Справа № 642/1173/19
Провадження №1кп/642/234/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
-14.06.2016 Харківським районним судом Харківської області за ст. 395, ч. 4 ст. 70 КК України до 04 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
08 січня 2019 року, близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_6 знаходився біля будинку № 6 по вул. Слов`янській в м. Харкові, коли побачив раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і у нього виник злочинний умисел, вчинення хуліганських дій.

Так реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 перебуваючи в громадському місці біля будинку № 6 по вул. Слов`янській в м. Харкові, де нецензурно виражався, тим самим, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалось особливою зухвалістю, підійшовши зі спини до потерпілого, після чого, раптово та лівою ногою штовхнув у ліву ногу останнього, таким чином поваливши його на землю, від чого ОСОБА_5 впав па лівий бік. Далі ОСОБА_6 наніс ОСОБА_5 декілька ударів(від 2 до 3) рукою в область голови та від 2 до З ударів ногою в область живота, чим заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта КЗОЗ ХОБ СМЕ № 09-79/2019 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминуючі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів. Вказані хуліганські дії супроводжувалися певний проміжок часу. Після чого ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину.

20.02.2019 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00000067 від 09.01.2019 року у відношенні ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України. 23.12.2020 року прокурором змінено обвинувачення у відношенні ОСОБА_6 на ч.1 ст.296 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе визнав в повному обсязі у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та детально надав пояснення про обставини скоєння ним зазначеного кримінального правопорушення. При цьому вказав, що сварка з потерпілим мала місце у нічний час доби близько 23:00 години за вказаною в обвинувальному акті адресою. Спочатку мав місце словесний голосний конфлікт, в подальшому підійшовши зі спини до потерпілого, після чого, раптово та лівою ногою штовхнув у ліву ногу останнього, поваливши його на землю, від чого той впав на лівий бік. Ця сварка супроводжувалася певний проміжок часу з емоційними голосними висловлюваннями, перебуваючи в громадському місці та нанесенням потерпілому від двох до трьох ударів в область голови та від двох до трьох ударів ногою в область живота. Вказав про те, що жалкує про вчинене, щиросердно розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив фактичні обставини справи так як вони викладені, зазначив про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, просив суворо не карати. Також, потерпілий наполягав на відсутності у обвинуваченого бажання відкрито заволодіти його майном, вважав, що він бачив тільки те, що обвинувачений наносив йому тілесні ушкодження, що перешкоджав йому адекватно оцінити його намір, через сплив часу. Претензій матеріального чи майнового характеру він не має.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 правильно розуміє обставини скоєного ним правопорушення. У суду відсутні сумніви у добровільності його позиції.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження відповідно до положень, передбачених ч.3 ст.349 КПК України.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Вирішуючи питання про пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст.296 КК України, обвинувачення на яке було змінено прокурором з ч.2 ст.186 КК України, - суд враховує наступне.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Так, згідно ст. 296 КК хуліганством визнається грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст.296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

З об`єктивної сторони хуліганство полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Критеріями відмежування хуліганства від інших злочинів, зокрема тих, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно, є об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність діяння, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність явного особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Головною рушійною силою при вчиненні хуліганства є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Протиправне діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямоване на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція оточуючих, в тому числі потерпілого, на провокуючі дії винного стають приводом для подальшого насильства.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведеною, дії останнього кваліфікує за ч.1 ст.296 КК України - хуліганство, що виразилося у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, тобто у вчиненні хуліганських дій.

Судом досліджені дані, які характеризують особу обвинуваченого і при цьому вбачається, що ОСОБА_6 не одружений, раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, хворий на ВІЛ-інфекцію.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, є рецидив злочину.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, пом`якшуючу покарання обставину та обставину, яка обтяжує покарання, та вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді обмеження волі, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.01.2019, на речі та предмети, вилучені в ході проведення огляду місця події від 09.01.2019 в період часу з 01.00 год. до 01.30 год. та з 01.00 год. до 01.30 год. за адресою: м. Харків, вул. Маліновського, 1, а саме: мобільний телефон Samsung J7 у корпусі золотистого кольору EMEI 1: НОМЕР_1 , EMEI 2: НОМЕР_2 , грошові кошти у сумі 76 грн. 30 коп., договір з ломбарду «Свіжа копійка» 732-19000471 від 08.01.19 АЖ 0676931.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Розподілити процесуальні витрати відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання
- за ч.1 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк - 3 /три/ роки 11 /одинадцять/ місяців.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_6 попереднє ув`язнення з розрахунку один попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 09.01.2019 р. по 24.12.2020 р. включно, а відповідно до вимог п.п.б) п.1 ч.1 ст.72 КК України з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.
Вважати ОСОБА_6 таким, що повністю відбув призначене покарання.
Запобіжний захід, обраний у вигляді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили - не застосовувати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.01.2019р.

Речові докази, які зберігаються в кімнаті речових доказів Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області
-грошові кошти - 76 грн. 60 коп. повернути ОСОБА_6 ,
-мобільний телефон Samsung моделі «J 7», повернути потерпілому ОСОБА_5
-договір АЖ0676931, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи в розмірі 2145,00 грн.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя