У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0006696 за апеляційною скаргою прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2018 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого відповідно до положень ст.89 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.06.2018 року скасувати в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 186 КК України до3 місяців арешту.

У ході апеляційного розгляду повторно дослідити дані про особу обвинуваченого.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини, посилаючись на положення ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання»», вважає оскаржуваний вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Суд визнав доведеним те, що 06.12.2016 близько 01:30 год. ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку 53 по вул. Молодогвардійській в м. Миколаєві, маючи умисел на заволодіння чужим майном, підійшовши ззаду до потерпілої, відкрито, шляхом ривку, вирвав з руки ОСОБА_10 , сумку вартістю 1200 грн., в якій знаходився гаманець вартістю 600 грн. з грошима в сумі 100 грн., мобільний телефон марки "HTC Desire X T 328 E" вартістю 2000 грн., з сім картою № НОМЕР_1 , яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє, банківська карта "Приватбанку" № НОМЕР_2 , яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє, з якої в подальшому були зняті кошти в сумі 2900 грн., чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 6800 грн.
З місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При призначенні покарання, суд врахував, особу обвинуваченого, який не судимий в силу ст.89 КК України, на обліку в МОПЛ та ОНД не перебуває, характеризується позитивно, суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до злочину середньої тяжкості, обставини справи, суд вважав можливим призначити ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства .

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому викрадені чужого майна, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.186 КК України, відповідають встановленим судом фактичним обставинам кримінального провадження, учасниками судового провадження не оспорюються і в цій частині вирок суду першої інстанції апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом першої інстанції дотримано зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, врахував обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь тяжкості скоєного злочину, який відносить до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який відповідно до положень ст.89 КК України є несудимою особою, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно.

Суд врахував сукупність обставин, що характеризують дане кримінальне правопорушення, та вважав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст. 186 КК України у виді громадських робіт, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства .

Наведені дані про особу та призначення судом першої інстанції за ч. 1 ст. 186 КК України покарання, в межах санкції даної статті у виді громадських робіт, також скоєння ОСОБА_6 злочину середньої тяжкості дають підстави вважати, що покарання, судом першої інстанції призначено обвинуваченому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 65 КК України, є справедливим за своїм видом та розміром, відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, призначаючи вид та міру покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував всі обставини, які підлягали врахуванню відповідно до положень ст.65-67 КПК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Разом з тим, слід зауважити, що прокурор в своїй апеляційній скарзі не зазначає які саме норми закону порушені судом першої інстанції при постановленні вироку стосовно ОСОБА_6 , та які обставини не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 .. Прокурор в апеляційній скарзі лише наводить норми закону та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України, які регламентують загальні засади призначення покарання.

Отже є безпідставними доводи прокурора про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Крім того, прокурор в свої апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, просить апеляційний суд скасувати вирок в частині призначеного покарання, однак не ставить перед апеляційним судом вимогу про призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, а лише зазначає, що ОСОБА_6 слід вважати засудженим за ч.1 ст. 186 КК України до 3-х місяців арешту.

Така позиція прокурора, викладена ним в апеляційній скарзі, позбавляє апеляційний суд процесуальної можливості призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання, з урахуванням положень ст. 404 КПК України щодо меж перегляду судом апеляційної інстанції судових рішень суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 червня 2018 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий:
Судді: