзі, і не усунув порушень, які, на думку захисника, були допущені судом першої інстанції, а тому вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена без додержання вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Колегія суддів, перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, дійшла висновку про таке.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого. До таких проваджень відноситься і кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_5 .
За правилами ч. 4 ст. 26 КПК відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні в формі приватного звинувачення таке підлягає закриттю, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.
Отже, за змістом статей 26, 284, 477 КПК відмова потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні в формі приватного звинувачення є безумовною підставою для його закриття незалежно від позиції обвинуваченого.
Як убачається зі змісту ухвали районного суду, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, яке відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення. У підготовчому судовому засіданні 30 квітня 2020 року суд розглянув заяву потерпілого ОСОБА_6 про відмову від обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину, який разом із захисником ОСОБА_4 не заперечували проти її задоволення та одночасно підтримали скаргу захисника на незаконні дії та бездіяльність слідчого, прокурорів та заступника керівника слідчого управлянні ГУНП в Тернопільській області у кримінальному провадженні і просили закрити справу ще й на підставі, передбаченої п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.
Таким чином, сторонами на розгляд суду було надано дві заяви про закриття кримінального провадження з двох різних підстав, передбачених ч. 1 ст. 284 КПК, які тягнули за собою однакові наслідки, але передбачали різний механізм їх вирішення.
За правилами кримінального процесуального закону кримінальне провадження не може бути закрито одночасно з двох різних підстав.
З огляду на це, місцевий суд прийняв рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, проти чого сторона захисту в судовому засіданні не заперечувала.
Таке рішення місцевого суду не суперечить вимогам закону, оскільки при наявності двох альтернативних варіантів для закриття кримінального провадження, суд може зробити це лише на підставі одного з них.
При перегляді рішення місцевого суду за апеляційною скаргою захисника, доводи якої є аналогічними тим, що зазначені ним у касаційній скарзі, апеляційний суд їх ретельно перевірив та дав на них обґрунтовані відповіді, вказавши у своїй ухвалі конкретні мотиви і підстави з яких він ці доводи відхилив, слушно зауваживши при цьому, що нормами кримінального процесуального закону не передбачено можливість закриття кримінального провадження з двох різних правових підстав водночас.
Ухвала апеляційного суду є належним чином умотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Касаційна скарга захисника не містить доводів, які би вказували про такі допущені судом апеляційної інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, які ставлять під сумнів законність цього рішення та можуть бути підґрунтям для скасування оспорюваної ухвали відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, і таких даних з її змісту не вбачається.
Зважаючи на викладене підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 9 вересня 2020 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3