Справа № 308/6022/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисників адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Бартованець , погоджене прокурором, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилиповичі, Новоград-Волинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, одруженого , з вищою освітою, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у якому зазначає, що слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000311 за підозрою ОСОБА_7 за ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366, ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що у грудні 2014 року у начальника відділу землеустрою та охорони земель управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_8 , виник злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння землями державної власності, які, відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 011 №00046 від 24.06.1994, перебували у користуванні радгосп-заводу «Руськополівське», правонаступником якого є колективне сільськогосподарське підприємство «Руськополівське» (Тячівський район, с. Руське Поле, вул. Головна, 201), на користь фізичних осіб. В подальшому, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний намір вона не зможе та розуміючи, що для цього їй потрібно підшукати співучасників та осіб, які допоможуть реалізувати її злочинний намір, у період з грудня 2014 року по 19.01.2015 року організувала стійку злочинну групу, до складу якої залучила начальника управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_9 , головного спеціаліста відділу державного земельного кадастру управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_10 , першого заступника начальника Головного управління Держземагентства у Закарпатській області ОСОБА_7 та начальника відділу землеустрою та охорони земель Головного управління Держземагенства у Закарпатській області ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_8 розподілила ролі, при яких вона сама виступала в ролі організатора злочинної групи, а всі інші учасники були виконавцями злочину. Таким чином, ОСОБА_7 , діючи у складі організованої ОСОБА_8 злочинноїгрупи,згідно попередньо розробленого плану та розподілених функцій, умисно, усвідомлюючи, що земельні ділянки знаходяться у постійному користуванні КСП «Руськополівське», яке, у відповідності до ст. 27 Земельного кодексу України, ч.5 ст.59 Господарського кодексу України та ст.108 Цивільного кодексу України, (в редакціях, чинних станом на 23.02.2011) є правонаступником радгосп-заводу «Руськополівське», що підтверджено рішенням Господарського суду Закарпатської області №907/721/13 від 26.09.2013, добре знаючи про місце їх розташування, а саме їх розміщення в межах земель вказаного підприємства і щодо них чинним законодавством передбачений особливий режим передачі у приватну власність, діючи умисно, будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем всупереч інтересам служби, діючи умисно, з метою отримання неправомірної вигоди для себе, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , в порушення вимог ч. 5 ст. 116, ч.6, ч.7 ст.118, ч.6 ст.186-1, ч.4 ст.122, ст.141 Земельного кодексу України, ст.50 Закону України «Про землеустрій» (в редакціях, чинних на час вчинення правочинів), без врахування та достовірно знаючи, що вищевказаним рішенням Господарського суду Закарпатської області визнано недійсним та скасовано розпорядження голови Тячівської районної адміністрації №157 від 16.03.2012 «Про припинення права користування земельною ділянкою», без проведення, передбаченої ст. 141 Земельного кодексу України, відповідної процедури припинення права користування користувачем - КСП «Руськополівське» десяти земельними ділянками площею 2,0 га кожна, загальною площею 20 га в урочищі «Сад» с. Руське Поле, Тячівського району, незаконно передали їх у власність для ведення особистого селянського господарства наступним фізичним особам: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які для одержання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність їм цих земельних ділянок до Головного Управління Держземагенства у Закарпатській області не зверталися, документи не готували та не подавали. Отже, таким чином, своїми вищевказаними умисними діями перший заступник начальника Головного управління Держземагенства у Закарпатській області ОСОБА_7 , начальник управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_9 , начальник відділу землеустрою та охорони земель управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_8 , головний спеціаліст відділу державного земельного кадастру управління Держземагенства у Тячівському районі Закарпатської області ОСОБА_10 та начальник відділу землеустрою та охорони земель Головного управління Держземагенства у Закарпатській області ОСОБА_11 , без проведення, передбаченої ст. 141 Земельного кодексу України, відповідної процедури припинення права користування користувачем - КСП «Руськополівське» десятьма земельними ділянками, площею 2,0 га кожна, загальною площею 20 га, незаконно зареєстрували їх за кадастровими номерами: :03:001:0015; :03:001:0016; :03:001:0017; :03:001:0018; :03:001:0019; :03:001:0020; :03:001:0021; :03:001:0022; :03:001:0023; :03:001:0024, та незаконно передали їх у власність громадянам: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , чим спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам держави на загальну суму 5 240 000 грн.

В клопотанні слідчий зазначає, що 10.01.2019 складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України, якому повідомлення про підозру не вручено внаслідок не встановлення його місця перебування, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а саме шляхом надсилання письмового повідомлення за допомогою поштового зв`язку за місцем реєстрації підозрюваного. По теперішній час місце перебування підозрюваного ОСОБА_7 не було встановлено, проведеними розшуковими заходами отримано відомості про те, що ОСОБА_7 не проживав за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , а за матеріалами кримінального провадження у органу досудового розслідування є достатньо підстави вважати, що останній переховувався від слідства та суду. 03.01.2019 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук по кримінальному провадженні №0000026 від 29.02.2016, за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України. Вина підозрюваного ОСОБА_7 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема: рапортом Тячівської місцевої прокуратури від 29.02.2016 про виявлення кримінального правопорушення; протоколами допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_23 (керівник КСП «Руськополівське»); довідкою Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області №04/17 від 11.01.2016 про дотримання вимог земельного законодавства при передачі у приватну власність вищевказаних громадян даних земельних ділянок, згідно якої всім вказаним громадянам земельні ділянки передані у власність всупереч чинного законодавства, а також підтверджено, що вищевказані відчужені земельні ділянки відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 011 №00046 від 24.06.1994, перебувають у постійному користуванні КСП «Руськополівське»; долученим до матеріалів кримінального провадження рішенням Господарського суду Закарпатської області №907/721/13 від 26.09.2013; висновком експертизи з питань землеустрою №14799/17-41/16875-16883/17-41 від 22.12.2017, згідно якого проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 для ведення особистого селянського господарства, затверджені наказами Головного управління Держемагенства у Закарпатській області, не відповідають за складом та змістом вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинних на дату його затвердження; висновком судової оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи №17/17 від 02.12.2017, згідно якого ринкова вартість вищевказаних земельних ділянок становила 524 000 грн. кожна; висновком судової оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи №17/17 від 02.12.2017, згідно якого вищевказані земельні ділянки перебувають в межах земель, які згідно державного акту на право постійного користування землею серії ЗК 011 №00046 від 24.06.1994, були передані у постійне користування радгоспзаводу «Руськополівський», правонаступником якого є КСП «Руськополівське»; висновками почеркознавчих експертиз, згідно яких підписи вищевказаних фізичних осіб у клопотаннях до ГУ Держземагенства у Закарпатській області, у поземельних книгах на земельні ділянки, у заявах громадян про державну реєстрацію земельних ділянок, та у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок виконані не ними; та іншими матеріалами кримінального провадження.

Обгрунтовуючи заявлене клопотання слідчий вказує, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено та підтверджено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, якими обґрунтовується необхідність у застосуванні запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою,а саме того, що ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років, може вчинити дії щодо знищення речових доказів та інших речей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, які дають викривальні покази, перешкоджати встановленню інших осіб, які причетні до вчинення даного кримінального правопорушення та свідків даної події, вчинити інше кримінальне правопорушення чи іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню, а обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не може запобігти вказаним ризикам. А тому на підставі вищенаведеного слідчий просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні встановлено, що клопотання про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з матеріалами клопотання, вручено підозрюваному та його захиснику вчасно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив таке задовольнити, враховуючи те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України, з яких, зокрема, кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у зв"язку з чим наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може вчинити дії щодо знищення речових доказів та інших речей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, які дають викривальні покази, перешкоджати встановленню інших осіб, які причетні до вчинення даного кримінального правопорушення та свідків даної події, вчинити інше кримінальне правопорушення чи іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню, а застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 пояснив, що не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування, чи вчиняти будь-які інші дії спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти внесеного клопотання, зазначивши, що клопотання про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим та безпідставним. Пояснив, що ОСОБА_7 ще 11.08.2017 року, за два роки до реєстрації кримінального провадження, легально виїхав за межі України з метою офіційного працевлаштування в Угорщину. По прибуттю 15.06.2020 року ОСОБА_7 в Україну, він особисто як його захисник письмово повідомив ГУНП в Закарпатській області та процесуального прокурора у кримінальному провадженні про повернення ОСОБА_7 на територію України. Однак, незважаючи на це у липні 2020 року слідчий ГУНП в Закарпатській області звертається з клопотанням про надання дозволу на затримання ОСОБА_7 з метою приводу в суд для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також зазначив, що свідки у даному кримінальному провадженні вже допитані, збитки відсутні і цивільний позов не заявлено. Просив суд врахувати що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання та на його утриманні перебуває дружина інвалід ІІ групи, за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони. Таким чином відсутні будь-які об"єктивні дані, які б вказували на те, що підозрюваний ухилявся чи ухиляється від слідства та виконання процесуальних зобов"язань, або іншим чином перешкоджав встановленню істини у справі, а тому підстав для обрання відносно нього найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання немає. Просив суд застосувати до ОСОБА_7 більш м"який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, а саме домашній арешт у нічний період доби.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію адвоката ОСОБА_6 та просив слідчого суддю у задоволенні клопотання відмовити та застосувати до ОСОБА_7 більш м"який запобіжний захід, а саме домашній арешт у нічний період доби.

Заслухавши думку прокурора, який підтримав внесене клопотання, пояснення слідчого про обставини справи, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисників, суд приходить до наступного.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
У пункті 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 є пенсіонером за віком, має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні дружину інваліда ІІ групи, за місцем проживання характеризується позитивно.

Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Стаття 29 Конституції України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканність. Заарештовувати або тримати під вартою особу можна лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
При розгляді питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги вимоги національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, зокрема приписи, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», (п. 80) відповідно до якого при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов"язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України»(п. 29) відповідно до якого Європейський суд прийшов до висновку, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обгрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м"якого запобіжного заходу.
Згідно п. 62 рішення «Боротюк проти України» ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. До аналогічних висновків ЄСПЛ прийшов у рішеннях «Смірнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії».
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м"які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесувальних обов"язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
За таких обставин, враховуючи, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно ОСОБА_7 більш м"який запобіжний захід у виді домашнього арешту, який забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та подальшого судового розгляду кримінального провадження, та може забезпечити запобігання можливим ризикам, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий та прокурор у заявленому клопотанні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилиповичі, Новоград-Волинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 - ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.366 та ч.3 ст.28 - ч.3 ст.362 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 - без дозволу слідчого, прокурора або суду - у нічний період доби з 22 години 00 хвилин по 07 годину 00 хв.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом по 22 жовтня 2020 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов"язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця робот;
- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в"їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 .

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1