Справа № 567/1132/20 .
У Х В А Л А

30.10.2020 м. Острог

Слідчий суддя

Острозького районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

начальника СД Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4

розглянувши скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність дізнавача Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 25.09.2020

встановив:

до Острозького районного суду Рівненської області надійшла скарга представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність дізнавача Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення.
В обґрунтування скарги зазначає, що в порушення вимог ст.214-217 КПК України, Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 17.08.2012 року №69 та Конституції України, дізнавач Острозького ВП ГУНП в Рівненській області не вніс відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 від 25.09.2020. Просить визнати протиправною бездіяльність дізнавача Острозького ВП ГУНП в Рівненській області та зобов`язати внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Вказує, що 25.09.2020, в порядку ст.214, 217 КПК України ОСОБА_5 звернулася до Острозького ВП ГУНП в Рівненській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме за фактом злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) ОСОБА_7 , що на її думку, містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 КК України, однак вказані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, а перевірка по даному факту була проведена в позапроцесуальному порядку. В своїй заяві ОСОБА_5 зазначила, що згідно постанови Київського апеляційного суду від 28.02.2020 з ОСОБА_7 на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі в розмірі 2027 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 29.01.2019 до досягнення дитиною повноліття.
Вказала, що ОСОБА_7 заробляє на життя неофіційно, що на її думку свідчить про приховування доходу та ухилення від сплати аліментів.
Враховуючи наведені обставини, у своїй заяві заявник просила прийняти її заяву про кримінальне правопорушення, внести відомості до ЄРДР за даним фактом та розпочати досудове розслідування, проте відомості за її заявою до ЄРДР внесені не були.
Таким чином вважає, що службові особи Острозького ВП ГУНП в Рівненській області при розгляді та вирішенні її заяви про вчинення кримінального правопорушення, вчинили бездіяльність, що полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР.
В судове засідання представник скаржника не з"явився, в поданій на адресу суду заяві просить зійснювати розгляд скарги по суті на підставі наявних в справі матеріалів.
В судовому засіданні начальник СД Острозького ВП ГУНП в Рівненській області проти задоволення скарги заперечив та пояснив, що по даному факту було проведено перевірку в ході якої було встановлено відсутність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 КК України, в зв`язку з чим підстав для внесення відомостей до ЄРДР по даному факту, на думку дізнавача, не має. Посилається на те, що під ухиленням від сплати аліментів розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись у приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів, тощо, однак таких обставин дізнавачем встановлено не було, окрім того як було встановлено з розрахунку заборгованості по аліментах, ОСОБА_7 здійснював сплату аліменти, хоча і не в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив та вважає, що необхідності внесення відомостей до ЄРДР за зверненням ОСОБА_5 не має. Вважає, що скаржником в своїй заяві про злочин не наведено відомостей, що вказують на наявність кваліфікуючих ознак вказаного нею кримінального правопорушення за ч.1 ст.164 КК України.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.
Пунктом 15 ч.1 ст.7 КПК України передбачено принцип змагальності сторін у кримінальному провадженні та свободи у поданні ними до суду своїх доказів та доведенні перед судом їх переконливості.

Надаючи оцінку доводам скаржника, слідчий суддя виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_5 оскаржує бездіяльність СД Острозького ВП ГУНП в Рівненській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей по заяві від 25.09.2020 по факту несплати аліментів ОСОБА_7 , що, на її думку, містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.
Частиною 1 ст.214 КПК України, встановлено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З наведеного вбачається, що слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані внести до ЄРДР тільки таку заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені частиною 5 ст.214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2, ст.11 КК України, згідно з якими, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, а тому критерієм внесення відомостей до ЄРДР є саме фактичні дані, що вказують на ознаки конкретного складу кримінального правопорушення.

Згідно з п.1 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016 року №139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення кримінального правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
У своїй заяві про злочин від 25.09.2020 ОСОБА_5 зазначила, що згідно постанови Київського апеляційного суду від 28.02.2020 з ОСОБА_7 на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі в розмірі 2027 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 29.01.2019 до досягнення дитиною повноліття.
Також вказала, що ОСОБА_7 ухиляється від сплати аліментів, заробляє на життя неофіційно, що на її думку свідчить про приховування доходу.
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом (ч.1 ст.2 КПК України).

Так, частиною першою статті 164 КК України передбачено відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні.

Під ухиленням від сплати аліментів розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини (дітей) визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Ухилення від сплати аліментів і ухилення від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей утворюють цей склад злочину лише у випадку, коли воно є злісним. Поняття злісності належить до оціночних категорій і має бути визначено у кожному конкретному випадку. Про злісний характер ухилення можуть свідчити тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку судді чи державного виконавця, неодноразові звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.

Не може визнаватися злісним ухилення від сплати аліментів чи злісним ухилення від утримання дітей, яке хоча і тривало значний проміжок часу чи мало систематичний характер, але було вимушеним з боку особи, на яку такий обов`язок покладено законом чи рішенням суду. До таких випадків слід відносити несплату аліментів особою через неможливість знайти роботу, через хворобу, невиділення із сімейного бюджету коштів, необхідних для придбання одягу неповнолітній дитині чи для лікування непрацездатної дитини у зв`язку з їх відсутністю тощо.

З матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_5 від 25.09.2020 вбачається, що дане звернення було зареєстрвоано в журналі єдиного обліку Острозького ВП ГУНП в Рівненській області за №3693 від 01.10.2020 та в додатку містило довідку ДВС про заборгованість зі сплати аліментів.

В ході розгляду даного звернення було встановлено, що ОСОБА_7 повідомив, що не сплачував аліменти в повному обсязі в зв"язку з відсутністю працевлаштування, однак здійснював перерахунок коштів по мірі можливостей.

Окрім того, перевіркою було встановлено, що ОСОБА_7 сплачував аліменти на утримання дитини, однак не в повному обсязі в зв`язку з чим заборгованість щодо сплати аліментів становить 12317,79 грн., що підтверджуєтья розрахунком заборгованості.

Водночас, сама по собі наявність заборгованості зі сплати аліментів не вказує на вчинення дій щодо злісного ухилення від сплати аліментів, а наведені у заяві ОСОБА_5 про злочин обставини, не містять відомостей про вчинення ОСОБА_9 таких дій, які складають об`єктивну сторону даного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, не оцінюючи наявності або відсутності складу кримінального правопорушення, приходить до висновку, що у заяві ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення таких об`єктивних даних, конкретних дій чи бездіяльності, які свідчать про ознаки вказаного кримінального правопорушення не вказано, а тому вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудового розслідувань і щодо них повинно проводитись досудове розслідування.
Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985, п.57, Series A, №93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.306, 307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.318-380 КПК України за результатами яких постановлюється одна з таких ухвал про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Аналізуючи викладене, слідчий суддя, приходить до висновку, що скарга ОСОБА_5 на бездіяльність дізнавача, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, є необґрунтованою, а тому в задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307 КПК України

ухвалив:

в задоволенні скарги представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність дізнавача Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 25.09.2020, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1