Провадження №1-кп/523/1253/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2020 р. Суворовський районний суду м.Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
в присутності обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.4 ст.296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Суворовського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_11 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.4 ст.296 КК України.
В підготовчому судовому засіданні, прокурор просив задовольнити подані ним клопотання та обрати запобіжні заходи у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_10 і ОСОБА_9 та у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , посилаючись на те, що судовий розгляд по кримінальному провадженню ще не розпочатий, у зв`язку з чим є підстави вважати, що ризики, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України не втратили своєї актуальності, обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою зміни ними показань у ході судового провадження, продовжити злочинну діяльність, перешкоджати встановленню істини по справі іншим чином, більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належної поведінки обвинувачених; крім того, вважав можливим призначити обвинувальний акт до судового розгляду.
Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували щодо клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно Підмогильного, при цьому зазначили, що Підмогильний не скоював злочин, крім того, також не заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду.
Захисник обвинуваченого Підмогильного - адвокат ОСОБА_7 заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора про обрання її підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та заявила клопотання про обрання Підмогильному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, посилаючись при цьому на обставини, викладені в клопотанні, разом з цим не заперечувала проти призначення обвинувального акту до судового розгляду; обвинувачений Підмогильний підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_8 , захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_6 , не заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо обрання відносно їх підзахисних запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а також були згодні призначити обвинувальний акт до судового розгляду; обвинуваченні ОСОБА_12 і ОСОБА_13 підтримали позицію своїх захисників в повному обсязі.
Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши надані прокурором та захисником ОСОБА_7 клопотання, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
Відповідно до положень ст.ст.177, 183 зазначеного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно зі ст.ст.2,9 наведеного Кодексу, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтями 22,26 означеного Кодексу регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, та сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
За ч.3 ст.194 вказаного Кодексу, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, але не доведе існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.
Крім того, строки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачено у ст.197 КПК України, з огляду на що й дотримуючись положень ст.28 цього ж Кодексу, під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, суд повинен дотримуватись вимог розумності такого строку.
В силу ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на право на свободу та особисту недоторканість.
Частиною 1 ст.12 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.
За ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 Рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суд у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Разом із тим, за п.196 Рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин, а за п.39 Рішення у справі «Хайредінов проти України», існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект п.3 ст.5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання від вартою перестає бути обґрунтованим.
Опріч викладене, згідно з п.п.61, 62 Рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», Суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Як слідує з п.37 Рішення ЄСПЛ у справі «Волосюк проти України», подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.
Наряду з наведеним, за п.21 Рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», Суд встановлює, що п. 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Слід також зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.
Згідно зі ст.ст.179, 181 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу, а домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Підсумовуючи викладене, суд із дотриманням принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, права особи на свободу і особисту недоторканність, оцінивши в сукупності наведені законодавчі вимоги та практику ЄСПЛ, приймає до уваги встановлені особисті та інші характеризуючі дані обвинувачених.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що:
- обвинувачений ОСОБА_10 є особою раніше не судимою, вперше притягається до кримінальної відповідальності, навчається на 1-курсі духовної семінарії, має постійне місце мешкання, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років;
- обвинувачений ОСОБА_9 є особою раніше не судимою, вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні малолітніх дітей 2018 і 2019 років народження, офіційно не працюючий, має постійне місце проживання, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років,
- обвинувачений ОСОБА_11 є особою раніше не судимою, вперше притягається до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітніх дітей 2014, 2017 років народження, має постійне місце мешкання, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років.
Приймаючи до уваги викладені підстави та наведені і встановлені в судовому засіданні ризики, обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.186 КК України, суд приходить до висновку, що на даний час застосування більш м`яких запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання та особистої поруки до вказаних обвинувачених не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому вважає за необхідне обрати на час судового розгляду цього кримінального провадження запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Разом з цим, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинувального акту й додатків до нього до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт складений слідчим, в цілому відповідно до вимог ст.291 КПК України, дотримані вимоги територіальної підсудності, підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокуророві на теперішній час не встановлено.
В підготовчому судовому засіданні будь-яких клопотань, які перешкоджають призначенню судового розгляду, а також з інших питань, передбачених ч.2 ст.315 КПК України, не заявлено.
Керуючись ст.ст.314, 369-372 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та доданих до нього документів за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.4 ст.296 КК України, у відкритому судовому засіданні на 21.08.2020 року о 13:30 год., в залі №4 Суворовського районного суду міста Одеси за участю учасників судового процесу.
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб відносно ОСОБА_10 - задовольнити.
Обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на 60 діб, та заборонити залишати місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки:
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) утримуватись від спілкування з іншими особами в даному кримінальному провадженні.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням домашнього арешту здійснює прокурор.
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб відносно ОСОБА_9 - задовольнити.
Обрати відносно ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, та заборонити залишати місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_2 .
Покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) утримуватись від спілкування з іншими особами в даному кримінальному провадженні.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням домашнього арешту здійснює прокурор.
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відносно ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_11 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час - задовольнити частково.
Обрати відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на 60 діб, звільнивши останнього в залі суду, заборонити залишати місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_3 .
Покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки:
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) утримуватись від спілкування з іншими особами в даному кримінальному провадженні.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням домашнього арешту здійснює прокурор.
Строк дії ухвали закінчується 16.10.2020 року, включно.
Копії ухвали направити для виконання начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор», а також вручити для відома учасникам судового процесу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1