Справа215/3346/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року Тернівський районий суд м. Кривого Рогу Дніпропетрвської області
в складі: головуючого, судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

Учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

законного представника

потерпілого - ОСОБА_4

представника потерпілої, адвоката - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м.Кривому Розі кримінальне провадження внесене в ЄРДР 20.05.2018 р. № 0001029 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Котлярівське, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, одруженого, має одну неповнолітню дитину 2012 р.народження, працюючого водієм ПАТ «Північтранс», раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

за ознакам кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 20.05.2018 року приблизно о 12:10 годин на паркувальному майданчику станції технічного обслуговування за адресою вул. Бірюзова 117а в Тернівському районі м. Кривого Рогу перебував автобус "Мегсеdеs-bеnz 312 d» реєстраційний номер НОМЕР_1 . В цей же час поблизу передньої правої частини даного автобусу перебував малолітній пішохід ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який присівши бавився з цуценям.

При цьому ОСОБА_6 сів за кермо автобусу "Мегсеdеs-bеnz 312 d», та не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух виконуючи маневр правого повороту, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1 ПДР України, відповідно до яких:

1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

2.3 б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
В наслідок зазначених порушень вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП, водій ОСОБА_6 , керуючи автобусом «Мегсеdеs-bеnz 312 d» допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_9 , який отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого переалому 2-3-4 п`ястних кісток правої кисті, забійної рани правої скроневої і біля вушної раковии, садна правої верхньої кінцівки, які згідо висновку судов- медичної експертизи №1080 від 23.07.2018 р. відносяться до середньог ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривого розладу здоров`я більше 21 доби.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

1.Докази, здобуті під час судового розгляду із показань учасників кримінального провадження.
В судовому засіданні обвинуваченй ОСОБА_6 винуватим себе не визнав, вказує, що не мав можливості бачити малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , та відповідно запобігти наїзду на нього. На майданчику станції технічного обслуговування він зустрівся з батьком потерпілого ОСОБА_10 , який був із сином, та бажав придбати автомобільні шини. ОСОБА_11 оглянув шини через праві бічні двері автобуса, шини йому не підійшли і він разом з дитиною відійшов від автобуса. ОСОБА_6 обійшов автобус до лівої двері водія, побачив що ОСОБА_11 разом з сином стоять з правої сторони автобуска, сів за кермо і розпочав рух. Оскільки оглядовість з місця водія обмежена, візуальним спостереженням, та через дзеркала огляду, він не міг бачити ОСОБА_12 з ОСОБА_13 які в той момент, коли водій сідав за кермо, підійши впритул до правої передньої частини автобуса, де біля колеса малолітній став бавитися з цуценям і був травмований коли автобус розпочав рух.

Свідок ОСОБА_14 надав суду пояснення за якими він разом з сином ОСОБА_15 перебували на станції технічного обслуговування. Він дійсно оглядав шини в автобусі обвинуваченого, після чого він з сином відійшли та стояли попереду праворуч по ходу руху автобуса, коли водій ОСОБА_6 пройшов та сів на місце водія. В цей час до них підбігли цуценята, вони з сином підійшли та присіли біля передньої правої частини автобуса. Він чув як запустився двигун, але не думав, що водій ОСОБА_6 розпочне рух. В результаті автобус рушив і права рука сина потрапила під переднє праве колесо, вважає, що водій при належній увазі міг їх побачити.

2. Докази, на які посилається сторона обвинувачення.
Протокол огляду мікроавтобуса «Мегсеdеs-bеnz 312 d» на майданчику біля 8-ї міської лікарні а.с.8-11 т.2 проведеного слідчим ОСОБА_16 в ході якого водій ОСОБА_6 показує на переднє праве колесо мікроавтобуса, яким він контактував з пішоходом.
Протокол огляду місця події зі схемою, на якому відсутні будь які транспортні засоби, та встановлено місце наїзду на пішохода, яке розташоване на відстані 9 метрв від стіни будівлі СТО а.с.12-17 т.2.
Висновок судово-медичної експертизи яким встановлена ступінь тяжкості тілесних ушкоджень малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 а.с.50-53 т.2.

Пояснення свідка ОСОБА_14 .

В ході судового розгляду за клопотанням прокурора була призначена та проведена автотехнічна експертиза НДЕКЦ від 07.02.2020 р. а.с.176, 214-218 т.2, по якій в діях водія ОСОБА_6 по керуванню автомобілем вбачається порушення п.п.10.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДД).

Протокол огляду мікроавтобуса «Мегсеdеs-bеnz 312 d» на майданчику в ході судового розгляду судом та учасниками кримінального провадження за клопотанням прокурора в порядку ст..361 КПК України а.с.149-150 т.2.

3. Докази, на які посилається сторона захисту.
Сторона захисту просить виправдати ОСОБА_6 , вказують що мікроавтобус «високий», а потерпілий та його батько присіли біля передньої правої частини автобуса і ОСОБА_6 не міг бачити потерпілого, та не міг уявити, що дорослй батько допустить таку недбалість і не відведе дитину від автобуса з запущеним двигуном. Під час досудого розслідування не було проведено жодного слідчого експерименту, ні з потерпілим ОСОБА_9 ні зі свідком ОСОБА_14 , ні з обвинуваченим ОСОБА_6 . Не встановлено, чи міг бачити ОСОБА_6 потерпілого в момент початку руху, тому жодні докази передбачені ст.84 КПК України, які б доводили винуватість ОСОБА_6 прокурором не надані.
Сторона захисту посилається на той же висновок автотехнічної експертизи НДЕКЦ від 07.02.2020 р. а.с.214-218 т.2 (на який посилався прокурор), по якому при відповіді на питання №2: «Чи міг водій ОСОБА_6 виявити небезпеку для руху транспортного засобу», експерт зазначив що вказане питання виходить за межі його компетенції, та мало бути вирішено під час проведення слідчого експерименту.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 .

4.Висновки суду.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ч.ч.1-2,4 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом… а також на припущеннях. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Згідно ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування цих обставин покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до ч.1 п.3, ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що…в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Відповідно до вищезазначених норм, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.1 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження на думку суду не доведена; тому ОСОБА_6 належить виправдати, на підставі відсутності в його діях вказаного складу кримінального правопорушення.

Частина перша статті 286 КК України, інкримінована ОСОБА_6 передбачає настання кримінальної відповідальності виключно за умов:

1.Порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом;

2. Наявності причинного зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху, та наслідками у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень.

4.1. Стороною обвинувачення в обвинувальному акті зазначено що водій ОСОБА_6 : «сів за кермо автобусу «Мегсеdеs-bеnz 312 d» та не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух виконуючи маневр правого повороту, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1, ПДР України».

Відповідно до п.1.10. Правил небезпека для руху це зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги транспортного засобу чи перетинає її)… яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.
Тобто в Правилах немає і не може бути чіткої вказівівки на те, коли рахувати ту або іншу небезпеку або перешкоду для руху реальною, оскільки вона виникає при конкретній сукупності обставин.

Сторона обвинувачення, вказуючи на об`єктивну можливість для ОСОБА_6 бачити малолітнього потерпілого ОСОБА_17 , 2008 р.народження, який «присів біля правої передньої частини автобуса», виходить з припущень, та не доводить вказану об`єктивну можливість належними доказами.

Пояснення свідка ОСОБА_14 і обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно механізму ДТП, та обставин при яких подія виникла відповідають обставинам ДТП, та не осорюються учасниками судового провадження.

Так прокурором як вказувалося, надано суду докази: Протокол огляду мікроавтобуса «Мегсеdеs-bеnz 312 d» на майданчику біля 8-ї міської лікарн а.с.8-11 т.2 проведеного слідчим ОСОБА_16 в ході якого водій ОСОБА_6 показує на переднє праве колесо мікроавтобуса, яким він контактував з пішоходом.
Протокол огляду місця пригоди майданчику СТО зі схемою, на якому відсутні будь які транспортні засоби, та встановлено місце наїзду на пішохода, яке розташоване на відстані 9 метрів від стіни будівлі СТО а.с.12-17 т.2.
З вказаними доказами кримінальне провадження було направлено до суду з обвинувальним актом, та в ході досудового розслідування не було чітко встановлено місце розташування малолітнього потерпілого по відношенню до автобуса в момент початку руху водієм, не встановлена відстань потерпілого від транспортного засобу. В обвинувальному акті використовується термін «поблизу», який не вимірений засобами довжини та напрямку. Також шляхом слідчих експериментів не була встановлена можливість (або неможливість) бачити водієм малолітнього потерпілого саме з місця водія перед початком руху. Без проведених слідчих експериментів не була проведена автотехнічна експертиза.

В ході судового розгляду прокурором було заявлено клопотання про доручення проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_13 , але суд був позбавлений можливості для задоволення вказаного клопотання відповідно до правил ст.333 ч.3-4 КПК України, оскільки прокурор не навів вагомих, поважих причин, з яких вказаний слідчий експеримент не був проведений на стадії досудового розслідування а.с.138-140 т.2.

Дійсно обвинувачений ОСОБА_6 при допиті як підозрюваний, відмовлявся від надання пояснень слідчому, та не визнавав свою винуватість. Але відмова від надання пояснень підозрюваним, не є причиною, для не проведення слідчого експерименту з потерпілим в ході досудового розслідування якщо такий експеримент був потрібен.

Адже при відсутності пояснень підозрюваного, орган досудового розслідування навпаки повинен був провести всі необхідні та на думку сторони обвинувачення достатні слідчі дії, саме для висунення обвинувачення підозрюваному відповідно до приписів принципів презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини і змагальності сторін передбачених ст.ст.17, 22 КПК України.

Вказаний обов`язок органом досудового розслідування і прокурором виконаний не був

В ході судового розгляду за клопотанням прокурора була призначена та проведена автотехнічна експертиза НДЕКЦ від 07.02.2020 р. а.с.176, 214-218 т.2, по якій в діях водія ОСОБА_6 по керуванню автомобілем вбачається порушення п.п.10.1 Правил дорожнього руху України. Але експерт проводячи дослідження зазначив встановлені факти і вихідні дані: що водій ОСОБА_6 відновив рух автобусу, прийнявши таке рішення «на власний розсуд», подія відбувалася в світлий час доби, на технічно справному транспортному засобі, та експерту були невідомі і не надані відомості відносно будь яких перешкод, які б не дозволяли цьому водію реалізувати вимоги п.10.1 Правил в «робочому режимі».

Разом з тим при відповіді на питання №2: «Чи мав змогу водій ОСОБА_6 виявити небезпеку для руху транспортного засобу…при вказаних умовах ДТП», експерт зазначив що вказане питання виходить за межі його компетенції, та мало бути вирішено під час проведення слідчого експерименту а.с.217 (зв.) т.2.

Протоколом огляду мікроавтобуса «Мегсеdеs-bеnz 312 d» в ході судового розгляду судом в порядку ст.361 КПК України а.с.149-150 т.2, встановлено, що: лобове скло мікроавтобуса знаходиться на висоті 1,2-1,3 метра від асфальтного покриття дороги, залізна частина правої передньої двері автобуса від асфальту до початку скла (вікна) по висоті становить 1,4-1,5 метра. Висота сидіння водія від підлоги автобуса приблизно 0,5-0,6 метра.

Відповідно при вказаних параметрах слід було провести слідчий експеримент, та в ході досудового розслідуваня встановити чи міг бачити водій ОСОБА_6 малолітного потерпілого який присів «поблизу правої передньої частини даного автобуса».

З аналізу вищевказаних доказів, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано суду належних доказів того, що водій ОСОБА_6 не переконався що рух транспортного засобу буде безпечним, хоча міг і повинен був виявити небезпеку для руху, для того щоб запобігти наїзду, виконуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1, ПДР України.

Таким чином прокурором не доведено порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 в даній дорожній обстановці, як обов`язкової умови кримінальної відповідальності, тому обвинуваченого слід виправдати за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Питання речових доказів, та заходів забезпечення кримінального провадження, підлягає вирішенню в порядку ч. 9 ст. 100, ч.4 ст.174, 374 ч.4 КПК України.

Судові витрати за залучення експерта по проведенню судової експертизи в сумі 785,05 грн. слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України згідно ст..124 ч.2 КК України, оскільки суд стягує з обвинуваченого вказані витрати лише у разі ухвалення обвинувального вироку.
На підставі викладеного, керуючись ч.9 ст. 100, ч.2 ст. 124, ст. 129, ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ст.286 ч.1 КК України, та виправдати за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Скасувати арешт майна автомобіля «Мегсеdеs-bеnz 312 d», реєстраційний № НОМЕР_1 , та вказаний речовий доказ залишити в розпорядженні власника ОСОБА_18 .

Судові витрати в розмірі 785,05 грн. за залучення експерта по проведенню автотехнічної експертизи компенсувати за рахунок Державного бюджету України.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

СУДДЯ: