ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/522/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/683/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2020 року, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воскресенське, Новотроїцького району, Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 02 липня 2014 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходив із того, що засуджений не довів своє виправлення , його поведінка протягом строку відбування покарання не є сумлінною, працевлаштований був періодично. Крім того суд врахував тяжкість та суспільну небезпеку злочинів, за вчинення яких ОСОБА_8 відбуває покарання.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та звільнити умовно-достроково ОСОБА_8 від відбування основної міри покарання.

Вважає безпідставним посилання суду на те, що засуджений відбув 3/4 частини строку покарання фактично за рахунок зарахуванням періоду попереднього ув`язнення за правилами ч 5 ст. 72 КК.

Вказує, що на момент розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений фактично відбув строку призначеного покарання, а саме 6 років позбавлення волі, а вже на початок травня цього ж року, засудженому залишилося 1 рік 10 місяців до закінчення строку відбування покарання.

Стверджує, що суд безпідставно врахував ту обставину, що ОСОБА_8 систематично вчиняв злочини, оскільки на думку захисника, при вирішення питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого, судом мають прийматися до уваги лише ті дані, які вказують на його поведінку під час виконання покарання та ставлення до роботи.

В обґрунтування доведеності виправлення засудженого посилається на те, що ОСОБА_8 має 21 заохочення та 1 стягнення, яке зняте та погашене. З часу накладення стягнення минуло майже 5 років, після чого засуджений не порушував встановлений порядок режиму відбування покарання.

Наголошує, що ОСОБА_8 систематично, а не перед поданням клопотання про умовно-дострокове звільнення виконує покладені на нього обов`язки, сумлінно ставиться до своєї поведінки та праці, заохочення почав отримувати з 2015 року, та на протязі усього часу відбування покарання до 2020 року включно, заохочувався адміністрацією установи виконання покарання, а також позитивно характеризується.

Відповідно до довідки про заробітну плату, ОСОБА_8 працював з травня 2015 року по серпень 2015 року, потім з березня 2016 року по квітень 2019 року, та з того часу працює на ТОВ «ЕПОХА» у зв`язку із переведенням до дільниці соціальної реабілітації, що на переконання захисника свідчить про те, що засуджений безперервно працює в установі виконання покарання протягом 5 років.

За місцем роботи у ТОВ «ЕПОХА», ОСОБА_8 характеризується позитивно.

Зазначає, що позов засудженим не сплачено у зв`язку із ненадходженням виконавчого листа до установи виконання покарання, інші судові витрати, були сплачені в 2018 році.

Посилається також і на те, що засуджений свою вину повністю усвідомив та щиро розкаявся, став на шлях виправлення, про що опосередковано свідчить те, що ОСОБА_8 у 2016 році одружився, та у шлюбі у нього є син ОСОБА_9 .

Вважає, що суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, не врахував всі обставини та належним чином не мотивував своє рішення.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Адвокат ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог засудженого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 засуджений вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 02.07.2014 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 187 КК України.

Початок строку відбування покарання обраховано з 03.04.2014 року, кінець строку 28.02.2022 року.
На день звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення, ОСОБА_8 відбув частини призначеного покарання.

Адміністрацією установи виконання покарання ОСОБА_8 характеризується позитивно.

За період відбування покарання до засудженого 20 разів застосовувалися заходи заохочення.

В установі попереднього ув`язнення до ОСОБА_8 було застосовано одне дисциплінарне стягнення, яке у встановленому законом порядку погашене.

Однак зазначена обставина вказує про те, що поведінка засудженого протягом строку відбування покарання не була сумлінною.
Як видно із матеріалів провадження, установа виконання покарання визнала отримані заохочення та загальну характеристику недостатніми для висновку про виправлення засудженого, внаслідок чого у грудні 2017 року установою виконання покарання було відмовлено у переведенні засудженого до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не стає на шлях виправлення.
У травні 2019 року адміністрацією установи виконання покарання, ОСОБА_8 було відмовлено у зверненні до суду із клопотанням про застосування більш м`якого покарання, як такому, що не став на шлях виправлення.
4 отримані після цього ОСОБА_8 переконливо не доводять істотність позитивних змін в особі засудженого.
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжких злочинів.
Наразі відбуває покарання за вчинення майже відразу ж після ухвалення попереднього вироку сукупності тяжких та особливо тяжкого злочину, що вказує на підвищену суспільну небезпечність особи засудженого та його схильність до скоєння кримінально-караних діянь.
Зазначені відомості безпосередньо стосуються особи обвинуваченого, які суд при вирішення питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання має прийняти до уваги.
Відомості, що характеризують ступінь тяжкості злочинів, за вчинення яких засуджений відбуває покарання також підлягають обов`язковому врахуванню.
Матеріали кримінального провадження підтверджують, що засуджений в установі виконання покарання знаходився з листопада 2014 року, втім працював у проміжках часу, починаючи з травня 2015 року по серпень 2015 року, надалі з березня 2016 року по квітень 2019 року, потім з червня 2019 року по березень 2020 року, що в цілому вказує на несистематичний характер трудової діяльності засудженого, що було підставно враховано судом першої інстанції.
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, та відомості про тяжкість вчинених ним злочинів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 .
На переконання колегії суддів, процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не врахував всі обставини та належним чином не мотивував своє рішення, є безпідставними, оскільки суд всебічно, повно дослідив відомості, які надані установою виконання покарання та доводи сторони захисту.
Так, суд обґрунтовано врахував наявні у матеріалах провадження відомості про судимості, факт накладення на ОСОБА_8 дисциплінарного стягнення, характер його трудової діяльності, оскільки ці відомості в цілому характеризують особу засудженого, і мають бути враховані під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення.
Посилання захисника на те, що відсутність діючих стягнень доводить виправлення обвинуваченого не є прийнятними, оскільки дотримання засудженим режиму відбування покарання є його обов`язком, виконання якого саме по собі не доводить що особа заслуговує на умовно- дострокове звільнення.
Факт відбуття певної частини строку призначеного покарання є лише передумовою, а не безумовною (визначальною) підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.
Укладення засудженим шлюбу, народження дитини не можна визнати достатньою підставою для його мовно - дострокового звільнення, оскільки відомості про сімейний стан не стосуються процесу його виправлення та поведінки під час відбування покарання.
Визнання вини та щире каяття є тими обставинами, що приймаються до уваги судом при визначенні виду та міри покарання, але не є тими чинниками, що підлягають врахуванню при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення.
Факт сплати членами родини засудженого процесуальних витрат не є тією обставиною, яка впливає на висновок суду та не стосується обставин, що підлягають встановленню під час розгляду питання про умовно- дострокове звільнення.
Наявність певної кількості заохочень у засудженого, відбуття ним визначеної частини строку покарання, його працевлаштування самі по собі не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування ст. 81 КК, оскільки ці відомості, як вже було зазначено, підлягають врахуванню у сукупності з відомостями про тяжкість вчинених засудженим злочинів, їх суспільної небезпечності та репутацією особи засудженого в цілому.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 81 КК України, належним чином мотивував своє рішення і доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали не встановлено.
Керуючись ст. 404, 407, 419, 376 ч. 2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4