У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань - ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 в межах кримінального провадження №0001134, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 31 березня 2020 року до покарання у виді 2-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки,-

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2020 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001134 від 24.10.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Прокурор пояснив, що строк тримання останнього під вартою, визначений попередньою ухвалою суду від 26.10.2020 року, спливає 20.12.2020; ризики, передбачені п.1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими до обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даний час наявні, не відпали та не припинили існувати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заперечила проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання, мама обвинуваченого є пенсіонеркою та хворіє на рак легенів 2 ступені, а також що її підзахисний має хворобу епілепсія та знаходиться на диспансерному обліку в зв`язку з даним захворюванням. Відповідних доказів не надала.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, вину у скоєному правопорушення визнав, пояснив, що хворіє на гастрит.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2020 за №0001134, зокрема в тому, що він вчинив крадіжку, поєднану з проникненням в житло, що вчинено повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Зокрема, ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що попередньо домовившись про вчинення злочину з громадянином ОСОБА_7 , обумовивши спосіб вчинення кримінального правопорушення та узгодивши свої наступні дії, 23 жовтня 2020 року, близько 14 годині 00 хвилин, діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, пошкодивши металеву сітку огорожі проникли на територію домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить потерпілій ОСОБА_8 , після чого, шляхом віджиму вхідних метало пластикових дверей проникли всередину будинку, що за вказаною адресою, з якого викрали бензиновий тример марки «Sadko» та бензиновий генератор марки «Бригадир стандарт» моделі «БГ-2500», після чого заволодівши викраденим, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 покинули місце вчинення злочину.
Окрім того, ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що попередньо домовившись про вчинення злочину з громадянином ОСОБА_7 , обумовивши спосіб вчинення кримінального правопорушення та узгодивши свої наступні дії, 24 жовтня 2020 року, близько 14 годині 00 хвилин, діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого,через пошкоджену металеву сітку огорожі проникли на територію домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить потерпілій ОСОБА_8 , після чого через пошкоджені вхідні металопластикові двері проникли в середину будинку, що за вказаною адресою, з якого викрали прожектор марки «Jazzway» з подовжувачем марки «Viko» з ручкою для швабри, три коробки саморізів покривельних марки «Klimas Wkretmet 4.8 х 32 мм, степлер будівельної марки «Sigma», електричний кабель марки «Кабельодедеспласт», 2х2.5 мм довжиною 17 метрів, бухту електричного кабелю марки «Кабельодеспласт» 2х1,5 мм довжиною 100 м, будівельну тачку синього кольору, після чого, заволодівши викраденим, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 покинули місце вчинення злочину.
За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, і, відповідно до положень ст. 12 КК України, даний злочин є тяжким.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Прокурор обґрунтовує своє клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявністю ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від суду), п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик впливу на свідків, експертів та спеціалістів у даному кримінальному провадженні), п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином).

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, ОСОБА_4 раніше засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду від 31 березня 2020 року до покарання у виді 2-х років позбавлення волі,злочин вчинено в період випробувального терміну, останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Отже, тяжкість зазначеного покарання можуть спонукати обвинуваченого до дій, спрямованих на уникнення відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на потерпілу та свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає встановленим ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як у вказаному кримінальному провадженні є підстави вважати, шо є сторонні особи, які наразі не встановлені органом досудового розслідування, які могли допомагати / ОСОБА_4 у підготовці до вчинення злочину. Враховуючи те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, зможе шляхом надання порад, вказівок, усуненням перешкод чи іншим чином сприяти неможливістю встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, суд вважає доведений даний ризик.

Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, нічим не підтверджені та спростовані у ході судового розгляду, оскільки у судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Стороною захисту не надано медичних документів, які б доводили те, що мати обвинуваченого хворіє на рак легенів, потребує догляду. Окрім того, обвинувачений не має постійного місця роботи, що свідчить про відсутність сталих міцних зв`язків.

Щодо доводів захисника про відсутність ризиків, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду; незаконного впливу на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
В ході розгляду клопотання з пояснень ОСОБА_4 та наданих даних встановлено, що обвинувачений має місце постійного проживання.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, передбачених п. 1, п. 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, суддя також враховує, ті обставини, що ОСОБА_4 не має постійного місця роботи та офіційних джерел отримання прибутку, судимий, злочин вчинено в період випробувального терміну.
За час тримання обвинуваченого під вартою зазначені ризики не зменшилися та не втратили своєї актуальності. З вказаних підстав, суд приходить до висновку про необхідність обрання до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 15 лютого 2021 року (включно).
Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді на теперішній час не надано. При цьому обвинувачений та захисник заявили, що ОСОБА_9 хворіє на гастрит та епілепсію.
Прийшовши до висновку про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 до вказаного строку під вартою, суддя також враховує відсутність на теперішній час належним чином підтверджених медичних даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я, та вважає за необхідне в порядку ст. 206 КПК України вжиття заходу, про який зазначено нижче.
З урахуванням положень ст. 206 КПК України щодо загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини, суддя вважає наявними підстави до забезпечення проведення невідкладного судово-медичного обстеження в Державній установі «Ужгородський слідчий ізолятор» обвинуваченого ОСОБА_4 для встановлення наявних захворювань та надання йому необхідної медичної допомоги, оскільки зовнішній вид, сам обвинувачений та захисник, вказує об`єктивно на необхідність його огляду лікарем та вирішення питання щодо надання відповідної медичної допомоги з дотриманням вимог «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерством охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012.
Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом.

Виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, враховуючи мотив та спосіб вчинення злочину, існуючі в даному провадженні ризики, оцінені в сукупності із даними про особу обвинуваченого, суддя приходить до переконання, що належний контроль за поведінкою обвинуваченого та дієве запобігання встановленим у провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а відтак, клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 3 ст. 183 КПК України передбачено, що суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Частиною п.1 ч.5 статті 182КПК України визначено, що розмір застави встановлюється щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально спів ставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину, у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суддя вважає, що у зв`язку з наведеним та з урахуванням тяжкості злочину, а також даних про особу обвинуваченого та ризиків, встановлених суддею, останньому слід визначити заставу в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (2102 грн.), відповідно становить 42 040 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та є спів мірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками.

У разі внесення застави, на ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України слід покласти наступні обов`язки:
-прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу прокурора, слідчого або суду;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду закордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну).
При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_4 з-під варти необхідно звільнити.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст.9, 177,178,183,196,197,309, 315, 395 КПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , внесене в межах кримінального провадження №0001134, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Обрати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 31 березня 2020 року до покарання у виді 2-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 15 лютого 2021 року (включно).

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 , обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України - в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42 040 (сорок дві тисячі сорок) грн.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;
- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу прокурора, слідчого або суду.
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання вищевказаних обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків визначити до 15 лютого 2021 року.

Зобов`язати начальника Державної установи «Ужгородський слідчий ізолятор» та начальника медичної частини Державної установи «Ужгородський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення повного медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 , для встановлення наявних захворювань та надання йому необхідної медичної допомоги, в тому числі із можливістю залучення самостійно обраних лікарів-фахівців, з дотриманням вимог «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерством охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012.

Зобов`язати начальника медичної частини Державної установи «Ужгородський слідчий ізолятор» повідомити суд про виконання ухвали в цій частині.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Повний текст ухвали буде виготовлено та оголошено о 10 год. 30 хв. 21 грудня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1