ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/344/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинувачених захисників потерпілої представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальні провадження №0000385, №0000337 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_12 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, маючого на утриманні малолітнього сина, працюючого лікарем-анестезіологом відділення анестезіології та інтенсивної терапії КЗ «Черкаський обласний онкологічний диспансер», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, працюючого лікарем онкологом гінекологом онкогінекологічного центру КЗ «Черкаський обласний онкологічний диспансер», проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Прийнято рішення про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на користь ОСОБА_12 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 відповідно до наказу № 76 від 02.07.2007 з 02.07.2007, працюючи на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології і інтенсивної терапії комунального закладу «Черкаський обласний онкологічний диспансер», що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Менделєєва, 7 всупереч п. «а» ст. 78 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992, в якому зазначено, що медичні працівники зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобігати і лікувати захворювання, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу, 13.01.2011, перебуваючи на чергуванні як лікар анестезіолог під час проведення планового оперативного втучання в організм ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка з 29.12.2010 перебувала на стаціонарному лікуванні в онкогінекологічному відділенні Черкаського обласного онкологічного диспансеру з діагнозом : «Кістома яєчника, асцит, метастази в кістки», проводилась в період часу з 09:15 год. до 12.:15 год., та після переведення ОСОБА_14 до палати інтенсивної терапії відділення анестезіології та інтенсивної терапії вказаного медичного закладу, в період часу з 12:15 год. до 14:00 год., маючи всі можливості здійснювати ретельний нагляд за станом життєво важливих функцій організму хворої в післяопераційному періоді до їх відновлення і стабілізації, під час проведення реанімаційних заходів останній, в порушення вимог п. 3.7 посадової інструкції лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Черкаського обласного онкологічного диспансеру, щодо здійснення ретельного нагляду за станом життєво важливих функцій організму під час операцій (знеболення) і післяопераційному періоді до їх відновлення і стабілізації та своєчасно проводити корекцію інтенсивної терапії, знехтував виконанням своїх професійних обов`язків, що виразилось у недбалому та несумлінному ставленні до них, а саме допустив ін`єкційне введення в її організм невстановленою особою з числа працівників вищевказаного медичного закладу медичного препарату «Лідокаїн», введення якого не передбачено на даній стадії лікування, що спричинило тяжкі наслідки для хворого у виді смерті ОСОБА_14 , що була констатована о 14:00 год. 13.01.2011, яка, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи за № 579 від 12.10.2011 настала від отруєння лідокаїном на фоні вираженої інтоксикації, обумовленою генералізованою формою раку шлунку.
ОСОБА_8 , працюючи на посаді лікаря-онколога гінеколога онкогінекологічного центру КЗ «Черкаський обласний онкологічний диспансер» ЧОР, що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Менделєєва, 7, всупереч посадовій інструкції лікаря-гінеколога-онколога онкологічного центру, відповідно до якої останній серед іншого повинен: досконало володіти сучасними методами діагностики злоякісних новоутворень, передпухлинних захворювань та широко використовувати їх у своїй практиці, повинен глибоко знати методи променевого, медикаментозного протипухлинного, комбінованого та комплексного лікування онкогінекологічних хворих, показання та протипоказання до їх застосування, повинен застосовувати сучасні методи профілактики, діагностики, лікування захворювань онкогінекологічного профілю а також всупереч п. «а» ст. 78 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року, в якому зазначено, що медичні працівники зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобігати і лікувати захворювання, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу, 29.12.2010, будучи лікуючим лікарем ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідно до висновку експерта № 364/14 від 05.10.2016 встановив останній клінічний діагноз «Асцит. Плеврит Suspitio Neo ovarii 1A. Supitio Neo Ventricuis 1A. MTS (слово не розбірливо), але не було проведено: обстеження периферійних лімфатичних вузлів; рентгенологічне обстеження шлунку; радіоізотопне дослідження кісток; консультацію абдомінального хірурга; дослідження крові на онкомаркер раку шлунка (СА 72-А), клінрозбір на консиліумі лікарів, ревізію органів черевної порожнини. Таким чином, ОСОБА_8 порушив вимоги наказу МОЗ України «Про заходи подальшого поліпшення і розвитку онкологічної допомоги населенню» від 30.12.1992 № 208 та обстеження хворої ОСОБА_14 , як на етапі огляду онкогінеколога в поліклінічному відділенні, так і на рівні стаціонару провів не в повному обсязі, внаслідок чого, за життя хворої, встановив неправильний діагноз. При виявленні метастатичного ураження надключних або аксилярних лімфатичних вузлів, злоякісний процес розцінюється як неоперабельний, встановлюється 4-та стадія захворювання, хірургічне лікування хворому не призначається та рекомендується проведення хіміотерапевтичного лікування або симптоматична терапія в залежності від розповсюдження пухлинного процесу та загального стану хворого, отже застосоване хірургічне оперативне лікування ОСОБА_14 було протипоказаним. Смерть ОСОБА_15 , що страждала на тяжке онкологічне захворювання в 4 стадії з чисельними метастазами, яке уразило життєво важливі органи в тому числі і печінку з порушенням її дезінтоксикаційної функції з накопиченням в тканинах та біологічних рідинах токсичних ендогенних речовин, настала на тлі операційного стресу, спричиненого масивною травматизацією тканин від отруєння лідокаїном. Таким чином, ОСОБА_8 неналежно виконав свої професійні обов`язки, що виразилось у неналежному діагностуванні хвороби у ОСОБА_14 та проведенні оперативного втручання. Внаслідок неналежного виконання своїх професійних обов`язків, недбалого, несумлінного ставлення до них, під яким слід розуміти погане, байдуже, без належної старанності,неуважне, неакуратне, халатне їх виконання, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, у виді смерті ОСОБА_14 , що була констатована ІНФОРМАЦІЯ_4 о 14:00 год.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_12 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції як незаконного. Зазначає про безпідставність звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, оскільки закінчення строків давності відбулося з вини судді ОСОБА_16 , який три роки розглядав кримінальне провадження, в тому числі, безпідставно призначив в даному провадженні третю комісійну експертизу.
Просить врахувати те, що компенсація моральної шкоди в сумі 100 000 грн. їй не потрібна, тому просить стягнути з обвинувачених по 900 000 грн., які перерахувати на користь дитячого будинку м. Черкаси.

В спільній апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 просять вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити виправдувальний вирок через недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення).
Зазначають, що з викладених у вироку фактичних обставин та сформульованого прокурором обвинувачення неможливо встановити, в чому саме полягає неналежне виконання ОСОБА_8 своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, в результаті чого настала смерть ОСОБА_14 . В тому числі не наведено причинно-наслідковий зв`язок між проведеним хворій оперативним втручанням та причиною смерті, оскільки вона померла не від проведеної операції, а від отруєння введеним невстановленою слідством особою медичного препарату у недопустимих дозах під назвою «Лідокаїн».
Акцентують увагу на тому, що згідно ст. 5 наказу та положення МОЗ України № 303 від 08.10.1997, що підтвердили також в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , відповідальність за введення знеболюючих засобів та виведення з наркозного стану хворого покладено на лікаря анестезіолога і медичну сестру анестезістку. При цьому «Лідокаїн» для знеболювання хворій ОСОБА_14 не призначався та не використовувався. Походження його у крові хворої, медперсоналу який приймав участь у проведенні хірургічної операції, невідома. За результатами проведеного службового розслідування причетної до цього особи не встановлено. Узагальнуючи викладене зазначають, що з урахуванням посадової інструкції та наказу № 303 відповідальність за введення знеболюючих засобів в ході хірургічних втручань та виведення з такого стану хворих на лікаря-онкохірурга, тобто на ОСОБА_8 не покладались. При цьому діагноз ОСОБА_14 при первинному зверненні до лікаря ЧООД та при наступному обстеженні і лікуванні по суті було встановлено правильно, як в достатньому об`ємі відбулося обстеження і лікування останньої відповідно до «Стандартів діагностики і лікування онкологічних хворих», затверджених наказом МОЗ України «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю онкологія» від 17.09.2007 за № 554.
Вказують, що посилання суду в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину на висновок комісійної судово-медичної експертизи № 364/14 від 05.10.2016, без залучення онкологів-гінекологів і без наявності всіх матеріалів кримінального провадження, є необ`єктивним, суперечливим і не відповідає фактичним обставинам провадження.
На думку апелянтів, проведене лікування (хірургічне втручання) не знаходиться у причинному зв`язку з введенням в організм ОСОБА_14 неконтрольованого лікарем-анестезіологом невстановленою особою «Лідокаїну», що призвело до отруєння організму потерпілої, тобто її смерть наступила не від проведеної операції, яка була обов`язковою відповідно до встановленого діагнозу і не мала протипоказань.
Крім того зазначають, що судом допущено неповноту судового розгляду, зокрема відхилено клопотання сторони захисту та не допитано в якості свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , не витребувано Журнал предметно-кількісного обліку медпрепаратів по відділенню А ІТ (гінекологія і операційна) та Журнал операцій за 2011 рік (протокол операції № 14).
Просять повторно дослідити встановлені судом фактичні обставини провадження та допитати свідків лікарів КЗ «ЧООД» ЧОР: ендоскопіста ОСОБА_19 , комп`ютерної томографії ОСОБА_20 , УЗД діагностів ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , поліклінічного відділення ОСОБА_23 і ОСОБА_24 . Крім того просять витребувати для огляду: Журнал предметно-кількісного обліку медпрепаратів по відділенню А ІТ (гінекологія і операційна), згідно якого 05.01. видано 10 ампул Лідокаїну 10% невстановленій особі по підпису, а 13.01.2011 5 ампул «Лідокаїну» 10% ОСОБА_31 ; Журнал операцій за 2011 рік (протокол операції № 14). Для усунення протиріч між висновками експерта № 364/14 від 05.10.2016 та комісійними судово-медичними експертизами від 28.03.2011 № 28/2, 12.05.2011 № 28/7, 12.10.2011 № 579, 26.12.2011 № 2261, призначити комісійну експертизу з обов`язковим залученням онкологів-хірургів, онкогінекологів та інших необхідних спеціалістів (гістологів, ендоскопістів, ренгенологів), виконання якої покласти на експертів Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.
Апелянт зазначає, що під час досудове розслідування даного кримінального провадження проведено однобічно, неповно, дана необ`єктивна оцінка обставинам справи, яка має очевидно виражений обвинувальний ухил, чим фактично покладено обов`язок доведення непричетності ОСОБА_7 до злочину на сторону захисту, що є грубим порушенням норм міжнародного та національного кримінального процесуального законодавства.
На думку захисника, неповнота та неясність проведеного розслідування полягає в тому, що не встановлено всих даних, які визначають наявність елементів об`єктивної та суб`єктивної сторони складу інкримінованого ОСОБА_7 злочину та обставини смерті потерпілої, зокрема. Так, а ні органом досудового розслідування, а ні судом не встановлено: подія злочину (час та місце його вчинення); спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину; винуватість ОСОБА_7 у смерті потерпілої, мотив і мета вчинення злочину.
Зокрема, не встановлено на якому етапі лікування потерпілої було вчинено злочин: вдома у хворої, під час підготовки до операції, під час проведення операції, у післяопераційний період, чи під час проведення реанімаційних заходів. Крім того не встановлено, де саме вчинено злочин: у квартирі потерпілої, в доопераційній палаті гінекологічного відділення, в операційному блоці, чи у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії. Також не доведено, яким чином, чи за чиєю вказівкою і у який спосіб хворій ОСОБА_14 введено Лідокаїн невстановленою особою. При цьому взагалі не оцінена версія про вживання чи введення даного медичного препарату самою потерпілою, в тому числі і дома перед прибуттям вранці 13.01.2011 на операцію до КЗ «ЧООД». Акцентує увагу на тому, що на даний час чітко не сформульовано, які ж саме діяння неналежного виконання ОСОБА_32 покладених на нього конкретними пунктами посадової інструкції конкретних медичних професійних обов`язків, внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, були допущені ОСОБА_32 під час лікування хворої ОСОБА_14 .
Звертає увагу на те, що суд не дав належної оцінки висновки службового розслідування та засідання клініко-експертної комісії, які підтвердили правильність лікування та відсутність будь-яких даних щодо введення Лідокаїну, а також показання свідків-спеціалістів ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , які підтвердили непотрібність Лідокаїну при загальній анестезії.
Зазначає, що судом постановлено вирок щодо ОСОБА_7 без дослідження та врахування істотних обставин провадження, які достовірно та беззаперечно свідчать про відсутність в діях останнього складу злочину. Більш того, в порушення положень ст. 374 КПК України судом не зазначено про мотиви не врахування доводів сторони захисту про непричетність обвинуваченого до смерті потерпілої. Судом взагалі не оцінено показання свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , які категорично заперечували факт введення потерпілій Лідокаїну, а також свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_18 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 та ОСОБА_17 .
Просить суд апеляційної інстанції повторно дослідити листи МОЗ від 16.12.2013 № 17/53/1572/39479 і Департаменту охорони здоров`я Черкаської облдержадміністрації від 16.12.2013 № 02-02-04/134 та визнати недопустимими доказами всі акти досліджень та судові експертизи, проведені в рамках кримінального провадження КУ «Черкаське обласне бюро СМЕ», в тому числі: акт судово-медичного дослідження № 28 від 14.01.2011, акт судово-медичного дослідження № 141 від 04.03.2011, висновок експерта № 28/2 від 28.03.2011, висновок експерта № 28/7 від 12.05.2011, висновок експерта № 2261 від 28.03.2011, висновок експерта № 10-к від 07.02.2012.

На апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_12 обвинуваченим ОСОБА_8 подані заперечення в яких він, посилаючись на недодержання останньою вимог, передбачених ст. 396 КПК України, просить постановити ухвалу про залишення її апеляційної скарги без руху.
Крім того на апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_9 подані заперечення потерпілою ОСОБА_12 .

Заслухавши суддю-доповідача, думки: обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в підтримку поданої в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги та відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілої; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про задоволення заявлених ними апеляційних вимог та залишення без задоволення апеляційної скарги потерпілої; потерпілу ОСОБА_12 про задоволення її апеляційної скарги та залишення без задоволення апеляційних вимог сторони захисту; вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_12 до задоволення не належать.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України, навівши у вироку мотиви прийнятого рішення, як це передбачено ч. 3 ст. 374 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції, заперечивши свою провину у неналежному виконанні професійних обов`язків, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, показав, що з 02.07.2007 працює на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії КЗ «Черкаський обласний онкологічний диспансер». 13.01.2011 хворій ОСОБА_14 вводились медичні препарати перед проведенням операції, яка була проведена без ускладнень. Після операції ОСОБА_14 було переведено до палати відділення анестезіології та інтенсивної терапії і підключено до апарату штучної вентиляції легень. Йому не відомо, яким чином в організм ОСОБА_14 потрапив препарат «Лідокаїн», він його останній не вводив і не призначав. Оскільки перед операцією ОСОБА_14 перебувала вдома, вважав, що «Лідокаїн» міг потрапити в її організм до проведення операції, так як даний препарат перероблюється в організмі людини, хворої на рак 4 стадії в 5 разів довше. На думку ОСОБА_7 , його вини в смерті ОСОБА_14 немає, тому він підлягає виправданню у пред`явленому обвинуваченні.

Обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції, заперечивши вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні показав, що 29.12.2010, після обстеження в терапевтичному відділенні Першої міської лікарні та лікарями в поліклініці ЧООД з підозрою на ракове захворювання яєчників, асцит, плеврит, в онкологічний диспансер поступила ОСОБА_14 . Попереднє обстеження, яке проводилось лікарем ендоскопістом (фіброгастроскопія), ультразвукові обстеження органів черевної порожнини та малого тазу, комп`ютерна томографія, проведені іншими спеціалістами, не виявили захворювань шлунку. Тому ОСОБА_14 продовжила обстеження з діагнозом «підозра на рак яєчників» відповідно до наказу МОЗ України № 554 від 17.09.2007. Відповідно до даного наказу були виконані всі обстеження передбачені інструкцією. Зокрема, ОСОБА_14 була оглянута лікарем-терапевтом, завідувачем відділення, лікарем-анестезіологом і після підготовки та премедикації, 13.01.2011 взята на операцію. Під час операції була виконана ревізія органів і виникла підозра на захворювання підшлункової залози, і метостази у печеревину, у зв`язку з чим був запрошений лікар-консультант (хірург-онколог), який рекомендував провести повторну консультацію після отримання гістологічного дослідження. Результат гістологічного дослідження хворої був отриманий лише 20.01.2011, тому встановити діагноз при житті ОСОБА_14 було не можливо. Він, як лікар-онкогінеколог, до проведення операції, на підставі отриманих результатів ФГС, КТ, УЗО черевної порожнини та малого тазу хворої, не мав підстав підозрювати у неї захворювання «Рак шлунку», тому правильно призначив оперативне лікування. Вважав, що, за відсутності протипоказань до оперативного втручання, ним виконана максимально циторедуктивна операція, як того вимагає інструкція з лікування раку яєчника.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, їх винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_12 , даними суду першої інстанції, про те, що ОСОБА_14 13.01.2011 пішла на операцію майже здорова, у неї був лише кашель. Перед цим вона пройшла необхідні обстеження, в тому числі комп`ютерну томографію і їй був поставлений діагноз «грибкова інфекція». Спочатку вона проходила лікування в Першій лікарні, потім поступила на лікування в онкодиспансер. В онкодиспансері вона провела одну ніч, її лікарем був ОСОБА_8 . Операція ОСОБА_12 потрібна не була, однак проводилась близько 3,5 годин. За вказівкою лікаря-анестезіолога ОСОБА_7 медсестра ОСОБА_38 ввела ОСОБА_12 несумісну з життям анестезію, а медсестра ОСОБА_36 також ввела медпрепарат «Лідокаїн», від чого вона померла. Зазначила, що бачила руки матері після настання смерті, вони були поколоті. Просила стягнути з обвинувачених моральну та матеріальну шкоду по 900 000 гривень з кожного, з подальшою передачею коштів в дитячий будинок.

ОСОБА_42 , будучи допитаним судом першої інстанції в якості свідка, показав, що в обов`язки лікаря онкогінеколога входить повна діагностика хворого, обстеження, огляд та визначення методу лікування, він повинен володіти сучасними методами діагностики злоякісних новоутворень, знати методи променевого, медикаментозного протипухлинного, комбінованого та комплексного лікування онкогінекологічних хворих, показання та протипоказання до їх застосування. Комісійний огляд потрібен для того, щоб вирішити який метод необхідно застосувати променеву терапію чи операційне втручання. Контроль за введенням анестезії та виведенням з наркозу хворого веде лікар-анестезіолог, хірург не заміняє його, але він повинен все контролювати. Після операції ОСОБА_14 була переведена до палати відділення анестезіології та інтенсивної терапії і постійно перебувала на очах у медперсоналу. На такій фазі, працівники онкодиспансеру не могли ввести хворій препарат «Лідокаїн». Як потрапив даний препарат в організм ОСОБА_14 , пояснити не зміг, однак зазначив, що по факту смерті ОСОБА_14 була проведена службова перевірка клініко-експертною комісією.

Показами свідка ОСОБА_36 , яка суду першої інстанції показала, що працює на посаді медсестри палати ЧООД. Вона не була присутня під час оперативного втручання ОСОБА_14 , однак була присутня при проведенні реанімаційних заходів. ОСОБА_14 поступила в палату інтенсивної терапії, після чого їй вимірювався тиск та вона була підключена до апарату штучної вентиляції легень. Вказувала, що всі медпрепарати поступають або з хворими або з відділення їх закладу. Після того, як в ОСОБА_14 впав артеріальний тиск, їй були введені медпрепарати для його стабілізації, однак «Лідокаїн» не вводився. В палаті інтенсивної терапії «Лідокаїн» не зберігається, тому його в аптечках не було. Вона перевіряла кожну ампулу медпрепарату перед його введенням ОСОБА_14 . Безпосередньо ОСОБА_7 жодних препаратів до організму ОСОБА_14 не вводив, всі препарати вводила вона, а ОСОБА_7 лише контролював процес їх введення і давав доручення на введення тих чи інших препаратів. Вона не бачила, щоб хтось інший вводив якісь препарати ОСОБА_14 . Також додала, що ніхто, крім осіб з реанімаційної бригади, не входив до палати.

Винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інкримінованому кримінальному правопорушенні доводиться також безпосередньо дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема даними:
- посадової інструкції лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Черкаського обласного онкологічного диспансера ОСОБА_7 про те, що він зобов`язаний здійснювати контроль за своєчасним виконанням своїх обов`язків, чуйним і уважним ставленням до хворих, здійснювати ретельний нагляд за станом життєво важливих функцій організму під час операцій (знеболення) і післяопераційному періоді до їх відновлення і стабілізації та своєчасно проводити корекцію інтенсивної терапії;

- посадової інструкції лікаря-гінеколога-онколога вищої кваліфікаційної категорії онкогінекологічного центру ОСОБА_8 про те, що він зобов`язаний мати добрі теоретичні знання та практичний досвід роботи в галузі онкології, зокрема, повинен: мати високу теоретичну підготовку з питань етіології, патогенезу, профілактики, діагностики пухлин, передпухлинних захворювань та лікування онкогінекологічних хворих; досконало володіти сучасними методами діагностики злоякісних новоутворень, передпухлинних захворювань та широко використовувати їх у своїй практиці; глибоко знати методи променевого, медикаментозного протипухлинного (хіміо-, імуно- та гормонотерапія), комбінованого та комплексного лікування онкогінекологічних хворих, показання та протипоказання до їх застосування; досконало володіти технікою виконання усіх операцій з видалення злоякісних пухлин відповідних онкогінекологічих локалізацій; знати і вміти застосовувати на практиці сучасні методи діагностики та хірургічного лікування;

-наказу МОЗ № 303 від 18.10.1997 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» про те, що лікар анестезіолог несе безпосередню відповідальність за проведення знеболення, зобов`язаний здійснювати ретельний нагляд за станом життєво важливих функцій організму, постійно реєструвати їх у відповідних медичних документах під час операції (знеболення) і післяопераційному періоді до їх відновлення і стабілізації та своєчасно проводити корекцію інтенсивної терапії;

- протоколу огляду місця події від 13.01.2011, яким зафіксовано проведений огляд трупа ОСОБА_14 ;

- лікарського свідоцтва про смерть № 28 від 14.01.2011, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_14 є гостра серцево-судинна недостатність;

- висновку судово-медичної експертизи № 28/2 від 28.03.2011 про те, що причиною смерті ОСОБА_14 є гостре отруєння лідокаїном на що вказують: наявність симптомів токсичної дії лідокаїну на організм людини (зниження артеріального тиску, порушення серцевої діяльності); наявність в крові трупа лідокаїну в концентрації 8,10 мкг/мл; наявність лідокаїну у внутрішніх органах; наявність ознак смерті, яка швидко настала (рідкий стан крові, набряк мозку та легень); наявність ознак розладу кровообігу в міокарді (спазм артерій міокарду). При дослідженні трупа виявлені синець на лівому передпліччі та лівій кисті, садно на задній поверхні правого плечового суглобу, які утворилися від дії тупих твердих предметів не більше як за 1-2 доби до настання смерті та носять ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості. При дослідженні трупа також виявлені двосторонні переломи ребер та перелом грудини із слабко вираженими ознаками прижитгєвості, які найбільш ймовірно утворилися під час проведення реанімаційних заходів і сліди медичних маніпуляцій;
- висновку додаткової судово-медичної експертизи №28/7 від 12.05.2011 про те, що при введенні лідокаїну через шлунково-кишковий тракт у вигляді розчинів всмоктування його з кишківника відбувається поступово та неповно, супроводжується утворенням його метаболітів, а саме головного метаболіту - дезитиллідокаїну. При судово-токсикологічному дослідженні крові та печінки ОСОБА_14 такого метаболіту не виявлено, що виключає можливість введення лідокаїну ОСОБА_14 через шлунково-кишковий тракт. Найбільш ймовірним шляхом введення лідокаїну до організму ОСОБА_14 є ін`єкційний. Розрахувати кількість введеного лідокаїну до організму ОСОБА_14 , на підставі даних про його вміст в крові трупа, неможливо. З урахуванням даних: медичної карти № 96 стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_14 , медичної літератури і судово-токсикологічного дослідження крові та внутрішніх органів трупа (відсутність метаболітів лідокаїна), експерти прийшли до висновку, що лідокаїн було введено до організму ОСОБА_14 в період часу, що обліковується хвилинами-десятками хвилин до настання смерті;
- висновку комісійної судово-медичної експертизи № 579 від 12.10.2011, проведеної відповідно до якого діагноз хворої ОСОБА_14 при первинному зверненні до лікаря ЧООД та при наступному обстеженні та лікуванні по суті було встановлено правильно. Лікарі при проведенні обстеження та лікування хворої ОСОБА_14 повинні були керуватися «Стандартами діагностики і лікування онкологічних хворих», затвердженими наказом МОЗ від 17.09.2007 №554. Обстеження хворої ОСОБА_14 проводилося в достатньому об`ємі, лікування хворої ОСОБА_14 проводилося правильно, відповідно до вказаних Стандартів діагностики і лікування онкологічних хворих, затвердженими наказом МОЗ від 17.09.2007 №554. Призначене хворій ОСОБА_14 лікування не було їй протипоказано. Комісія не знайшла дефектів обстеження та лікування при наданні медичної допомоги ОСОБА_14 , але при судово-токсикологічному дослідженні органів від її трупа був знайдений лідокаїн, який при лікуванні хворої не застосовувався (у історії хвороби немає даних про застосування лідокаїну). Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_14 можна вважати отруєння лідокаїном (виявлення при судово-токсикологічному дослідженні в крові лідокаїну в концентрації 8,10мкг/мл) на фоні вираженої інтоксикації, обумовленою генералізованою формою раку шлунку, а не від самого захворювання чи дефектів медичної допомоги. Відповісти на питання «В якій кількості було введено лідокаїну до організму ОСОБА_14 , що призвело до наявності в крові трупа лідокаїну в концентрації 8,10мкг/мл?» не представилось можливим, у зв`язку з швидким розподілом і одночасно метаболізмом лідокаїну в організмі людини і відсутністю даних про судово-токсикологічне дослідження нирки. Явища токсичної дії лідокаїну з`являються протягом хвилин-десятка хвилин, враховуючи дані судово - токсикологічного дослідження можна казати про хвилини-десятки хвилин. Точніше встановити час не представляється можливим за відсутністю даних про дослідження нирки;
- висновку судово-медичної (токсикологічної) експертизи №2261 від 26.12.2011 про те, що в нирці трупа ОСОБА_14 виявлено лідокаїн, пропофол, етамінал, тіопентал, димедрол, кетамін, доксиламін, дигідропентоксифілін, морфін, кодеїн, сліди атропіну, діазепаму, фенобарбіталу та фенталіну. Етамінал може походити як метаболіт тіопенталу. У зв`язку із відсутністю ваг відповідної точності (для взяття наважок органів), кількісне визначення виявлених речовин не проводилось;
- висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №10-к від 07.02.2012 про те, що найбільш ймовірним шляхом введення лідокаїну до організму ОСОБА_14 є ін`єкційний. Враховуючи надані на експертизу дані медичних документів, дані судово-токсилогічного дослідження крові та внутрішніх органів трупа, лідокаїн було введено до організму ОСОБА_14 в період часу, що обліковується хвилинами десятками хвилин до настання смерті. Згідно даних медичної літератури (у розпорядженні комісії відсутні дані про індивідуальні фармакокінетічні параметри лідокаїну та дані про можливість використання клінічних фармакологічних даних для трупа) розрахувати кількість введеного до організму ОСОБА_14 лідокаїну на підставі даних про його вміст в крові трупа у концентрації 8,1 мкг/мл, неможливо. Доступна медична література лише містить дані про те, що дана концентрація лідокаїну в крові є токсичною. У відповідності із загальноприйнятим порядком проведення знечулень (наркозів), приготування розчинів та ведення препаратів проводиться медичною сестрою анестезистом після попередньої перевірки терміну придатності, дозування, цілості ампул та флаконів, що будуть використовуватись для знечулення (наркозу). Все це повинно проводитись в присутності лікаря-анестезіолога, який здійснює контроль за даними маніпуляціями. Вказані особи несуть за це персональну відповідальність. У випадку проведення оперативних втручань, приготування розчинів для операцій проводиться операційною медичною сестрою після попередньої перевірки терміну придатності, дозування, цілості ампул та флаконів, що будуть використовуватись для оперативного втручання. Все це повинно проводитись в присутності хірурга, що проводить оперативне втручання, який здійснює контроль за даними маніпуляціями. Вказані особи несуть за це персональну відповідальність. Введення до організму ОСОБА_14 медичного препарату лідокаїн у невідповідній (токсичній) дозі під час проведення оперативного втручання, призвело до смерті.
- висновку експерта № 30 від 19.11.2014 про те, що при судово-медичній експертизі крові, фрагментів печінки та нирки від трупа ОСОБА_14 виявлено: в крові, печінці, нирці лідокаїн; в тканині печінки кетамін та його метаболіт норкетамін;
- висновку повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи № 364/14 від 05.10.2016 про те, що згідно макро та мікроскопічних (гістологічних) даних у ОСОБА_14 мало місце захворювання «Рак (патогістологічно низькодиференційована аденокарцинома) шлунка в області малої кривизни з проростанням у підшлункову залозу і підшкірну жирову клітковину, метастазами у лімфатичні вузли (зокрема, лівий надключичний вузол - "вірховський" метастаз; паратрахеальні лімфатичні вузли), обидва яєчники ("крукенбергівські" метастази), легені, печінку, тонку і товсту кишки, кістки та з канцероматозом очеревини і плеври». Із наданих медичних документів вбачається, що 28.12.2010 ОСОБА_14 амбулаторно онкогінекологом КУ «Черкаський обласний онкологічний диспансер» встановлений попередній діагноз: Менопауза, асцит, правобічний ексудативний плеврит, Mts ураження кісток малого тазу. Susp. Mts в аксилярні лімфовузли справа. Susp. Mts в лімфовузли малого тазу. Susp Са ovarii, (нерозбірливо).
На догоспітальному етапі не проведено: пальпацію черева, пальпацію периферійних лімфатичних вузлів; пункцію підозрілих на метастатичне ураження лімфатичних вузлів (надключичний вузол зліва, аксилярні лімфатичні вузли справа); консультацію профільного (абдомінального) хірурга. Тобто лікарем онкогінекологом не дотримано вимог наказу МОЗ України «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «онкологія» від 17.09.2007 № 554.
В онкогінекологічному центрі, куди була госпіталізована ОСОБА_14 29.12.2010, встановлено клінічний діагноз «Асцит. Плеврит Suspitio Neo ovarii 1А. Suspitio Neo Ventriculi 1A. MTS (слово не розбірливо)» Не було проведено: обстеження периферійних лімфатичних вузлів; рентгенологічне обстеження шлунку; радіоізотопне дослідження кісток; консультацію абдомінального хірурга; дослідження крові на онкомаркер раку шлунка (СА 72-4); клінрозбір на консиліумі трьох спеціалістів (хірурга, хіміотерапевта, променевого терапевта); ревізію органів черевної порожнини (згідно протоколу операції від 13.01.2011); при описанні макропрепарату не зазначено, що дисемінати взяті для патогістологічного дослідження (згідно протоколу операції від 13.01.2011). Тобто обстеження хворої не відповідало вимогам наказу МОЗ України Про заходи подальшого поліпшення і розвитку онкологічної допомоги населенню від 30.12.1992 №208.
Таким чином обстеження хворої ОСОБА_14 , як на етапі огляду онкогінеколога в поліклінічному відділенні, так і на рівні стаціонару проведено не в повному обсязі, що не дозволило лікарям, за життя хворої, встановити правильний діагноз.
При виявленні метастатичного ураження надключичних та/або аксилярних лімфатичних вузлів, злоякісний процес розцінюється як неоперабельний, встановлюється IV стадії захворювання, хірургічне лікування хворому не призначається та рекомендується проведення хіміотерапевтичного лікування або симптоматична терапія, в залежності від розповсюдження пухлинного процесу і загального стану хворого. Отже, застосоване хірургічне (оперативне) лікування ОСОБА_14 було протипоказаним.
За наданими медичними даними, технічно операція, яка була протипоказаною для ОСОБА_14 , та реанімація були виконані правильно.
За даними спеціальної медичної літератури, медичний препарат лідокаїн на 90% метаболізується у печінці. При зниженні дезінтоксикаційної функції печінки відбувається порушення фармакокінетики цього препарату, що в даному випадку і мало місце.
Таким чином смерть ОСОБА_14 , що страждала на тяжке онкологічне захворювання в 4 стадії з чисельними метастазами, яке уразило життєво важливі органи, в тому числі і печінку з порушенням її дезінтоксикаційної функції, з накопиченням в тканинах та біологічних рідинах токсичних ендогенних речовин, настала на тлі стресу (операції) спричиненого масивною травматизацією тканин від отруєння лідокаїном.
За підсумками «Висновку експерта» № 30, складеного в період з 20.10.2014 по 19.11.2014 зав. відділення судово-медичної токсикології ДУ «Головне бюро CME МОЗ України» ОСОБА_43 , на підставі судово-медичної експертизи крові, печінки та нирки від трупа ОСОБА_14 «при судово-медичній експертизі крові, фрагментів печінки та нирки від трупа ОСОБА_14 виявлено: 1) В крові, печінки, нирки - лідокаїну; 2) В тканини печінки кетамін та його метаболіт норкетамін». Наявність медичного препарату в крові та внутрішніх органах свідчить про прижиттєве його застосування не пероральним (не через рот) шляхом.
Судово-медичні дані для відповіді на питання: «...коли міг бути введений медичний препарат «Лідокаїн» в організм ОСОБА_14 .?», «В якій кількості міг бути введений медичний препарат «Лідокаїн» в організм ОСОБА_14 , що призвело до наявності в крові трупа останньої лідокаїну в концентрації 8,1 мкг/мл.?», «За який період часу до настання смерті ОСОБА_14 міг бути введений медичний препарат «Лідокаїн» в її організм?», та «Якщо так, то у якій кількості та чи допустима така концентрація для живої людини?» - відсутні.
Під час операції за життя пацієнта, який знаходиться в стані наркозу, відповідає лікар хірург та лікар анестезіолог.
- акту експертного контролю якості медичної допомоги від 15.04.2011 про те, що лікування та обстеження ОСОБА_14 в умовах Черкаського обасного онкологічного диспансеру надавались відповідно до наказу МОЗ України від 17.09.2007 № 554 «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «онкологія». Метод загального наркозу обрано вірно. Реанімаційні заходи виконані в повній мірі. Не проведений комісійний огляд хворої перед оперативним втручанням. Щоденникові записи лікуючого лікаря та протокол операції малоінформативні, не відображають повну картину стану хворої. Відсутня динаміка лабораторного обстеження, аналізи ОСОБА_14 датовані 30.12.2010, оперативне втручання 13.01.2011, тобто протягом 2-тижневого перебування хворої в лікарні не проведено обстеження в динаміці. Даних про призначення та введення лідокаїну ОСОБА_14 в медичній документації не виявлено. Відповідно до наркозної карти проведення анестезії відповідає загальноприйнятим методикам. Огляд анестезіолога, наркозна карта та карта спостереження післяопераційних хворих не відповідають формам, затвердженим наказом МОЗ України від 26.07.1999 № 184 (форма 003-3/о, форма 011/о). Недоліки, виявлені у веденні медичної документації не вплинули на перебіг та наслідки хвороби ОСОБА_14 ;
- протоколу огляду предметів від 01.02.2016 з фототаблицею до нього, яким зафіксовано огляд упаковки з-під Лідокаїну 2%, наданої ОСОБА_12 29.01.2016, з наступним вмістом: одна ампула «Лідокаїн здоров`я 2% - 670810 до 09.2013, одна ампула води для ін`єкцій «Здоров`я 5 мл» - 320410 до 05.2014, які 01.02.2016 постановою слідчого визнані речовими доказами та приєднані до кримінального провадження.
Будучи допитаними судом першої інстанції експерти ОСОБА_44 , ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , підтвердили надані ними висновки №28/2 від 28.03.2011, №28/7 від 12.05.2011, зокрема, про те, що причиною смерті ОСОБА_14 є гостре отруєння лідокаїном, який було введено до її організму ін`єкційно в період часу, що обліковується хвилинами десятками хвилин до настання смерті.
Наведені докази у своїй сукупності спростовують твердження обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що інкримінованого правопорушення вони не вчиняли, а смерть ОСОБА_14 настала не з їх вини.

Частиною 1 статті 140 КК України передбачена відповідальність за неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується: діянням у формі дії або бездіяльності невиконанням чи неналежним виконанням медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення; наслідками у виді тяжких наслідків для хворого; причинним зв`язком між діяннями та наслідками.

Неналежне виконання професійних обов`язків вчиняється внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення і має місце коли медичний працівник виконує свої обов`язки не у повному обсязі, недбало, поверхнево, не так, як цього вимагають інтереси професійної діяльності.

ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 передбачено, що медичні працівники зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобігати і лікувати захворювання, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу.

За посадовою інструкцією ОСОБА_7 , як лікар-анестезіолог, зобов`язаний здійснювати контроль за своєчасним виконанням своїх обов`язків, здійснювати ретельний нагляд за станом життєво важливих функцій організму під час операцій (знеболення) і післяопераційному періоді до їх відновлення і стабілізації та своєчасно проводити корекцію інтенсивної терапії.

За посадовою інструкцією ОСОБА_8 , як лікар-гінеколог-онколог, зобов`язаний мати добрі теоретичні знання та практичний досвід роботи в галузі онкології, зокрема, повинен: мати високу теоретичну підготовку з питань етіології, патогенезу, профілактики, діагностики пухлин, передпухлинних захворювань та лікування онкогінекологічних хворих; досконало володіти сучасними методами діагностики злоякісних новоутворень, передпухлинних захворювань та широко використовувати їх у своїй практиці; глибоко знати методи променевого, медикаментозного протипухлинного, комбінованого та комплексного лікування онкогінекологічних хворих, показання та протипоказання до їх застосування; досконало володіти технікою виконання усіх операцій з видалення злоякісних пухлин відповідних онкогінекологічих локалізацій; знати і вміти застосовувати на практиці сучасні методи діагностики та хірургічного лікування.

Колегія суддів вважає встановленим той факт, що ОСОБА_8 , будучи лікуючим лікарем ОСОБА_14 , встановив їй клінічний діагноз «Асцит. Плеврит Suspitio Neo ovarii 1A. Supitio Neo Ventricuis 1A. MTS (слово не розбірливо)» не провів: обстеження периферійних лімфатичних вузлів; рентгенологічне обстеження шлунку; радіоізотопне дослідження кісток; консультацію абдомінального хірурга; дослідження крові на онкомаркер раку шлунка (СА 72-А), клінрозбір на консиліумі лікарів, ревізію органів черевної порожнини. Проведення неповного огляду ОСОБА_14 призвело до того, що за життя хворої їй встановлено неправильний діагноз. Відповідно до висновку експерта № 364/14 від 05.10.2016 у ОСОБА_14 мало місце захворювання - Рак (патогістологічно низькодиференційована аденокарцинома) шлунка в області малої кривизни з проростанням у підшлункову залозу і підшкірну жирову клітковину, метастазами у лімфатичні вузли (зокрема, лівий надключичний вузол - "вірховський" метастаз; паратрахеальні лімфатичні вузли), обидва яєчники ("крукенбергівські" метастази), легені, печінку, тонку і товсту кишки, кістки та з канцероматозом очеревини і плеври. При виявлені відповідних уражень злоякісний процес розцінюється як неоперабельний, встановлюється 4-та стадія захворювання, хірургічне лікування не призначається та рекомендується проведення хіміотерапевтичного лікування або симптоматична терапія в залежності від розповсюдження пухлинного процесу та загального стану хворого. Неналежне діагностування хвороби у ОСОБА_14 призвело до проведення їй оперативного втручання, яке їй було протипоказане. Лікар-анестезіолог ОСОБА_7 після планового оперативного втручання в організм ОСОБА_14 та переведення до інтенсивної терапії не здійснив ретельний нагляд за станом життєво важливих функцій організму останньої до їх відновлення та стабілізації у післяопераційний період і, під час проведення реанімаційних заходів, допустив ін`єкційне введення в її організм медичного препарату «Лідокаїн», введення якого не передбачене на даній стадії лікування. Згідно висновку експерта № 364/14 від 05.10.2016 смерть ОСОБА_14 настала на тлі операційного стресу, спричиненого масивною травматизацією тканин від отруєння лідокаїном.
Посилання ОСОБА_7 про те, що він не призначав і не вводив медичний препарат «Лідокаїн» ОСОБА_14 не узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз № 28/2 від 28.03.2011, №28/7 від 12.05.2011 про те, що причиною смерті ОСОБА_14 є гостре отруєння «Лідокаїном», введеним до її організму ін`єкційно в період часу, що обліковується хвилинами-десятками хвилин до настання смерті. З цих же підстав колегія суддів визнає необґрунтованими твердження останнього щодо можливого потрапляння медичного препарату «Лідокаїн» до організму ОСОБА_14 до проведення операції.
Не приймаються до уваги і спростовуються наявними в кримінальному провадженні доказами доводи ОСОБА_8 про те, що ним, як лікарем онкогінекологом вжито всих заходів для встановлення діагнозу ОСОБА_14 і правильно призначено оперативне лікування. Зокрема, у висновку експерта № 364/14 від 05.10.2016 зазначено, що обстеження ОСОБА_14 в умовах стаціонару не відповідало вимогам наказу МОЗ України «Про заходи подальшого поліпшення і розвитку онкологічної допомоги населенню» від 30.12.1992 № 208, проведено не в повному обсязі, що не дозволило за життя хворої встановити правильний діагноз. В цьому ж висновку зазначено, що, з огляду на наявний у ОСОБА_14 діагноз, застосоване щодо неї хірургічне (оперативне) лікування було протипоказано.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що неналежне виконання внаслідок недбалого ставлення до професійних обов`язків ОСОБА_7 , як лікарем-анестезіологом, який в післяопераційний період допустив ін`єкційне введення в організм ОСОБА_14 медичного препарату «Лідокаїн» та ОСОБА_8 , як лікарем-онкологом гінекологом, який провів протипоказане оперативне втручання без належного діагностування хвороби ОСОБА_14 , призвело до настання тяжких наслідків у виді смерті ОСОБА_14 , а доводи щодо неконкретності пред`явленого обвинувачення визнає безпідставними.
Щодо не усунення судом суперечностей між наявними висновками експертиз та повторної комплексної комісійної судово-медичної експертизи № 364/14 від 05.10.2016, то колегія суддів вважає , що судом оцінено кожен доказ окремо та у своїй сукупності, враховуючи, що остання за часом експертиза проведена, в тому числі, за матеріалами кримінального провадження, з урахуванням висновків попередніх експертиз.
Підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають ст.ст. 85, 86 КПК України в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто, як і не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , як того вимагає в апеляційнійних скаргах сторона захисту.

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зокрема, захисники в апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду просили повторно допитати свідків та дослідити письмові докази в кримінальному провадженні. Разом з цим обґрунтування такого повторного дослідження доказів стороною захисту фактично зводиться до необхідності надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки.

З огляду на наведене, передбачених законом підстав для задоволення клопотання про повторне дослідження доказів у даному кримінальному провадженні колегією суддів не встановлено та відмовлено в його задоволенні, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

При оцінці достатності призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, колегія суддів виходить з положень ст. 50 КК України про те, що воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених і призначається у межах необхідних та достатніх для виправлення, та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При призначенні ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, на виконання загальних засад його призначення та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених, які на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебувають, раніше не судимі, також те, що ОСОБА_7 має на утримані малолітню дитину, за місцем роботи характеризується позитивно, а ОСОБА_8 за місцем роботи характеризується посередньо, за місцем проживання позитивно, при невстановленні обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що його обтяжує, обгрунтовано призначив покарання в межах санкції ч. 1 ст. 140 КК України, без застосування положень ст. 69 КК України.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в максимальних межах, з врахуванням зазначених вище обставин в їх сукупності та того, що внаслідок діянь останніх настали тяжки невідворотні наслідки смерть потерпілої, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі за закінченням строків давності відповідає положенням ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, а твердження потерпілої ОСОБА_12 про протилежне, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими.

Частиною 1 статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, передбачені п. 1-5 ч. 1 даної статті.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України визначено строк в три роки для звільнення від кримінальної відповідальності у разі вчинення кримінального правопорушення невеликої тяжкості, за яке передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України, зокрема, коли особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні кримінального правопорушення, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 КК України.

Оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за встановлених фактичних обставин провадження, вчинили кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, передбачене ч. 1 ст. 140 КК України у 2011 році, з урахуванням того, що санкція відповідної частини статті передбачає максимальне покарання у виді позбавлення на строк до двох років, то, на момент ухвалення обвинувального вироку щодо них минув трирічний строк, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у ч. 1 та ч. 2 ст. 49 КК України строків, особа вчинила нове кримінальне правопорушення середньої тяжкості, тяжке або особливо тяжке.

Із хронології подій та прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні вбачається, що обвинувачені не ухилялися від слідства та суду, тобто перебіги розгляду провадження не переривалися, а відомості щодо притягнення їх до кримінальної відповідальності за інші кримінальні правопорушення, відсутні.

Тривалий розгляд кримінального провадження судом першої інстанції не є підставою для незастосування строків давності, оскільки таке мало місце не з вини обвинувачених, а заявлені клопотання в ході судового розгляду, в тому числі про призначення експертиз, є способом реалізації стороною захисту процесуальних прав.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що звільнення особи від покарання за строками давності є обов`язком суду, залежить від настання передбачених ст. 49 КК України правових підстав і не залежить від волевиявлення учасників кримінального провадження.

Вирішуючи по суті апеляційні вимоги потерпілої ОСОБА_12 щодо неправильного розв`язання судом першої інстанції заявлених нею цивільних позовів до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з наступного.

В кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_12 до обвинувачених заявлено цивільні позови про стягнення з кожного по 300 000 грн. матеріальної шкоди та 600 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Потерпілою ОСОБА_12 зазначено, що у зв`язку із смертю матері нею понесені витрати пов`язані з похованням, які складають 600 000 грн.

Судом першої інстанції керуючись ст. 60 ЦПК України обґрунтовано відмовлено в задоволенні даних вимог, оскільки понесені нею витрати на поховання документально не підтвердженні доказами, що узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України про те, що стягненню підлягають процесуальні витрати, здійснені потерпілим і документально підтверджені.

Відмова в задоволенні цивільного позову в наведеній частині потерпілою ОСОБА_12 в апеляційній скарзі не оспорюється.

Потерпілою також заявлено про відшкодування обвинуваченими моральної шкоди спричиненої неправомірними діями останніх, яку вона оцінила в 1 200 000 грн.

Частиною 3 та 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою розуміються витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунка, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди, який вирішено з урахуванням положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ураховуючи роз`яснення Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважаючи суму визначену судом до відшкодування такою, що відповідає принципам добросовісності, розумності і справедливості, співмірну з глибиною душевних страждань і переживань потерпілої, вимушеними змінами у її житті, пов`язаними з неправомірними діями обвинувачених та їх наслідками, зусиль направлених на його відновлення.

Доводи потерпілої про стягнення з обвинувачених моральної шкоди на користь дитячого будинку м. Черкаси, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, оскільки така компенсація стягується на користь особи, якій спричинена шкода.

Підстав для скасування вироку суду першої інстанції, передбачених ст. 409 КПК України, в тому числі із закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України, колегіє суддів під час апеляційного перегляду не встановлено.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_12 , - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий:

Судді: