Справа № 304/594/20 Провадження № 1-кп/304/111/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000084 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Т.Бистра Перечинського району Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 , із професійно-технічною освітою, непрацюючої, неодруженої (має на утриманні неповнолітню дитину), українки, громадянки України, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
його представника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
її захисника адвоката ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

22 лютого 2020 року близько 21.00 год обвинувачена ОСОБА_3 , знаходячись за місцем проживання у будинку АДРЕСА_1 , вчинила через ревнощі сварку із своїм співмешканцем ОСОБА_8 , який до того ж повернувся додому у стані алкогольного сп`яніння, під час якої умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, схопила з кухонного столу ніж, яким нанесла потерпілому не менше одного удару у спину в область грудної клітки справа, чим спричинила ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді «колото-різаної рани на шкірних покривах задньої поверхні грудної клітки справа в проекції 7-го, 8-го ребер по лопаточній лінії, рановий канал якої проходить зверху вниз, пошкоджуючи підшкірну клітковину, міжреберні м`язи, частину 9-го ребра пристінкову плевру, нижню долю правої легені, які згідно висновку експерта № 78 від 24 березня 2020 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, та у кінцевому результаті призвели до смерті ОСОБА_8 .

Кримінальна відповідальність за дане кримінальне правопорушення передбачена ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав всі обставини, які викладені в обвинувальному акті і просив суд визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, при цьому до набрання вироком законної сили продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненому злочині визнала повністю, щиро розкаялася та показала, що 23 лютого її співмешканець ОСОБА_9 сказав їй, що іде до свого свата та повернувся додому ввечері напідпитку. Після цього він почав нецензурно висловлюватися на її адресу, вона сказала, щоб він взяв собі поїсти. Після цього до них додому прийшов кум і вони почали вживати горілку, однак вона алкоголь не вживала, оскільки напередодні прийняла ліки. Потім ОСОБА_9 ліг спати. Після того як він прокинувся, він пішов на двір, звідки повернувся дуже роздратований і почав її бити, вона навіть на певний час втратила свідомість. Після того як вона оговталася, вона схопила ніж та вдарила ОСОБА_10 в спину. Цим ножем напередодні вона різала м`ясо. Коли вона зрозуміла, що накоїла, вона пішла до сусіда ОСОБА_11 і попросила його, щоб він викликав швидку допомогу. Коли приїхала швидка допомога лікар обробив рану, але ОСОБА_9 відмовився їхати до лікарні. Через декілька годин йому стало дуже погано і ми вдруге викликали швидку допомогу. На цей раз його відвезли в лікарню, вона поїхала теж з ними. Через декілька годин їй повідомили, що мій співмешканець ОСОБА_9 помер. Вона дуже жалкує про те, що сталося також просила її суворо не карати та взяти до уваги те, що не бажала вбивати ОСОБА_10 , вона вживала заходів для того, щоб врятувати його, але їй це не вдалося. Повністю визнала цивільний позов.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 в ході судового розгляду та судових дебатах просив при призначенні покарання врахувати суд щире каяття обвинуваченої, наявність на її утриманні неповнолітньої дитини, вчинення нею злочину вперше, а також вчинення дій, спрямованих на усунення негативних наслідків свого діяння шляхом виклику медичної допомоги.

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просили визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні цього злочину та призначити покарання, яке пов`язане з позбавленням волі на строк дев`ять років. Крім того просили суд задовольнити цивільний позов у даному кримінальному провадженні.

Крім визнання обвинуваченою своєї вини, така повністю стверджується показаннями свідків, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_12 лікаря-реаніматолога Перечинської ЦРЛ, який у судовому засіданні показав, що йому в той день зранку зателефонував ургентний хірург та повідомив, що до лікарні везуть важкого хворого з підозрою на внутрішню кровотечу. Він зразу зібрався та терміново приїхав до ЦРЛ. На момент огляду пацієнт перебував у термінальному стані (дихання поодиноке), зіниці слабо реагували на світло, пульс на периферії був практично відсутній. Вони забезпечили прохідність дихальних шляхів, почали вводити необхідні фізрозчини. Потім за допомогою дефібрилятора було діагностовано зупинку серця. Ним було розпочато реанімаційні заходи (непрямий масаж серця, ШВЛ, вводився адреналін). Але серце зупинилося. Реанімаційні заходи тривали близько 40-50 хвилин, після чого ним було констатовано клінічну смерть особи. Крім того, попередньо про наявність у пацієнта ножового поранення йому було повідомлено хірургом ОСОБА_13 . Рана була близько 2 см, краї рани були кровоточиві, але він не бачив, чи була рана оброблена, але зеленкою або йодом вона оброблена не була. Обвинувачена весь цей час перебувала в коридорі лікарні, їй було погано. Про обставини нанесення поранення йому не відомо;

- показаннями свідка ОСОБА_14 фельдшера первинної медичної допомоги, який у судовому засіданні показав, що в той день він в складі медичної бригади виїхав за викликом до будинку ОСОБА_3 . Він обробив рану ОСОБА_15 перекисом водню, наклав марлеву пов`язку. На місті виклику він наклав катетер, однак ОСОБА_9 витяг катетер. Перший раз він відмовився від госпіталізації. Все це зафіксовано у картці-виїзду ШМД. В той момент вони не знали точно, чи це колото-різана рана. Під час опитування потерпілий повідомив, що ОСОБА_3 його «царапнула». Під час першого виїзду на рані крові не було. Під час другого виїзду вони силоміць занесли ОСОБА_10 у карету швидкої допомоги та доправили його до ЦРЛ. Під час другого виклику він здійснював реанімаційні заходи, які записані в картці виклику;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні показав, що в той день він був разом із сестрою. Коли вони повернулися додому, то побачили, що ОСОБА_9 лежить на ліжку, після чого вони із сестрою викликали швидку. З ними в той час також був ОСОБА_17 . Коли приїхала швидка допомога, ОСОБА_9 не міг самостійно пересуватися. ОСОБА_18 поніс його до швидкої. Швидку викликала його сестра на прохання матері. До цього випадку ОСОБА_9 часто бив маму та часто вживав алкоголь;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка у судовому засіданні показала, що працює на посаді медсестри хірургічного відділення Перечинської ЦРЛ. В той день вона була на чергуванні. Швидка допомога привезла важкого пацієнта. Черговий лікар ОСОБА_13 почав надавати йому першу невідкладну допомогу. Після цього він викликав лікаря-анестезіолога ОСОБА_12 . Коли привезли ОСОБА_10 він був у дуже важкому стані, майже без свідомості. Під час розмови з ОСОБА_3 вона повідомила, що ОСОБА_9 був п`яний та ліз до неї, у них почалася сварка, під час якої вона нанесла ОСОБА_20 ножове поранення. Обвинувачена дуже агресивно себе поводила. Про бійку між ними вона також чула від ОСОБА_21 ;

- показами свідка ОСОБА_22 , який в судовому засіданні повідомив, що в той день до нього додому прийшла ОСОБА_3 та сказала, що порізала чоловіка і попросила викликати швидку допомогу і тоді він з сином викликав швидку. Це було близько 20.40 год. ОСОБА_3 також йому показала синці на тілі. Потім він зателефонував ОСОБА_23 та сказав, що ОСОБА_3 побилася з ОСОБА_24 . Після цього ОСОБА_25 попросила його, щоб він пішов до них додому і подивився, чи все добре. Крім того додав, що між обвинуваченою та потерпілим часто виникали побутові сварки;

- показами свідка ОСОБА_26 , яка в судовому засіданні повідомила, що є рідною сестрою померлого. Вона часто говорила брату, щоб він розійшовся із ОСОБА_3 , оскільки всі її попередні чоловіки померли і з усіма ними у неї були постійні сварки. В той вечір біля 22 год її чоловіку подзвонив ОСОБА_22 і сказав, що між ОСОБА_3 та її братом виник конфлікт. Після цього вона зателефонувала ОСОБА_3 , яка їй повідомила, що це все її проблеми. Після цього вона з чоловіком лягла спати. Вранці їй зателефонувала тітка та повідомила, що ОСОБА_3 зарізала її брата;

- показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні показав, що працює у Перечинській ЦРЛ лікарем-травматологом. В той вечір він був на чергуванні, йому передзвонив фельдшер ОСОБА_14 та повідомив, що везе тяжкого хворого з підозрою на ножове поранення. Це відбувалося близько 04.30 год. Коли привезли пацієнта, він перебував у термінальному стані, вони почали невідкладні реанімаційні заходи. Рана була на задній поверхні грудної клітини 2-3 см біля хребта. Рана була незначно кровоточива, краї рани були рівні. Він разом з лікарем-реаніматологом ОСОБА_12 вживали всіх необхідних ургентних заходів, однак у пацієнта почали проявлятися ознаки клінічної смерті. В результаті десь біля 05.30 год було констатовано смерть.

Також вина обвинуваченого підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі при провадженні досудового слідства, які досліджені та перевірені судом, зокрема:

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03 березня 2020 року (Т. 2 а. с. 182-186);

- протоколом огляду місця події від 23 лютого 2020 року з фототаблицею до нього, предметом якого був будинок АДРЕСА_1 ; під час огляду вилучено предмет, схожий на ніж, два змиви, один одорологічний слід, светр чорного кольору з візерунками, кофту чорного кольору з написом «АДІДАС» та футболку сірого кольору (Т. 2 а. с. 95-110);

- протоколом огляду місця події від 23 лютого 2020 року, згідно якого об`єктом огляду являється приймальне/травмпункт Перечинської ЦРЛ, що знаходиться у місті Перечин, де на ношах виявлено труп чоловічої статі; під час огляду вилучено футболку синього кольору зі вставками та слідами бурого кольору, схожими на кров (Т. 2 а. с. 11-113);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23 лютого 2020 року, під час якого підозрювана ОСОБА_3 відтворила обставини події, яка мала місце в ніч з 22 на 23 лютого 2020 року в АДРЕСА_1 (Т. 2 а. с. 134-138, 139);

- висновком експерта № 78 від 24 березня 2020 року, згідно якого причиною смерті громадянина Напуди ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стало проникаюче колото-різане поранення бокової поверхні грудної клітки справа з пошкодженням 9-го ребра, нижньої долі правої легені, що супроводжувалося внутрішньої кровотечею, ускладнилося шоком, обумовило зупинку серцевої діяльності та дихання, припинення функції ЦНС; вказані тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті (Т. 2 а. с. 129-133);

- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ/109/12/3-159МГ/20 від 12 травня 2020 року з ілюстративною таблицею до нього (Т. 2 а. с. 140-159);

- висновком судової біологічної експертизи № 219 від 17 квітня 2020 року з додатками (Т. 2 а. с. 160-172).

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (Case of John Murray v. United Kingdom, Заява 18731/91, рішення від 25 січня 1996 року, статус рішення остаточне, Reports of Judgments and Decisions 1996-I).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненому нею кримінальному правопорушенні доведена повністю, що стверджується показаннями самої обвинуваченої, потерпілого та свідків, протоколами слідчих дій, висновками експертів, що не викликають у суду сумнівів у своїй об`єктивності.

Таким чином, з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченої ОСОБА_3 в інкримінованому їй злочині і кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної і обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 12 КК України вчинене обвинуваченою ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відноситься до тяжкого злочину.

Як особа ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується негативно як неврівноважена та запальна, зловживає спиртними напоями, на диспансерному обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває (Т. 2 а. с. 179-181).

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, вчинення злочину вперше та наявність на утриманні неповнолітньої дитини (Т. 2 а. с. 178, 180).

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій суд не знаходить.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, приймаючи до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_3 щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, викликала медичну допомогу потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, визнаючи ці обставини пом`якшуючими покарання та істотно знижуючими ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, при відсутності обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням даних про її особу, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, негативно характеризується по місцю проживання, виховує неповнолітню дитину, суд, в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 69 КК України, знаходить можливим та справедливим призначити їй основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини 2 статті 121 КК України.

При вирішення цивільного позову суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки цивільний позивач ОСОБА_5 повністю довів спричинену йому матеріальну шкоду на суму 30 000 грн, тому його позов підлягає до задоволення.

Разом з цим, у відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, а згідно п. 1 ч. 2 тієї ж статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як зазначено у ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 3 цієї ж статті моральна шкода відшкодовується грішми у розмірі, який визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при цьому враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено в п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» від 02 липня 2004 року № 13, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1) від 31 березня 1995 року № 4 (далі Постанова).

Відповідно до п. 3 Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У абзаці 1 пункту 9 цієї ж Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. 2 КПК України, згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням всіх обставин справи, наслідків, що настали від вчинених злочинів, ступеню та характеру фізичних, душевних та психічних страждань потерпілих, в результаті чого порушено їх звичайний спосіб життя, вважає, що розумною та справедливою до відшкодування в якості спричиненої моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 буде грошова сума в розмірі 100 000 грн.

Строк застосування запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування відносно обвинуваченої ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше, ніж на 60 діб.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 слід обчислювати з дня її затримання, а саме з 03 березня 2020 року.

Питання речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадженні вирішуватиметься у порядку ст. 100, 124, 174 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначити покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді 6 (шести) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту її затримання, а саме з 03 березня 2020 року.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 30 000 (тридцять тисяч) грн у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 100 000 (сто тисяч) грн у відшкодування моральної шкоди.

Речові докази по справі, а саме кухонний ніж з руків`ям, яке перемотане чорною стрічкою для ізоляції зі слідами бурого кольору, схожими на кров; чорну спортивну кофту з надписом «ADIDAS» та чорний светр з розрізами у задній частині; футболку сірого кольору з отвором у задній частині, подібним до розрізу та футболку синього кольору з різнокольоровими вставками зі слідами бурого кольору, схожими на кров, що знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області знищити.

Процесуальні витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ/109/12/3-159МГ/20 від 12 травня 2020 року у розмірі 17 698 (сімнадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн 98 коп та судової біологічної експертизи № 219 від 17 квітня 2020 року у розмірі 1 561 (одна тисяча п`ятсот шістдесят одна) грн 79 коп стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 лютого 2020 року скасувати.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили підтвердити раніше обраний тримання під вартою, але не більше як на шістдесят днів.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6, 7 ст.376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1