печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києва клопотання ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000221,-
ВСТАНОВИВ:
01.07.2020 р. ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням на накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти розміщені в банківських установах, яке належить на праві власності, спільної сумісної власності чи часткової власності ОСОБА_4 , з метою забезпечення цивільного позову потерпілої ОСОБА_3 .. Слідчий суддя, вивчивши клопотання про накладення арешту на майно і докази, якими воно обґрунтовується, дослідивши заперечення захисника підозрюваної, вислухавши сторін кримінального провадження, дійшов наступних висновків. Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або доходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Згідно частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Згідно частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Відповідні дані мають міститися у клопотанні особи, яка звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. За правилами частини шостої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несене цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. За викладених обставин, враховуючи завдання арешту майна, правове обґрунтування клопотання потерпілої, оскільки воно не відповідає положенням статтей 170-173 КПК України, не конкретизовано майно на яке необхідно накласти арешт, відсутність підстав для накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000221. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000221 відмовити. Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Повний текст ухвали буде проголошений 22.07.2020 року о 13-45 год.
Слідчий суддя ОСОБА_1