Справа № 638/4149/18
Провадження № 1-кп/638/534/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в приміщенні залі судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Камінь-Каширський Волинської області, громадянина України, з вищою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.110, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, -

встановив:

В провадженні суду перебувають обвинувальні акти по об`єднаному кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.2 ст.110, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, в обґрунтування якого посилався на продовження існування ризиків, передбачених п.п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того вказує, що згідно норм ч.5 ст.176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст.110 КК України. Також посилався на суспільну небезпечність вчинених злочинів та обґрунтованість пред`явленого обвинувачення.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про скасування запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання посилається на зміну обставин, які були враховані при обранні запобіжного заходу. Зокрема вказує, що ОСОБА_5 вцілому перебуває під домашнім арештом 7 місяців та 8 днів, що суперечить ст.181 КПК України, відповідно до якої сукупний строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати 6 місяців. Крім того посилається на відсутність ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України. Проти поданого прокурором клопотання заперечував.

Обвинувачений підтримав подане захисником клопотання, проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту заперечував.

Прокурори в судовому засіданні заперечували проти скасування запобіжного заходу, посилаючись на те, що ризики, встановлені ухвалою суду від 27.02.2019 р. продовжують існувати.

Потерпілі в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Розглянувши подані клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
За змістом ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Це означає, що на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу та доцільністю його збереження.
Згідно ст.176 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою, при цьому їх наведено в порядку зростання ступеню суворості.
Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлено, що відомості про вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинів з кваліфікацією за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України внесені до ЄРДР 09.12.2017 за №0005936, за ч.2 ст.110 КК України внесені до ЄРДР 18.05.2016 року за №0000123.

Подане до суду клопотання прокурора відповідає вимогам ст.184 КПК України.
Розглядаючи подане клопотання, судом встановлено наявність ризику, що обвинувачений може спробувати перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме вчиняти дії з затягування розгляду кримінального провадження.
Разом із цим, суд дійшов висновку про необґрунтованість існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме спроб обвинуваченого незаконного впливу на свідків та інших осіб у кримінальному провадженні, оскільки потерпілі та свідки обвинувачення вже допитані в судовому засіданні.
З урахуванням наведеного стороною обвинувачення хоча і доведені наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, але не доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного засобу для запобігання вказаного ризику.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
На підставі викладеного, вважаю, що у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід відмовити на підставі ч.4 ст.194 КПК України, оскільки прокурором доведено обставини, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України та не доведено обставини згідно п. 3 ч. 1 цієї статті.
Разом із цим, відповідно до п.4 ч.1 ст.176 КПК України до обвинуваченого може бути застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання під час судового провадження.

Відповідно до ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У відповідності до ч.7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
На підставі викладеного, приймаючи до уваги існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України вважаю за необхідне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
При цьому щодо посилань прокурора на безальтернативність застосування запобіжного заходу до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Статтею 9 Конституції України закріплено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною 17 липня 1997 року і з цього часу є невід`ємною частиною національного Законодавства.
Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне і доцільне застосувати норми міжнародного права, які мають вищу юридичну силу ніж Закони України, окрім Конституції України.
Вказана позиція закріплена в національному законодавстві, а саме в ч.2 ст.1 КПК України, де передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
§3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право на свободу на особисту недоторканість, а також практиці Європейського суду з прав людини. Наприклад, у справі «Хайредінов проти України» передбачено, що якщо закон встановлює презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав утримання під вартою, необхідно переконливо довести наявність конкретних обставин, які переважають над правилом поваги до особистої свободи. Тобто такі обставини мають встановлюватись у конкретному судовому засіданні, а не законодавчо. Така ж думка висловлена у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України».
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.
Суд враховує тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, однак відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Відповідно до ст.ст.3, 27, 49 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.
Зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, а отже суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання сторони обвинувачення.
Приймаючи за основу захист прав людини, які закріплені в Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що ч.5 ст.176 КПК України в даному випадку вступає в протиріччя з нормами міжнародного права.
Щодо заявленого захисником обвинуваченого клопотання про скасування запобіжного заходу, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Вирішуючи заявлене клопотання про скасування запобіжного заходу, суд враховує обсяг пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 , а також наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України.
Суд виходить, також, з превалювання суспільного інтересу над індивідуальним інтересом у даному кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів середньої тяжкості.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту про скасування міри запобіжного заходу обвинуваченому.
Щодо посилань адвоката ОСОБА_6 на сплив передбаченого ч.6 ст.181 КПК України сукупного шестимісячного строку тримання обвинуваченого під домашнім арештом, суд вважає за необхідне зауважити, що зазначена норма підлягає застосуванню саме під час досудового розслідування.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 179, 201, 331 КПК України,-

постановив:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу відмовити.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) не виїжджати за межі Харківської області без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
4) утримуватися від спілкування із потерпілими і свідками у вказаному кримінальному провадженні.
Визначити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_5 , до 25 червня 2019 року.
Попередити ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Обов`язки, визначені ухвалою суду, покладаються на обвинуваченого, згідно ч.6 ст.194 КПК України, на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя ОСОБА_1