Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/609/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 травня 2020 року у кримінальному провадженні № 0001750 від 11 жовтня 2018 року яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-15 вересня 2015 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської

області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст..75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

-08 листопада 2016 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, остаточно до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 листопада 2016 року - змінено, ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. 13 серпня 2018 року, ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 11 місяців 29 днів,

засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин; за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_7 шляхом повного складання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 15.03.2017 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 років 11 місяців 29 днів.

В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано термін тримання його під вартою, а саме з 25 жовтня 2018 року.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , просить скасувати вироку суду першої інстанції, а провадження у справі, у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та неправильним застосуванням вимог кримінального процесуального законодавства в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1ст.125 КК України.

Зокрема зазначає про те, що протокол пред`явлення свідку ОСОБА_9 фотознімка ОСОБА_7 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки впізнання по фотознімку проводилось з мобільного телефону працівників поліції, про що вказаний свідок зазначив в судовому засіданні.

Крім того адвокат вважає, що показання потерпілої ОСОБА_10 , яка не змогла чітко пояснити, яке саме майно у неї було викрадено є суперечливими і такими, що спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 та самого обвинуваченого ОСОБА_7 , про те, що ОСОБА_10 , яка страждає на психічні розлади умисно оговорює ОСОБА_7 .

Також апелянт стверджує, що оскільки потерпіла ОСОБА_12 в судових дебетах повідомила, про те, що пробачає свого онука, тобто у такий спосіб, відмовилась від підтримання приватного обвинувачення, то суд, при таких обставинах, на підставі п. 7 ч.1 ст. 284 КПК України, повинен був закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України.

Наведені обставини, на думку сторони захисту вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за попереднім вироком, будучи умовно-достроково звільненим з місць позбавлення волі, відкрито, повторно, заволодів чужим майном, а також умисно заподіяв легке тілесне ушкодження, при слідуючих обставинах.
Так, 10 жовтня 2018 року близько 22.00 год., ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прогулювався вулицями м. Світловодська Кіровоградської області. Не маючи засобу існування, з корисливого мотиву, з метою власного збагачення незаконним шляхом у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на повторне викрадення чужого майна, а саме будь-яких виробів з металу з території будь-якого домоволодіння м. Світловодськ Кіровоградської області, які в подальшому можна продати та в такий спосіб покращити власне матеріальне становище.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 прибув до домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому проживала його раніше знайома ОСОБА_10 .
Після цього, ОСОБА_7 , через незачинену хвіртку проник на територію вказаного домоволодіння і почав стукати у вікна та двері будинку з проханням ОСОБА_10 впустити його до приміщення будинку.
Знаходячись у будинку, ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, усвідомлюючи, що діє відкрито у присутності власника майна, не реагуючи на вимоги ОСОБА_10 припинити незаконні дії, відкрито заволодів її майном, а саме: емальованою каструлею з кришкою, ємкістю 10 л., вартістю 210,00 грн., емальованою каструлею з кришкою, ємкістю 3 л., вартістю 80,00 грн., алюмінієвою каструлею з кришкою, ємкістю 5 л., вартістю 138,00 грн..
Після чого, ОСОБА_7 не реагуючи на заперечення ОСОБА_10 , з викраденим у потерпілої майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 428,00 грн.
Крім того, 16 жовтня 2018 року о 23.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання, а саме в будинку АДРЕСА_1 , умисно, з неприязні, дерев`яним держаком наніс один цілеспрямований удар в обличчя ОСОБА_13 , спричинивши їй тілесні у вигляді: кровопідтіку обличчя, рани лівої брови, які згідно висновку судово-медичного експерта № 98 від 25 жовтня 2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідача, в дебатах адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, при обставинах викладених у вироку, самим обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником, в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку та пояснень ОСОБА_7 , під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, обставини заподіяння потерпілій ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень не оспорює.

У даному кримінальному провадженні суд встановив, що 10 жовтня 2018 року близько 22.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проник на територію домоволодіння раніше знайомої - особи похилого віку ОСОБА_10 саме з метою незаконного заволодіння майном, яке можна продати.
Дії ОСОБА_14 були умисним та цілеспрямованими, потрапивши у будинок, він у присутності власника майна ОСОБА_10 , не зважаючи на її вимоги припинити незаконні дії, відкрито викрав металеві каструлі, які здав у металобрухт ОСОБА_9 за 100,00 грн.
З огляду на зазначені обставини дії ОСОБА_14 обґрунтовано отримали юридичну кваліфікацію за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений повторно.
На обґрунтування своїх висновків, суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі протоколи огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, висновки експертів, показання свідків, потерпілих та самого обвинуваченого в судовому засіданні, а їх сукупність такою, що доводить винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень та у відкритому викраденні майна у ОСОБА_10 , а доводи адвоката ОСОБА_8 про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, визнані судом безпідставними.

Зокрема, суд у мотивувальній частині оскаржуваного вироку зазначив, що потерпіла ОСОБА_10 є особа похилого віку, яка з урахуванням свого віку може не в повній мірі чітко пам`ятати всі події, що в матеріалах справи відсутні дані про її психічні розлади.
Крім того, на спростування доводів сторони захисту щодо недопустимості доказу - протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_9 , суд зазначив, що вони спростовуються цим протоколом від 18.10.2018 року, який оформлений слідчим за участю свідка та двох понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в якому містяться відповідні підписи (Т.1 а.п.124-128)

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, вважає їх правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні належних та допустимих доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.

Крім того вважає, що суд першої інстанції правильно і цілком обґрунтовано взяв за основу вироку дані:

- витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001750, згідно яких 11 жовтня 2018 року до відділу поліції звернулася ОСОБА_10 із заявою про відкрите викрадення у неї належного їй майна (Т.1 а.п.102, 104-107);
- постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, з матеріалами стосовно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з реєстрацією в ЄРДР за №0001750. (Т.1 а.п.109-112);
- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11 жовтня 2018 року ОСОБА_10 про те, що невстановлена особа 10 жовтня 2018 року близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи з її дозволу в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , відкрито викрала належний їй посуд, тим самим спричинивши їй матеріальну шкоду на суму близько 1000 грн. (Т.1 а.п.113);
- протоколу огляду місця події від 11 жовтня 2018 року - території домоволодіння АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено пошкоджене в будинку вікно (Т.1 а.п.115);
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12 жовтня 2018 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_10 у присутності двох понятих по фотознімках впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка 10 жовтня 2018 року, перебуваючи в приміщенні будинку в її присутності відкрито викрала належне їй майно (Т.1 а.п.118-123)
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 18 жовтня 2018 року, згідно з яким свідок ОСОБА_9 по фотознімках впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка у жовтні 2018 року продала йому металевий посуд (Т.1 а.п.124-129);
- висновку судово-товарознавчої експертизи № 3920 від 23 жовтня 2018 року про ринкову вартість каструлі з кришкою, ємністю 10 літрів, яка перебувала у використанні на протязі 8-ми років - 210,00 грн.; каструлі з кришкою ємністю 3 літра, яка перебувала у використанні на протязі 6-ти років - 80,00 грн.; каструлі з кришкою ємністю 5 літрів, яка перебувала у використанні на протязі 6-ти років - 138,00 грн. (Т.1 а.п.134-138);
- протоколу прийняття заяви від ОСОБА_13 від 18 жовтня 2018 року про те, що 16 жовтня 2018 року близько 23.00год., ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс їй один удар палицею в обличчі, там самим спричинивши останній тілесні ушкодження (Т.1, а.п.140);
- висновку судово-медичної експертизи № 98 від 29 жовтня 2018 року, згідно з яким у потерпілої ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі та рани лівої брови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету, індивідуальні особливості якого не відобразились на тілі потерпілої, не могли утворитись при падінні з висоти власного зросту, а механізм їх утворення відповідає механізму їх спричинення викладеному потерпілою (Т.1, а.п.148);
- висновку судово-психіатричного експерта №407 від 26 жовтня 2018 року КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» про те, що ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає легкою розумовою відсталістю, проте ступінь розумового недорозвинення у ОСОБА_7 такий, що не позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та розумно керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України. У відношенні інкримінованого йому діяння слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує (Т.1, а.п.189-191);
- відеозапису судового засідання від 25 жовтня 2018 року про те, що під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний ОСОБА_7 не оспорював свою причетність до вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.125 КК України та повністю визнав свою вину;
- висновку судово-психіатричного експерта №21 від 30 січня 2020 року про симуляцію ОСОБА_7 психічного захворювання та його осудність (Т.2 а.п.9-12)
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про те, що висновки суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що спростовуються оголошеними та дослідженими судом першої інстанції вищевказаними письмовими доказами, а також детальними, і як суд вважає правдивими показаннями потерпілої ОСОБА_10 , згідно яких вона проживає одна в орендованому у ОСОБА_11 будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . 10 жовтня 2018 року пізно увечері до неї прийшов пасинок ОСОБА_11 - ОСОБА_7 та викрав з будинку емальовані каструлі різної ємкості і здав їх у металобрухт. Посуд забирав ОСОБА_7 у її присутності, на зауваження не реагував.
Потерпіла ОСОБА_13 також підтвердила в суді, що вона є рідною бабусею обвинуваченого ОСОБА_7 , якого сама виховувала з дитинства, оскільки його мати, а її рідна донька, зловживає алкоголем. У серпні 2018 року онук вийшов з тюрми. Жив разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , почав пити, ніде не працював. Жив за те, що здавав на металобрухт різні металеві речі домашнього вжитку, а саме різні кружки, миски, або викопаний кермет. Вона випадково розлила на підлогу воду, він почав їй допомагати. Зробивши йому якесь зауваження, точно яке вже не пам`ятає, ОСОБА_7 взяв держак від швабри та вдарив їй в область лівого ока. Від удару на обличчі з`явилася кров. Свого онуку вона пробачає, просила суд звільнити його з-під варти.
Крім того, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він тимчасово працював приймальником на пункті прийому металу, який розташований за адресою: вул. Комарова в м. Світловодськ. Знає ОСОБА_7 як особу, яка разів 2-3 на тиждень приходив здавати на металобрухт різні миски, емальовані каструлі або викопаний чермет. Восени 2018 року, точної дати він не пам`ятає, ОСОБА_7 лише один раз приходив з емальованими каструлями, розповідав що це все його, отримав приблизно 100,00 грн. Через деякий час на пункт приїхали працівники поліції, для впізнання пред`явили фото обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що показання потерпілих та свідків у сукупності з іншими вищевказаними письмовими доказами, підтверджують обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 та ч.1 ст. 125 КК України.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , так і висновків суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні даних кримінальних правопорушень.
Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що потерпіла ОСОБА_13 відмовилась в суді від підтримання приватного обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає неприйнятними і такими, що спростовується звукозаписом судового засідання від 28 травня 2020 року, згідно з яким в судових дебатах ОСОБА_13 дослівно сказала: «Понес наказание, понял что обидел бабушку и больше обижать не будет, прошу его отпустить, он уже покаялся».

Тобто, апеляційний суд з об`єктивністю констатує, що потерпіла ОСОБА_13 лише висловила своє ставлення до вчиненого ОСОБА_7 злочину та свою думку щодо покарання, а не відмовилась від підтримання обвинувачення, як вважає адвокат ОСОБА_8 , а тому підстав для закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України, скасування законного та обґрунтованого вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 травня 2020 року в кримінальному провадженні № 0001750 від 11 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 та ч.1 ст.125 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4