У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

законного представника - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000601 від 17.06.2020, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси Черкаської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, непрацюючої, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 ; раніше не судимої;

за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 16 червня 2020 року близько 11 години 00 хвилин, будучи неосудною, перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вийшла з території домоволодіння та, перебуваючи неподалік домоволодіння АДРЕСА_1 , нанесла потерпілому ОСОБА_6 , 1974 року народження, один удар кухонним ножем в область правого стегна, внаслідок чого спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани правого стегна, яка згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/554 від 23 червня 2020 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За вказані дії гр. ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання і просив суд застосувати відносно ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом та лікуванням в примусовому порядку.

Законний представник ОСОБА_7 ОСОБА_5 не мав зауважень щодо порядку розгляду справи, зазначив, що особисто знайомий зі ОСОБА_7 з 2012 року, а тому підтримує думку прокурора.

Захисник ОСОБА_4 у вирішенні питання щодо можливості задоволення клопотання прокурора поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_6 просив суд задовольнити клопотання прокурора.

У судовому засіданні, з огляду на висновок судово-психіатричного експерта № 276 від 21 липня 2020 року, за погодженням із учасниками процесу, судом визнано недоцільним допит ОСОБА_7 у зв`язку із станом її здоров`я (хронічним психічним захворюванням, яке перешкоджає їй правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, та давати про них покази під час участі, зокрема, у судовому процесі).

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 16 червня 2020 року, близько 11 години 00 хвилин, зустрів однокласника ОСОБА_8 , який співмешкає зі ОСОБА_7 . На його запрошення прийшов додому до останніх, де уже перебували дві особи, яких він знає лише на ім`я. Всі знаходились у стані алкогольного сп`яніння. Сіли за стіл. В цей час ОСОБА_7 стала до нього чіплятися, говорити, що любить, ревнує, а тому він вирішив залишити домоволодіння. Відійшовши на 70-80 метрів, почув крик ОСОБА_7 , яка наздоганяла його та кричала, що уб`є, після чого нанесла йому удар ножем у праву ногу. У зв`язку з цим він звертався за наданням швидкої медичної допомоги, де йому зашили рану та відпустили додому, на стаціонарному лікуванні не перебував. На уточнююче запитання прокурора відповів, що бачив ніж, яким був нанесений удар, та зазначив, що довжина його леза становила близько 25 см. До цього даний ніж бачив на столі у домі ОСОБА_7 . У відповідь на запитання захисника пояснив, що жодних відносин у нього із ОСОБА_7 не було, лише віталися, пригощав цигарками.

Факт вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_7 підтверджується такими, безпосередньо перевіреними у порядку статті 358 КПК України у судовому засіданні, доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 16 червня 2020 року;

- протоколом огляду місця події від 16 червня 2020 року з фототаблицею до нього;

- протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 від 17 червня 2020 року з фототаблицею до нього;

- висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/536 від 17 червня 2020 року;

- висновком експерта № 02-01/554 від 22 червня 2020 року;

- протоколом огляду предмету від 15 липня 2020 року;

- постановою про визнання речей речовими доказами та приєднання їх до матеріалів дізнання від 15 липня 2020 року;

- квитанцією № 1471 на прийняття речового доказу до камери зберігання речових доказів від 15 липня 2020 року;

- висновком судово-психіатричного експерта № 276 від 21 липня 2020 року;

- випискою з амбулаторної картки № 773.

Так, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 276 від 21 липня 2020 року встановлено, що на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих ОСОБА_7 дій, та на теперішній час ОСОБА_7 виявляла та виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді помірної розумової відсталості в ступені імбецильності (IQ

Вказані вище докази є належними та допустимим у розумінні норм КПК України.

Порушень вимог ст. 87 КПК України не встановлено.

Будь-яких інших доказів сторонами не надавалося, а прокурором не заявлялося клопотання про допит свідків.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Суд звертає увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені, є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, водночас, умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.
Даний висновок відповідає правовій позиції колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленій у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 202/5997/17 (провадження № 51-6228 км 18).

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, шляхом повного і всебічного дослідження в судовому засіданні, суд вважає доведеним, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, мало місце і вчинене ОСОБА_7 у стані неосудності, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, а тому, відповідно до частини другої статті 19 КК України, вона не підлягає притягненню до кримінальної відповідальності. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі статтею 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

За приписами статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння;

2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення;

3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Статтями 511, 512 КПК України встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Частиною 2 статті 513 КПК України передбачено, що, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Частинами першою та третьою статті 94 КК України закріплено, що, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3 - 5 статті 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).

З огляду на викладене, беручи до уваги думку прокурора, законного представника, захисника та потерпілого, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинила суспільно-небезпечне діяння, яке відноситься до кримінальних проступків, негативну характеристику останньої за місцем проживання, її схильність до девіантної поведінки, суд вважає ОСОБА_7 суспільно-небезпечною і дійшов висновку про необхідність застосування щодо неї рекомендованих судово - психіатричною експертизою примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 19, 93, п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, керуючись ст.ст. 512-513 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка у стані неосудності вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання спеціалізованої психіатричної допомоги зі звичайним наглядом і лікування в примусовому порядку.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати по справі відсутні.
Речові докази: поліетиленовий пакет синього кольору, кухонний ніж зі слідами речовини бурого кольору з білою пластиковою ручкою, який поміщено до сейф-пакету № 3066892, та паперовий конверт з пояснюючим написом слідчого, в середині якого знаходяться два марлевих тампони зі змивами речовини бурого кольору, передані до камери схову речових доказів Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області (квитанція № 1471 від 15 липня 2020 року) знищити.
Копію ухвали негайно вручити прокурору, захиснику та законному представнику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1