Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/93/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2020 щодо обвинуваченого продовжено строк тримання під вартою до 16.01.2021, включно та залишено без змін раніше визначену заставу 40 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, визначеної ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28.04.2020 року, що становить 84080 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підставою для застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та подальшого його продовження під час досудового розслідування та судового провадження стало доведення перед судом ризиків передбачених, пунктами 1,4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачений, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може переховуватися від суду, вчинити подібне кримінальне правопорушення та перешкоджати подальшому кримінальному проваджені. Вищезазначені обставини є необхідними елементами (ризиками), що визначають виправдовують потребу в триманні обвинуваченого під вартою.

Вказані ризики та твердження обґрунтовані тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинень 7 епізодів тяжких умисних корисливих злочинів, за які передбачено покарання у тому числі у виді позбавлення волі на строк до шести років. При цьому обвинувачений офіційно не працевлаштований та не має офіційних заробітків, раніше судимий та більше 10 разів притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за аналогічні умисні корисливі кримінальні правопорушення.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції обставини, які встановлені та доведені під час розгляду кримінального провадження, які обґрунтовували та обґрунтовують продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого не змінилися, а отже є виправданими та необхідним елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, з врахуванням встановлених обставин, на переконання суду не гарантує запобігання цим ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_8 , на альтернативний запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт.

Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає, що Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до довідок наданих до суду першої інстанції ОСОБА_8 , має ряд тяжких захворювань, та перебуває на метадоновій програмі, яка в умовах слідчого ізолятора надається з затриманням, також має офіційне місця проживання, дружину, та малолітню дитину на утримані. Фактично ОСОБА_8 , затриманий 09.01.2019 року і до теперішнього часу справу не розглянуто. Сторона обвинувачення затягує розгляд даного кримінального провадження, а особа весь цей час тримається під вартою.

З урахуванням наведеного захисник вважає, що можливо змінити запобіжний захід ОСОБА_8 , з тримання під вартою на домашній арешт цілодобовий, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.

Тому, на переконання захисника, ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього та постановити нову, якою звільнити його з під варти в залі суду та застосувати більш м`який запобіжний захід.

Мотивуючи свої вимоги, обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що ризики наведені у клопотанні прокурора та зазначені в ухвалі суду першої інстанції є безпідставними, оскільки не підтверджуються належними доказами.

Також, зазначає, що клопотання прокурора в супереч вимог кримінального процесуального закону було подано несвоєчасно, (тобто менш ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали) та крім того направлено судді ОСОБА_9 , а тому суддя ОСОБА_1 не мав права його розглядати, оскільки таким чином було порушено його право на захист.

Крім того, обвинувачений звертає увагу на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Так, суд послався на те, що він не має законного джерела доходу та відсутні соціальні зв`язки. Однак, не взято до уваги те, що він отримує пенсію по інвалідності та має на утриманні двох малолітніх дітей. Також, апелянт зазначає, що докази надані стороною обвинувачення, які вже досліджені судом не доводять його вини.

Порад з цим, обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що він має ряд хронічних захворювань, перебуває на метадоновій програмі, яку не може отримувати належним чином перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, перебуває на диспансерному обліку, що у своїй сукупності свідчить про недоцільність тримання його під вартою.

Заслухавши доповідача, в дебатах захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, зваживши доводи скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону районним судом належно дотримані.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене під час судового розгляду кримінального провадження. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, перевіркою доводів апеляційних скарг сторони захисту, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчинень 7 епізодів тяжких умисних корисливих злочинів, за які передбачено покарання у тому числі у виді позбавлення волі на строк до шести років. При цьому обвинувачений офіційно не працевлаштований та не має офіційних заробітків. Крім того, раніше неодноразово судимий та більше 10 разів притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за аналогічні умисні корисливі злочини, тобто є реальним ризик неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого - переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати наявність обгрунтованих ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання встановленим ризикам у даному кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Крім того, колегія суддів зазначає, що продовжуючи підозрюваному дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд на законних підставах визначив йому заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на переконання апеляційного суду буде достатнім стримуючим засобом, щоб забезпечити ступень довіри до особи, та звести до мінімуму бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду має забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, до затримання не працював, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, як про це просять апелянти.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту про те, що ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що клопотання прокурора розглянуто іншим суддею є безпідставним, оскільки даний розгляд проведений у відповідності до п. 20-5 Перехідних положень КПК України, згідно якого тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОУШ-19), встановлюються певні особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження. Зокрема цим пунктом визначено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Не заслуговують на увагу і посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що клопотання прокурора подано несвоєчасно, оскільки у відповідності до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2020 щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4