Дата документу 19.10.2020 Справа № 330/644/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 330/644/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1481/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_9

розглянула 19 жовтня2020 року у закритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 156 КК України

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

В ніч з 18 листопада 2017 року на 19 листопада 2017 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , скориставшись відсутністю у приміщенні кімнати своєї матері, та тимчасовою відсутністю своєї співмешканки за місцем мешкання, знаючи що його рідна донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є малолітньою, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім способом, використовуючи її безпорадний стан, яка внаслідок свого малолітства не інформована щодо сутності відносин між статями та не усвідомлювала характеру та змісту вчинюваних відносно неї дій, роздягнув потерпілу та таким чином оголивши її статеві органи став мацати їх рукою, чим вчинив розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_10 .
Крім цього, 6 лютого 2018 року приблизно о 21 годині, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем власного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , під час сімейної сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин до своєї співмешканки ОСОБА_11 , діючи умисно, з метою спричинення їй тілесних ушкоджень, схопив її рукою за волосся, вирвавши при цьому пасмо волосся з передньовнутрішньої тім`яної ділянки зліва, після чого наніс не менше чотирьох ударів руками в область голови та не менше одного удару рукою в область лівого передпліччя, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 ділянку травматичної алопеції, ділянку травматичного набряку м`яких тканин, синець і садно на голові, синець ні лівому передпліччі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Крім того, 14 червня 2018 року, приблизно об 11 годині, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщені Якимівського районного суду Запорізької області, розташованому за адресою: Запорізька область Якимівський район смт. Якимівка вул. Пушкіна будинок № 25, діючи умисно на грунті особистих неприязних відносин, які склалися у нього з ОСОБА_11 , з метою спричинення їй тілесних ушкоджень, схопив її руками за волосся, вирвавши при цьому пасмо волосся, після чого наніс не менше чотирьох ударів руками в область голови, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, садно в області носу, ділянку травматичної алопеції в потиличній області голови, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний, більше 6, але не більше 21 дня, розлад здоров`я.

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.1, 2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання:
за ч.2 ст. 156 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;
за ч.2 ст. 125 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Відповідно до частини 5 статті 74 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання за ч.1 ст. 125 КК України на підставах, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 49 КК України.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125 та ч.2 ст. 156 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 14 години 30 хвилин 17 лютого 2018 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено без змін у виді тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій за ч.1, ч.2 ст. 125 КК України, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині визнання ОСОБА_7 винним за ч.2 ст. 156 КК України та вважає в даній частині вирок суду незаконним.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що сторона захисту не оспорює сам факт вчинення відносно малолітньої ОСОБА_10 певних дій, які розцінюються як розпусні, оскільки суду представлено сукупність доказів на підтвердження зазначеного, при цьому вказує на відсутність прямих доказів причетності ОСОБА_10 до вчинення таких дій.

Вважає, що суд невірно оцінив показання певних осіб, зокрема свідків ОСОБА_12 , яка вказала, що про вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_13 стало відомо з інформації ОСОБА_11 , крім того, свідок вказала, що психолог ОСОБА_14 просила її підготувати малолітню ОСОБА_13 для допиту з метою надання певних показів, які б в свою чергу підтверджували винність ОСОБА_7 , а також свідка ОСОБА_15 , яка показала, що малолітня ОСОБА_13 сказала неправду відносно ОСОБА_7 на вимогу мати ОСОБА_11 .

Адвокат вказує про суперечливість наданих показань малолітньою ОСОБА_13 під час судового розгляду та досудового розслідування, а також того факту, що під час допиту психолог ОСОБА_14 постійно підказує малолітній ОСОБА_13 про обставини, які вона повинна розказати слідчому.

Просить вирок суду скасувати частково, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.156 КК України закрити, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає, що у суду не було об`єктивних даних на підтвердження його вини, починаючи з досудового розслідування і закінчуючи показаннями свідків та потерпілої сторони.

Просить переглянути його провадження.

В запереченнях на апеляційні скарги сторони захисту представник потерпілих вказує про незгоду з доводами сторони захисту, вважає оскаржуваний вирок законним та справедливим.

Позиції учасників судового провадження.

Сторона захисту підтримала доводи та вимоги апеляційних скарг, не оспорюючи вирок в частині засудження за ч.1, ч.2 ст. 125 КК України.

Представник потерпілої висловив заперечення доводам та вимогам апеляційних скарг.
Прокурор, посилаючись на докази, вказав про доведеність провини ОСОБА_7 , а тому відсутність підстав для скасування вироку.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, зміст поданих апеляцій засвідчує, що сторона захисту не оспорює доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.1, ч.2 ст. 125 КК України. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не здійснює перевірку вироку суду першої інстанції в даній частині.

Перевіряючи вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 винним за ч.2 ст. 156 КК України як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи батьком, апеляційна інстанції, зваживши наявну у провадженні доказову базу, погоджується із висновком місцевого суду.
При цьому судова колегія зауважує, що дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою безстороння людина може пояснити факти, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Стандарт доведення за критерієм «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.
У поданих апеляційних скаргах обвинуваченийОСОБА_7 та його захисник порушують питання щодо відсутності прямих доказів провини обвинуваченого за ч.2 ст. 156 КК України та невірність оцінки показів свідків. При цьому, за змістом апеляції адвоката, апелянтами не оспорюються здійснення відносно малолітньої ОСОБА_10 розпусних дій.
Пояснюючи щодо обставин висунутого обвинувачення, ОСОБА_7 вказав про перебування 18.11.2017 року дружини ОСОБА_11 у пологовому будинку. З приводу народження доньки ОСОБА_16 , того дня до 02.год. вночі він вживав з друзями спиртні напої. Як приїхав додому не пам`ятає, був дуже п`яний. З дочкою ОСОБА_17 він разом не спав та розпусних дій відносно неї не вчиняв.
Проте, доводи апеляційних скарг та пояснення обвинуваченого суд апеляційної інстанції вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Незважаючи на те, що ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.156 КК України не визнав, його винуватість у вчиненні вказаного злочину підтверджується сукупністю узгоджених між собою доказів, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка.
Як слідує з показань малолітньої потерпілоїОСОБА_10 : під час перебування мами в пологовому будинку, вона проживала з бабусею, приїхав батькоОСОБА_7 , який прийшов вночі, був п`яний, переніс її до своєї кімнати на ліжко. Батько її роздягнув, при цьому сказав що під ковдрою їй буде тепло. Батько зняв з неї майку, колготи та повністю її роздягнув. Далі став лізти рукою двома пальцями в піхву. Під ранок все це закінчилось. Вона питала в батька для чого це він робить. На що він їй повідомив, що всім дітям які йдуть до школи в перший клас так роблять. Їй було боляче, вона намагалась кричати, але він їй прикривав рот долонею руки. При цьому налякав її що візьме бензопилу та попиляє їх всіх, якщо вона розкаже про це. На двох трусиках була її кров, тому, що батько таке з нею зробив та у неї з піхви йшла кров. Про те що відбулось вона розповіла матері приблизно через місяць, коли та виявила кров на її білизні.

При цьому, відповідаючи на доводи захисника, слід відмітити, що будь-яких суттєвих розбіжностей у показах потерпілоїОСОБА_10 , які б вплинули на фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину не вбачається.

Суд цілком обґрунтовано сприймав покази потерпілої ОСОБА_10 у сукупності із іншими докази та зважив на детальності та послідовності показань малолітньої потерпілої.

Допитана в якості свідка психолог ОСОБА_14 зазначала, що малолітня потерпіла ОСОБА_10 з самого початку детально розповідала про події, в чому вона була одягнута, які речі стояли, який час доби, тощо. Із розповіді та відповідей на запитання вона зрозуміла, що дівчинка не фантазує, а що такі події дійсно мали місце.

Вказані обставини також підтвердила і свідок ОСОБА_12 , вказавши що ОСОБА_10 давала покази стосовно обставин та конкретних дій обвинуваченого добровільно, був відсутній тиск на неї з боку сторонніх осіб, в тому числі і її матері.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_12 надавали покази стосовно обставин, які сприймали особисто. Ці свідчення місцевим судом були проаналізовані в контексті перевірки достовірності показань потерпілих та обвинуваченого, а тому не є показаннями з чужих слів в розумінні ст. 97 КПК України.

Доводи захисника про не надання судом оцінки показам малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , наданим під час досудового розслідування та відеозапису такої слідчої дії, а так само і доводи щодо дій психолога ОСОБА_14 у вигляді підказок потерпілій судова колегія відхиляє з огляду на закріплену ст. 23 КПК України засаду безпосередності дослідження судом доказів та, зокрема показань, а також вимог ч.4 ст. 95 КПК України.

Зміст оскаржуваного вироку засвідчує обґрунтування судом першої інстанції власних висновків лише доказами, які сприймалися судом безпосередньо, що вказує на дотримання судом положень ч.4 ст. 95 КПК України.

Крім того, за показами свідка ОСОБА_12 психолог ОСОБА_14 лише просила, щоб потерпіла ОСОБА_10 нічого не боялась та все розповіла правдиві обставини.

За висновком судової-психіатричної експертизи малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , остання у ході обстеження виявляє достатній віковий розвиток. Порушень емоційної сфери не виявлено. За формою викладення матеріалу ОСОБА_10 не виявляє ознак схильності до патологічного фантазування. ОСОБА_10 за віком може сприймати тільки формально події, загалом обставини та ті, що важливі для кримінального провадження.

Наведені обставини усувають будь-які сумніви в достовірності показань потерпілої ОСОБА_10 .

Одночасно апеляційна інстанція зауважує на узгодженості показів потерпілоїОСОБА_10 із іншими дослідженими та проаналізованими районним судом доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_11 , мати малолітньої ОСОБА_10 , пояснила, що обвинувачений ОСОБА_7 був її цивільним чоловіком близько 8 років. 18 листопада 2017 року вона перебувала в пологовому будинку, народила дочку ОСОБА_16 . В цей час чоловік був із старшою дочкою ОСОБА_17 . Через місяць-півтора після повернення додому вона знайшла у шафі простирадло з п`ятнами крові. Вона підійшла до матері обвинуваченого ОСОБА_18 з`ясувати, що сталось, проте остання сказала, що нічого не знає. Потім вона знайшла декілька трусиків, що належать ОСОБА_17 , вони також були в крові, про що запитала у обвинуваченого, який заперечував, що це кров. Запиталася у дочки ОСОБА_17 та стала цікавитись що сталось. Донька спочатку боялась казати, а потім повідомила, що до неї ліз батько пояснивши, що останній ліз рукою до піхви та засовував туди пальці. Коли батько заснув, вона нагріла воду помилась та пішла спати. Все це ОСОБА_17 розповіла їй наприкінці грудня 2017 року та просила не казати про це батькові, оскільки боялась його. При розмові з ОСОБА_7 той зізнався в тому, що скоїв з дочкою, але став погрожувати їм, що вб`є, якщо вони комусь розкажуть. Спочатку він забрав у неї телефон та розбив його щоб вона нікуди не могла подзвонити. Вона боялась його, тому не зверталась до поліції. В лютому 2018 року обвинувачений спричинив їй тілесні ушкодження, про що вона повідомила сестрі ОСОБА_15 та все розповіла голові сільської ради, а та повідомила в поліцію.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 , яка є рідною сестрою потерпілої ОСОБА_11 підтвердила розповідь ОСОБА_11 у лютому 2018 року про її побиття та згвалтування дочки ОСОБА_17 обвинуваченим ОСОБА_7 . Також потерпіла розповідала про погрози з боку обвинуваченого їх вбити у разі, якщо вони про це розкажуть. Свідок вказала, що з цього питання порадилась з ОСОБА_14 . Далі їй зателефонувала ОСОБА_19 , повідомили про її відвідування з сільської ради, пересвідчилися, що вона дійсно побита. Також свідок ОСОБА_15 вказала суду про приїзд до неї потерпілої ОСОБА_11 , яка залишила в неї меншу дитину, а з ОСОБА_17 поїхала до поліції, де їх допитували. Потім вони пішли до психолога ОСОБА_14 . ОСОБА_17 на камеру в присутності психолога та працівників поліції розповіла, що коли мати була в пологовому будинку, батько з друзями святкував народження сестри Аріни, а потім вночі прийшов додому та став до неї лізти, вона плакала.

Саме ці первісні покази ОСОБА_15 відповідають обставинам, які повідомили інші свідки та письмовим доказам, а тому були обґрунтовано покладені в основу вироку.

З приводу доводів захисника щодо свідчень ОСОБА_15 , яка повідомила, що потерпіла ОСОБА_10 сказала неправду відносно ОСОБА_7 , то слід зауважити, що дані свідчення ОСОБА_15 дані при повторному її допиті за клопотанням сторони захисту. Такі змінені свідчення ОСОБА_15 дістали оцінку в оскаржуваному вироку та оцінені судом критично як недостовірні з посиланням на виниклі в ході судового розгляді із сестрою-потерпілою ОСОБА_11 неприязні відносини на особистому підгрунтті.

Факт неприязних відносин та їх причини свідок ОСОБА_15 підтвердила районному суду, об`єктивних причин зміни показів під час повторного допиту не навела.

Натомість, пояснення ОСОБА_15 , що її сестра ОСОБА_11 підговорила доньку ОСОБА_17 для дачі неправдивих показів відносно ОСОБА_7 спростовуються показанням малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка заперечила такі обставини за показими свідка ОСОБА_15 та наполягала на правдивості своїх показів щодо подій 18.11.2017 року.

Потерпілі чітко та послідовно вказували на обставини, які є предметом розгляду за висунутим ОСОБА_7 за ч.2 ст. 156 КК України обвинуваченням та причинами затримки звернення ОСОБА_11 до правоохоронного органу, а саме через погрози з боку ОСОБА_7 та застосування насильства, що також знайшло підтвердження у досліджених доказах та аргументовано взято місцевим судом до уваги.

За висновком судово-медичної експертизи малолітньої потерпілої ОСОБА_10 у останньої було виявлено два застарілих розриви дівочої пліви, відповідно 11 та 13 година умовного циферблату, які утворилися в результаті розтягування м`яких тканин дівочої пліви при введені тупого предмету в піхву. Можливість виникнення розривів дівочої пліви 18-19 листопада 2017 року не виключається при введенні пальців в порожнину піхви.

З приводу висновків судово-медичної експертизи ОСОБА_10 судово-медичний експерт ОСОБА_20 , підтвердивши висновки, вказав, що ушкодження дівочої пліви у малолітньої потерпілої були не свіжі і він допускає, що вони могли виникнути в час та при обставинах, зазначених в обвинуваченні, а саме від введення пальців рук до піхви.

Згідно висновку судово-біологічної експертизи на вилучених під час огляду місця події дитячих трусиках, які належать потерпілій ОСОБА_10 встановлені генетичні ознаки слідів крові людини. Генетичні ознаки слідів крові людини на дитячих трусах належать одній особі жіночої статі. Генетичні ознаки слідів крові людини на дитячих трусах співпадають між особо та з генетичними ознаками зразка букальних клітин ОСОБА_10 .

Висновок даної експертизи повністю підтверджує покази малолітньої потерпілої ОСОБА_10 про наявність у неї кровотечі після розпусних дій її батька ОСОБА_7 коли він вводив пальці їй в піхву та узгоджується з показами потерпілої ОСОБА_11 стосовно виявлення за місцем проживання дитячих трусиків зі слідами крові та пояснень з цього приводу доньки щодо обставин появи слідів крові, а саме внаслідок дій обвинуваченого.

З приводу доводів апелянтів щодо невірної оцінки показав свідків, судова колегія зауважує на відсутності заперечень саме стосовно вірності викладених свідчень та не вбачає будь-яких об`єктивних підстав для висновку про невірність наданої судом першої інстанції оцінки показів свідків.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на дотримання місцевим судом вимог ст. 94 КПК України щодо оцінки доказів на предмет їх належності, допустимості та достатності, що узгоджується з вимогами ст. 94 КПК України.

Сукупність досліджених доказів у вигляді показів свідків, висновків експертиз, які узгоджуються між собою засвідчують наявність критерію «достатності» досліджених доказів та переконують апеляційну інстанцію в обґрунтованості висновку місцевого суду щодо доведення провини ОСОБА_7 в інкримінованому за ч.2 ст. 156 КК України кримінальному правопорушенні.

Зміст оскаржуваного вироку вказує на його вмотивованість. Суд першої інстанції ретельно віднісся до позиції сторони захисту та відповів на всі доводи, які здебільшого є аналогічними апеляційним доводам обвинуваченого та захисника.

Отже, твердження сторони захисту про безпідставне засудження обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 156 КК України не знайшли свого підтвердження, а пояснення обвинуваченого та адвоката про навмисне обмовляння ОСОБА_7 потерпілими, з урахуванням беззаперечних доказів провини обвинуваченого, апеляційний суд розцінює як спосіб захисту ОСОБА_7 та критично ставиться до них.

З огляду на наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 156 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4