Справа № 766/389/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 року
Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника- ДУ "Херсонський слідчий ізолятор" - ОСОБА_4 ,

засудженого- ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
встановив:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Просив замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, зокрема, на позбавлення волі на певний строк та зарахувати відбутий строк до покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Посилаючись на те, що його подальше тримання під вартою є порушенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зазначив, що відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Петухов проти України", довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання, та перспектив можливого звільнення суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У судовому засіданні засуджений та захисник просили клопотання задовольнити, з підстав вказаних у ньому.
Прокурор та представник ДУ "Херсонський слідчий ізолятор" в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що законодавством України не передбачено можливість заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на певний строк.
Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 у ДУ "Херсонський слідчий ізолятор" відбуває покарання, призначене вироком Апеляційного суду Херсонської області від 05.12.2002 року, яким його засуджено за п.п. «а», «г», «і» ст.93 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за ч.1 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.42 КК України(1960 року) остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ст.82 КК України, якою не передбачена можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді довічного позбавлення волі.
У своїй постанові від 15 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоб дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).
Таким чином, на думку суду, на даний час відсутні підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням. Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.
Разом з тим, положеннями ч.1 ст.87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно ч.2 ст.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином, нормами Кримінального кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого.
За даних обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, зокрема, на позбавлення волі на певний строк та зарахування відбутого строку до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, слід відмовити.
Судом клопотання ОСОБА_5 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишено без розгляду, оскільки ОСОБА_5 звертаючись із клопатанням до суду просив спочатку замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням, а в подальшому у доповненні до цього клопотання додатково зазначив вимогу про умовно-дострокове звільнення від відбування, яка не може бути розглянута у цьому провадженні, оскільки законодавством передбачено різні підстави для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та виключається їх одночасне застосування.
При цьому, засуджений має право звернутися до суду із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання окремо.
Керуючись ст.ст. 376, 537, 539 КПК України, ст. 82 КК України, суд

Ухвалив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя ОСОБА_1