У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2020 року про відмову в задоволенні спільного подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» та спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області про застосування відносно засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні спільного подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» та спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області про застосування відносно засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_5 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що за час відбування покарання він мав стягнення, але згодом змінив своє ставлення до відбування покарання. З 2016 року працював на виробництві установи, приймав участь у роботах з благоустрою установи і відділення, відвідує бібліотеку та приймає участь у програмі виховного впливу «Духовне відродження».
Стверджує, що розкаюється у вчиненому, повністю визнає свою вину, бажає повернутися до своєї родини та має намір працювати на будівництві разом зі своїми близькими родичами.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

10.08.2020 р. до Казанківського районного суду Миколаївської області від адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» та спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області надійшло подання про про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.
Врахувавши, що ОСОБА_5 фактично відбув 3/4 строку покарання, має 5 стягнень, які погашені у встановленому порядку, 4 заохочення, те, що 23.06.2017 р. засудженому ОСОБА_7 відмовлено у замінні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення та 12.06.2018 р. відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення, суд першої інстанції дійшов висновку, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення відбуваються протягом нетривалого проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання, а тому, його подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.
Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений Апеляційним судом АР Крим 22.06.2009 р. за ч. 2 ст. 15, п. п. 4, 10, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 17.02.2016 р. зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20.02.2009 р. по 03.08.2009 р. за правилами, визначеними абзацом першим ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції подання засуджений ОСОБА_5 , із призначених 13 років позбавлення волі, відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Відповідно до характеристики Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» від 03.08.2020 р., ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 20.02.2009 р. Перебуваючи у СІЗО м. Сімферополя допускав порушення встановленого режиму утримання, за що мав стягнення, заохочень не мав, до праці не залучався по незалежним від нього обставинам.
Перебуваючи у Державній установі «Городищенська виправна колонія (№ 96)» допускав порушення встановленого режиму утримання, за що мав стягнення, до праці залучався за що має два заохочення.
Під час відбування покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№ 93)» працевлаштований каменотесом до виробничої зони установи виконання покарань, до роботи ставиться добре, за що має заохочення, завжди приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Відповідально ставиться до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні, за що має ряд заохочень. У відносинах з представниками адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги без контролю. Приймає активну участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».

Згідно довідки Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» від 03.08.2020 р., засуджений ОСОБА_5 має 4 заохочення та 5 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку.
Водночас, згідно з матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_5 , останній протягом відбування покарання допустив 13 порушень режиму відбування покарання, частина із яких залишена поза увагою представників Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)», під час складання довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_5 .

Отже, ОСОБА_5 , як засуджений за вчинення нетяжкого та особливо тяжких злочинів, за період відбування покарання має 4 заохочення, разом із тим, 13 разів допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому порядку. І хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання, в той час, як наявність заохочень, в сукупності із застосованими раніше чисельними стягненнями, свідчать не про доведення засудженим свого виправлення, а підтверджують належне виконання ним законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання. Наведені обставини, з урахуванням положень ст. 6 КВК України не можуть свідчити про готовність ОСОБА_5 до самокерованої правослухняної поведінки.
Водночас, засуджений ОСОБА_5 має позитивні зрушення, про що свідчить довідка, яка міститься в матеріалах подання про те, що засуджений ОСОБА_5 з 17.04.2020 р. приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», однак період, протягом якого відбулися ці зрушення, є занадто нетривалим.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні спільного подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» та спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області про застосування відносно засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови для умовно-дострокового звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення відбуваються протягом нетривалого проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2020 року про відмову в задоволенні спільного подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» та спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області про застосування відносно засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3