Справа № 304/1636/20 Провадження № 1-кс/304/464/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача СД Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000093 від 23 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

дізнавач СД Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за №0000093 від 23 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України про накладення арешту на автомобіль марки «Дейво Нексія», р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , та який належить ОСОБА_6 , із забороною відчужувати, розпоряджатися або користуватися майном. Клопотання мотивує тим, що 22 грудня 2020 року об 11.10 год під час патрулювання нарядом ГРПП Перечинського ВП на польовій дорозі між селами Т.Ремета та Раково Перечинського району виявлено припарковий автомобіль марки «Дейво Нексія», р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, в якому знаходилися ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Поверхневою перевіркою на килимі за пасажирським сидінням виявлено паперовий згорток із сухою подрібненою речовиною зеленого кольору всередині, ззовні схожою на марихуану. Виїздом СОГ за письмовою згодою водія ОСОБА_5 проведено огляд та у салоні автомобіля виявлено три паперові згортки, всередині яких знаходилася суха подрібнена речовина зеленого кольору рослинного походження, ззовні схожу на марихуану. Вказану речовину у присутності понятих упаковано до спецпакету з написами «Національна поліція України Головне слідче управління» № INZ 1038520 з підписами понятих, а автомобіль марки «Дейво Нексія», р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, після огляду поміщено на спецмайданчик Перечинського ВП до вирішення питань по суті. Дану подію 23 грудня 2020 року було зареєстровано у ЄРДР за №0000093 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 309 КК України. Дізнавач зазначає, що враховуючи наведене існує необхідність у накладенні арешту на вказаний автомобіль, який є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а також у зв`язку з необхідністю проведення слідчого експерименту та інших слідчих дій за участю вказаного транспортного засобу, тому просить клопотання задовольнити.

Дізнавач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду даного клопотання.

У судове засідання власник майна ОСОБА_6 також не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши надані ініціатором клопотання матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України дізнавач, серед іншого, уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як убачається з наданих дізнавачем матеріалів, 22 грудня 2020 року об 11.10 год під час патрулювання нарядом ГРПП Перечинського ВП на польовій дорозі між населеними пунктами Т.Ремета Раково Перечинського району виявлено припарковий автомобіль марки «Дейво Нексія», р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, в якому знаходилися ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також з даних матеріалів убачається, що дану подію 23 грудня 2020 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000093 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 309 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23 грудня 2020 року (а. с. 4).

Матеріалами клопотання підтверджується, що протоколом огляду місця 22 грудня 2020 року оглянуто автомобіль марки «ЗАЗ Дейво Нексія», р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, яким керував ОСОБА_5 , 2000 року народження, що знаходиться на відстані 150 м від села Т.Ремета Перечинського району на польовій дорозі з лівого боку у напрямку села Раково. За письмовою згодою водія ОСОБА_5 проведено огляд та у салоні автомобіля виявлено три паперові згортки, всередині яких знаходилася суха подрібнена речовина зеленого кольору рослинного походження, ззовні схожу на марихуану. Вказану речовину вилучено та упаковано до спецпакету з написами «Національна поліція України Головне слідче управління» № INZ 1038520 з підписами понятих; автомобіль марки «Дейво Нексія», р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, після огляду поміщено на спецмайданчик Перечинського ВП (а. с. 6-9, 10-14).

Як видно з матеріалів клопотання, автомобіль марки «Дейво Нексія», р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 (а. с. 18).

Вказані обставини підтверджуються також письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 22 грудня 2020 року (а. с. 15-16).

Крім цього матеріали клопотання містять протокол медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння № 1109 від 22 грудня 2020 року, за висновками якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у стані сп`яніння, внаслідок вживання наркотичних речовин (а. с. 19, зворот).

Постановою дізнавача СД Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 від 23 грудня 2020 року транспортний засіб марки «Дейво Нексія», р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, та суху подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, схожу на марихуану, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000093 (а. с. 20-21).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчий суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див, наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A №98).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання дізнавача щодо накладення арешту на майно слід задовольнити.

Положеннями ч. 5 ст. 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Разом із тим, прохання дізнавача визначити місце зберігання арештованого транспортного засобу задоволенню не підлягає, оскільки вказане питання не належить до компетенції слідчого судді при вирішенні питання про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. 40-1, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання дізнавача СД Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №0000093 від 23 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Дейво Нексія», р/н НОМЕР_1 , червоного кольору, що на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , та знаходиться на майданчику тимчасового тримання Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, заборонивши розпорядження та користування таким.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Виконання ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Згідно ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1