КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5373/2020 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
17 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ТОВ «Манго-Груп», на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року,
за участю
ТОВ «Манго-Груп» - адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки не було взято до уваги обставини, які мають вирішальне значення для справи, що доводиться наступним.
Так, представником в судовому засіданні долучено належним чином завірені копії документів, які підтверджують належну якість придбаних паливно-мастильних матеріалів, ні які наклали арешт. Під час обшуку зазначені документи вилучалися, однак з невідомих причин в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Також, що згідно висновку Департаменту господарського забезпечення Служби безпеки України взяті 02 вересня 2020 року у ТОВ «МАНГО-ГРУП» зразки бензину А-92 та А-95 відповідають вимогам ДСТУ 7687:2015 «Бензини автомобільні Євро. Технічні умови» (копія в матеріалах справи).
04 вересня 2020 року під час обшуку проби бензину А-95 відбиралися з «мертвого» залишку (тобто із залишку, який не продавався) про що зазначено у протоколі обшуку від 04 вересня 2020 року (а.с. 52).
Однак, при дослідженні зазначене експертом не бралося до уваги.
Крім того, та кількість, яка залишалася у резервуарах № 1 та № 2 по бензину А-92 ще менша ніж у резервуарі № 1 з бензином А-95, а саме 9406 л та 671 9 л. їй відомо, що із зазначених резервуарів продаж паливно-мастильних матеріалів не здійснювався, протилежного стороною обвинувачення не доведено.
Суд першої інстанції також проігнорував та не надав належної оцінки порушення слідчим щодо дотримання останнім вимог Кримінального процесуального закону. Як і зазначено у зауваженнях до протоколу опломбування резервуарів відбувалося в темну пору доби з 21 год. 35 хв. до 22 год. 30 хв. При цьому поняті не були присутні при опломбуванні, а відеофікасація була завершена близько 17 год. 00 хв. Натомість, у протоколі слідчий зазначив, що переривання відео фіксації було здійснено тільки для складання протоколу, що і суд першої інстанції підтвердив у своїх висновках. Зазначене порушення є істотним порушенням кримінального процесуального закону і заслуговує на реагування слідчого судді з метою припинення в подальшому органом досудового розслідування подібного порушення.
В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Також, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ «Манго-Груп» - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ТОВ «Манго-Груп» та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
- бензин марки А-95 у кількості 9948 літрів;
Прокурор зазначив, що 24 липня 2020 року ОСОБА_9 , заїхавши на АЗС під торгівельною маркою «MANGO» за адресою: м. Київ, Кільцева дорога, 6-В, придбав для власних потреб бензин марки А-95-Євро5-Е5, який частково залив до бензобаку власного автомобіля, а частково набрав у каністру для газонокосарки.
Як зазначав заявник, після заправки пальним автомобіль почав дивно працювати та через декілька кілометрів взагалі зупинився. Відвідавши автомобільний сервіс, заявником було здійснено ремонт пальної системи автомобіля.
В результаті таких дій, заявником було передано придбаний бензин у каністрі для перевірки до відповідної лабораторії, яка за результатами випробувань надала протокол № 450-П/2020 від 28.07.2020. Зі змісту останнього вбачається, що наданий на випробування бензин марки А-95-Євро5-Е5 не відповідає вимогам ДСТУ 7687:2015 «Бензини автомобільні Євро. Технічні умови».
Також в ході обшуку було відібрано зразки вилучених нафтопродуктів, шляхом налиття рідин у скляні пляшки ємкістю 1 літр, про що внесені відповідні відомості до протоколу обшуку від 04.09.2020 .
З урахуванням вказаних обставин та з метою збереження речових доказів, попередження незаконного відчуження майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, зважаючи на те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, прокуратур вважав за необхідне накласти арешт на паливно-мастильні матеріали, які були вилучені в ході обшуку та зберігаються за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н, с. Мамрин, вул. Промислова, 2.
Прокуратура вважає, що в матеріалах кримінального провадження наявна справжня потреба в накладенні арешту на паливно-мастильні матеріали, оскільки майно, а саме бензин та дизельне пальне відповідають критеріям ст. 167 КПК України, а саме вони є предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР, тобто є такими, на які спрямоване кримінальне правопорушення.
Таким чином, прокурор вважав, що в даному випадку метою арешту паливно-мастильних матеріалів є збереження речових доказів, що відповідає вимогам ст.98, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України.
В судовому засідання прокурор підтримала доводи за клопотанням. Також пояснила, що постановою слідчого від 07.09.2020 в кримінальному провадженні призначена експертиза нафтопродуктів, залучено експерта КНДІСЕ.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. Досліджені матеріали справи, заслухана думка представника ТОВ «Манго-Груп», прокурора та слідчого, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема, що вилучене майно бензин марки А-92, А-95 відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки всупереч тверджень апелянта, вказане майно постановою слідчого від 05.09.2020 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, та воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання прокурора підлягає задоволенню, з урахуванням обставин кримінального провадження, що розслідується.
Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.
З врахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що на виконання вимог частини 1 статті 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 170 КПК України.
Також слідчим суддею перевірені твердження апелянта, щодо обставин допущення органом досудового розслідування під час обшуку порушень, однак порушень, які можуть стати підставою для реакції з боку слідчого судді і відповідно відмови в задоволенні даного клопотання, не встановлено, не встановлено їх і колегію суддів, оскільки дійсно відеофіксація обшуку переривалась, для складання протоколу, але це зазначено в самому протоколі.
Разом з тим, в доповненнях до апеляційної скарги адвокатом ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ТОВ «Манго-Груп» додано експертний висновок № 5-2020 від 20.10.2020 і протокол випробування від 05.10.2020 на підтвердження того, що бензин марки А-92 за показниками «октанове число за дослідним методом» та «об`ємна частина бензину» відповідає вимогам Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, які не подавалися та не досліджувались в суді першої інстанції,
Про те, дана обставина не є підставою, для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки не відповідає дійсним обставинам справи на момент розгляду клопотання прокурора, дана категорія справ розглядається місцевим судом та переглядається апеляційним судом у межах поданого клопотання.
Однак дана обставина маже бути підставою для звернення до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4