Номер провадження: 11-сс/813/102/21
Номер справи місцевого суду: 495/7450/20 1-кс/495/2374/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області матеріали справи за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 та прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.12.2020 року про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0001701 від 07.12.2020 року, -

встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування в рамках кримінального провадження №0001701 запобіжного заходу у виді тримання під вартоюта застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 04.02.2021 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград, Одеської області, громадянина України, працюючого ФОП, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
підозрюваного в кримінальному провадженні №0001701 від 07.12.2020 року у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України.

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській областіперебувають матеріали кримінального провадження №0001701 від 07.12.2020 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, за таких обставин.

07 грудня 2020 року, приблизно о 13:45 год., перебуваючи у складі екіпажу ГРПП по охороні громадського порядку поліцейській СРПП № 2 Білгород - Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, старший сержант поліції ОСОБА_10 , разом з інспектором СРПП №2 Білгород - Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майором поліції ОСОБА_11 , реагуючи на отримане повідомлення про вчинення злочину, на службовому автомобілі прибули до відділення №1 «Нова пошта», що знаходиться по вул. Маяковського, 59-а в м. Білгород - Дністровському Одеської області.
Перебуваючи у приміщені відділення №1 «Нова пошта» до них підійшов керівник відділення ОСОБА_12 та оператор ОСОБА_13 .
ОСОБА_12 повідомив, що особа на ім`я ОСОБА_14 , яка забрала неоплачене відправлення його повернула та ТОВ «Нова пошта» до нього претензій вже не мають, але оператор ОСОБА_13 повідомив про зухвалу поведінку цього ОСОБА_14 під час отримання відправлення, чисельні нецензурні висловлювання на його адресу та інших працівників, погрози зарізати його і виявив бажання написати заяву про вжиття заходів реагування.
В цей час до приміщення «Нової пошти» зайшов ОСОБА_9 , без засобу індивідуального захисту, у зв`язку з чим поліцейським СРПП №2 Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області старшим сержантом поліції ОСОБА_10 , йому було зроблено зауваження про необхідність перебування в громадському місці в засобах індивідуального захисту, та було запропоновано вдягнути маску, на що ОСОБА_9 відреагував неадекватно, почав відносно працівників «Нової пошти» висловлюватися ненормативною лексикою, образливими висловлюваннями котрі чіпляли їх честь і гідність, на зауваження котрих, як і на вимоги поліцейського щодо припинення хуліганської поведінки ОСОБА_9 ніяк не реагував, а тільки зухвало себе вів, показуючи свою неповагу до присутніх.
Далі інспектором ОСОБА_11 , поліцейський ОСОБА_10 і ОСОБА_13 вийшли з приміщення і перебуваючи на вулиці інспектор ОСОБА_11 разом з ОСОБА_13 сіли до службового автомобілю для написання заяви та відібрання пояснень для подальшого складання протоколу відносно ОСОБА_9 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.
Коли ОСОБА_9 вийшов з приміщення «Нової пошти» поліцейським ОСОБА_10 йому було повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення ним дрібного хуліганства і попросив його надати водійське посвідчення або інший документ що засвідчує особу.
На вимогу поліцейського ОСОБА_9 в нецензурній формі відмовив останньому в його вимогі та направився до свого автомобіля «Богдан», д/н НОМЕР_1 на котрому прибув до відділення №1 «Нової пошти», де відкривши двері водія, сів за кермо.
Реалізувати обов`язки з охорони громадського порядку та припинення протиправних дій поліцейський ОСОБА_10 став біля водійської двері автомобіля ОСОБА_9 намагаючись вербально змусити останнього виконати свої вимоги, на що останній не реагував.
В цей час до двері підійшов інспектор поліції ОСОБА_11 та разом з поліцейським ОСОБА_10 вимагали від ОСОБА_9 вийти з автомобіля та надати документ, що засвідчує особу для складання протоколу.
В цей час ОСОБА_9 нехтуючи законними вимогами працівників поліції, які виконували обов`язки з охорони громадського порядку, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю завів автомобіль та почав рух, при цьому незважаючи, що майор поліції ОСОБА_11 схопився лівою рукою за внутрішню ручку водійської двері, а правою схопився за одежу ОСОБА_9 , а поліцейський ОСОБА_10 правою рукою схопився за борт вантажівки, а лівою теж за одежу ОСОБА_9 , останній ж при цьому продовжуючи чинити опір, збільшив швидкість вантажівки, намагаючись скинути поліцейських, які під час руху не втримались та відпустили вантажівку та ОСОБА_9 .
Після чого ОСОБА_15 продовжуючи свої злочинні дії, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, та особливою зухвалістю, вчиняючи опір представникові влади, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку намагався на автомобілі скритися від працівників поліції, але був заблокований на проїзній частині по вул. Маяковського, біля ПАО «Гемопласт», однак при особистому затриманні вчинив опір поліцейським які його затримали, внаслідок чого до нього останні були вимушені на підставі Закону України «Про Національну поліцію» застосувати фізичну силу та спеціальні засоби - кайданки.
Таким чином, встановлено достатньо доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.296 КК України, тобто у грубому порушені громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язаному з опором представнику влади, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку.
07.12.2020 року відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001701.
08.12.2020 року ОСОБА_9 затримано на підставі ст.208 КПК України, та того ж дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України
08.12.2020 року слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.12.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування в рамках кримінального провадження №0001701 запобіжного заходу у виді тримання під вартоюта застосовано запобіжний захід, відносно ОСОБА_9 у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 04.02.2021 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Обґрунтовуючи рішення про необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного слідчий суддя послався на існування ризиків: можливих спроб переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду та спроб незаконного впливу на учасників кримінального провадження.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 та прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 кожен окремо подали апеляційні скарги, в яких:

- захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити ухвалу, якою застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, у певний час доби. Захисник посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, стверджує про відсутність ризиків, зазначених в оскаржуваній ухвалі, посилається на суворість обраного запобіжного заходу, зазначаючи, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту може завадити підозрюваному працювати, а також вказує на фактичну відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення;

- прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту не здатний в повній мірі забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим такий запобіжний захід не є співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181 КПК.

Відповідно до ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Статтею 194КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Під час розгляду клопотання про відмову у застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_9 слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, щона думку колегії суддів свідчить про необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а прокурором та слідчим не наведено обґрунтованих підстав неможливості застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконанням останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді.
Щодо доводів прокурора про існування потреби застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з посиланням на неможливість застосування запобіжного у виді цілодобового домашнього арешту, апеляційним судом встановлено таке.

Поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, зокрема те, що органом досудового розслідування та прокурором не було зафіксовано порушень підозрюваним умов домашнього арешту, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням наведеного апеляційний суд констатує, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів реального існування заявлених в клопотанні ризиків, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує на даний час виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

За встановлених апеляційним судом обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та те, що сама тяжкість обвинувачення, яке висунуте підозрюваному є підставою для обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку апеляційного суду, є непереконливими.

Що стосується доводів захисника про відсутність обґрунтованої підозри, апеляційним судом встановлено таке.

По-перше, до матеріалів справи, крім інших доказів, долучений протокол допиту підозрюваного ОСОБА_9 від 08.12.2020 року, відповідно до якого останній, в присутності захисника, повністю визнав себе винним у пред`явленій підозрі (а.с. 26).

По-друге, апеляційний суд визнає доводи захисника в цій частині безпідставними, оскільки не погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, захисник просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний час доби, але одночасно заперечує існування обґрунтованої підозри.

Апеляційний суд звертає увагу на непослідовність доводів сторони захисту, оскільки відсутність обґрунтованої підозри, на чому наполягає захисник, виключає можливість застосування до особи будь-якого запобіжного заходу.

Водночас, погоджуючись з висновком слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_9 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

З огляду на зазначене, доводи сторони захисту, щодо відсутності обґрунтованої підозри є безпідставними.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під домашнім арештом, а сторона захисту не надала доказів, що обраний запобіжний захід не може бути застосований до підозрюваного.

Будь-яких інших та вагомих доводів щодо надмірності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, ОСОБА_9 та його захисником наведено не було. Доводи захисника про те, що перебування підозрюваного під цілодобовим домашнім арештом заважатиме йому працювати, є непереконливими, оскільки стороною захисту не надано суду будь-яких документів, які підтверджують працевлаштування підозрюваного.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують перебування підозрюваного під домашнім арештом цілодобово.

Будь-яких порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.12.2020 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 у кримінальному проваджені №0001701 від 07.12.2020 року обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4