В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 , представника виконавчого комітету Ужгородської міської ради ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002221 від 14 серпня 2020 року відносно неповнолітнього

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, з незакінченою повною загальною середньою освітою, тимчасово не працюючого, студента 2 курсу ДНЗ «Ужгородський Центр професійно-технічної освіти», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И В:
Неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород, Закарпатської області, громадянин України, з незакінченою повною загальною середньою освітою, тимчасово не працюючий, студент 2 курсу ДНЗ «Ужгородський Центр професійно-технічної освіти», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, 13 серпня 2020 року близько 17 години 00 хвилин, діючи з прямим умислом усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, перебуваючи по АДРЕСА_2 ,підбіг до потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в момент коли остання йшла по вищевказаній вулиці додому шляхом ривка відкрито вирвав з рук потерпілої жіночу сумку, в якій на той момент знаходився мобільний телефон марки «Huawei», моделі «Honor 7APro», золотистого кольору, вартість якого, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №11/626 від 04.09.2020 складає 1 900 гривень 00 копійок, після чого неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втік з місця вчиненого кримінального правопорушення, чим спричинив потерпілій матеріального збитку на вищевказану суму.
За таких обставин, своїми умисними діями неповнолітній ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиросердечно розкаюється.
В судовому засіданні захисником ОСОБА_5 було подано клопотання про застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого на підставі ст. 105 КК України примусові заходи виховного характеру у виді «застереження».
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого, ОСОБА_9 підтримала клопотання захисника.
Прокурор в судовому засіданні, вказуючи про наявність передбачених законом підстав, просила задовольнити подане захисником клопотання.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином, на адресу суду направила заяву в якій вказано, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 у неї не має, матеріальна шкода потерпілій була відшкодована, цивільного позову нею не заявлено, просить розглядати справу у її відсутності.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги те, що прокурор, захисник, законний представник обвинуваченого, також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, його захисник, законний представник правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 , суд кваліфікує, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України.
На виконання ухвали суду від 01.12.2020, за підписом начальником Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області капітаном внутрішньої служби ОСОБА_10 , разом із супровідним листом до суду надіслано досудову доповідь про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно якої останній проживає в будинку спільно зі своєю опікуншою та її сімєю. Як вбачається з інтерв`ю з обвинуваченим, умови проживання його задовольняють. Неповнолітній обвинувачений згідно відомостей наданих Ужгородського міський центр соціальних служб для сім`ї,дітей та молоді не перебуває на обліку УМЦССДМ, відповідно до інформації з Ужгородської міської дитячої клінічної лікарні на обліку не перебуває. Згідно інформації з ОКТМО « Фтизіатрія» на обліку не перебуває, хронічні захворювання відсутні. Згідно інтерв`ю з обвинуваченим та його опікуном наркотичних та алкогольних напоїв не вживає, іноді палить.
Відповідно до інтерв`ю з обвинуваченим стало відомо, що серед друзів осіб, які б притягалися до кримінальної та адміністративної відповідальності не має.
Згідно довідки з Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області неповнолітній ОСОБА_4 на обліку у відділі превенції не перебуває.
Як зазначено у досудовій доповіді: зі слів обвинуваченого та його опікуна, стосунки в сім`ї доброзичливі, довірливі, та під час опитування для складання інтерв`ю вів себе спокійно, на запитання відповідав чітко, був дещо замкнутий.
Разом із тим у досудовій доповіді зазначено, що обвинувачений розуміє, що вчинив не правильно, вину визнає. Шкодує про вчинений злочин, однак пояснити чому так сталось не може. Згідно обвинувального акту неповнолітній щиро кається у вчиненому злочину, активно сприяв розкриттю злочину, однак не зовсім усвідомлює свої протиправні вчинки.
Згідно інформації Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області до адміністративної та кримінальної відповідальності обвинувачений не притягався.
Факторів, що сприяють підвищенню ризику скоєння повторних правопорушень не виявлено. До адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. В оточенні друзів, які мали проблеми з законом не має. Як відомо з МЦССДМ на обліку не перебуває.
Так, щодо висновку про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк, то у досудовій доповіді зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Однак з неповнолітнім потрібно проводити профілактичні бесіди про недопущення в подальшому вчинення злочинів.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, вчинення злочину неповнолітнім.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Виходячи із змісту ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Згідно ч. 2 вказаної норми, у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх", згідно із ч. 1 ст. 105 КК України суд у праві звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов:
а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним;
б) неповнолітній щиро розкаявся;
в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття;
г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.
Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань "звільнення від покарання" (ч. ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), "звільнення від відбування покарання" (ст. 75, 79, 104 КК України), "звільнення від призначеного покарання" (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
З досудової доповіді відносно обвинуваченого вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький.
Відповідно до п. 5 Постанови пленуму Верховного Суду України N 2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру", застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ), яке є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.
Відповідно до вимог ст. 12 КК України скоєний ОСОБА_4 злочин відноситься до нетяжких злочинів, адже санкція ст. 186 ч.1 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.
В п. 23.2 Рекомендацій СМ/Rec (2008) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема наголошується, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.
Судом при призначенні покарання враховуються вимоги ст.50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, передбачені розділом ХV КК України.
При призначенні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, той факт, що потерпілому відшкодовано матеріальний збиток, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, те, що він на спеціальних обліках не перебуває, має постійне місце проживання, його характеристику, з урахуванням висновку уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якого виправлення особи можливе без позбавлення або обмеження волі, пояснення законного представника обвинуваченого, думку прокурора, яка не заперечувала проти звільнення неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження, а також фактичні обставини справи, таким чином суд приходить до висновку, що обвинувачений на час постановлення вироку не потребує призначення йому покарання, а тому вважає за можливе застосувати відносно нього ч.1 ст. 105 КК України та звільнити його від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, а саме, застосувати до ОСОБА_4 заходи виховного характеру в виді застереження.
Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст.105 КК України, суд вважає, що найбільш ефективним та таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, буде примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 1 ч. 2 ст.105 КК України у виді застереження та врахувавши положення ст.497 КПК України, звільнити його від призначеного покарання.
Враховуючи вищевказані обставин справи суд дійшов до переконання, що саме такий вид примусового заходу виховного характеру буде необхідним, достатнім і найбільш ефективним для виправлення неповнолітнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.
Процесуальні витрати суд вважає необхідним віднести на рахунок держави, оскільки обвинувачений являється неповнолітнім, самостійного доходу не має, фактично позбавлений батьківського піклування.
Запобіжний захід не обирався, клопотань про обрання не подавалось.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Визнати неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 186 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, без визначення його виду та розміру, із застосування примусових заходів виховного характеру у виді застереження.
Речові докази по кримінальному провадженню: відсутні.
Процесуальні витрати за проведення експертиз віднести на рахунок держави.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1