У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2020 року про відмову в задоволенні його клопотання про звільнення від відбування покарання за хворобою.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його звільнення від відбування покарання за хворобою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його від відбування покарання за хворобою, на підставі ст. 84 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 наголошує на тому, що має ряд тяжких хвороб, які досить швидко прогресують. При цьому, деякі із його хвороб він набув у місцях позбавлення волі, за час відбування покарання, що і позбавляє його можливості працювати в установі.
Крім того, зауважує, що медичний працівник, який був присутнім під час судового розгляду повідомив про можливість подальшого відбування покарання, однак підтримав подане ним клопотання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

29.07.2020 р. до Снігурівського районного суду Миколаївської області від засудженого ОСОБА_5 надійшло клопотання про його звільнення від покарання за хворобою.
Врахувавши, що хвороба, на яку страждає засуджений ОСОБА_5 не входить до Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, дана хвороба не перешкоджає подальшому відбуванню покарання, а подальше утримання в місцях позбавлення волі не загрожує його життю, засуджений на шлях виправлення не став, суд першої інстанції дійшов висновку, що його клопотання про звільнення від відбування покарання за хворобою задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 152 КВК України, серед інших підстав для звільнення від відбування строку покарання, призначеного вироком суду є хвороба.
Положеннями ст. 84 КК України передбачено, що особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Згідно роз`яснень, викладених у п. п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» № 8 від 28.09.1973 р., при вирішенні питання про звільнення від відбуття покарання через хворобу суди мають забезпечити індивідуальний підхід до кожного засудженого.
Факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.
Вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.
Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, визначений Додатком № 12 до Наказу Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі».
Крім наведеного, відповідно до ч. 5 ст. 154 КВК України, подання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби подається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з поданням до суду надсилаються висновок лікарської комісії й особова справа засудженого. У поданні вказуються дані, які характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений Рівненським міським судом Рівненської області 14.02.2018 р. за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

З наявного в матеріалах провадження висновку ЛКК стосовно встановлення наявності підстав для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою Снігурівської спеціалізованої туберкульозної лікарні (№ 5) філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській області від 17.08.2020 р., вбачається, що в обвинуваченого ОСОБА_5 діагностовано: ВІЛ-інфекція, ІІІ клінічна стадія, тяжка імуносупресія (СД4 від 08.12.2019 року(3км/мкл) - 1,3 %; ВН від 30.06.2020 року (Not det)). Полірезистентний туберкульоз (30.09.2019) правої легені (інфільтративний). Деструкція - МБТ - Мазок Культура - (02.09.19) Резистентність І + (RE) ІІ+(Cm)Гістологія 0 Категорія 4 (ВДТБ) Когорта 3 (2019). Рецедивуючий кандидоз ротової порожнини. ВІЛ- асоційована енцефалопатія, змішаного ґенезу (ВІЛ асоційована + токсична). Хронічний гепатит, стадія мінімальної активності. Міокардичний кардіосклероз, з частими над шлунковими екстрасистолами.
На час проведення огляду стан хворого ОСОБА_5 середнього ступеню тяжкості та не набув підстав для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, а у разі погіршення стану хворого, останній буде повторно представлений на комісію ЛКК.

Згідно медичної довідки начальника Снігурівської спеціалізованої туберкульозної лікарні (№ 5) від 15.06.2020 р., яка міститься в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_5 , останній рішенням ЛКК признаний працездатним та може бути працевлаштований за його згодою.

Також з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 12.08.2020 р.
Під час тримання в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
У Державній установі «Маневицька виправна колонія (№ 42)» відбував покарання з 16.06.2018 р., за період відбування покарання характеризувався негативно. За допущене порушення режиму утримання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до характеристики Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» від 12.08.2020 р., ОСОБА_5 за час відбування покарання характеризується посередньо. Стягнень та заохочень не має. Намагається дотримуватись норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Проходить курс лікування від туберкульозу легенів. В той же час, на виробництві установи та у відділенні не працевлаштований через власні переконання та за станом здоров`я. До виконання робіт із благоустрою установи не залучається через власні переконання. Участь у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, проявляє байдужість.
При цьому, рішеннями комісії Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» від 17.12.2019 р. ОСОБА_5 відмовлено у заміні покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як такому, що не пройшов повного курсу лікування від туберкульозу легенів, та від 16.06.2020 р. в умовно достроковому звільненні на підставі ст. 81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

Отже, засуджений ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, в цілому характеризується посередньо, за час відбування покарання 1 раз допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за яке погашене у встановленому порядку, при цьому, заохочень не мав, що свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.
Вивченням матеріалів справи не встановлено обставин того, що хвороби на які страждає ОСОБА_5 перешкоджають відбуванню покарання і подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує його життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Дані, стосовно стану здоров`я засудженого ОСОБА_5 в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Враховуючи, що матеріали справи не містять ані подання адміністрації виправної колонії, де на даний час відбуває покарання засуджений ОСОБА_5 , ані висновку спеціальної медичної комісії з приводу наявності у засудженого захворювання, яке перешкоджає відбуванню покарання, ані даних, які б свідчили про те, що під час відбуття покарання хвороба ОСОБА_5 внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в переліку захворювань, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі, надавши їм належну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку, що захворювання засудженого ОСОБА_5 не є підставою для його звільнення від відбування покарання за хворобою.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання за хворобою, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , без задоволення
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3