Провадження № 1-кп/947/1246/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002290 від 09.09.2020 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-28.09.2020 року Київським районним судом міста Одеси за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України до покарання вигляді громадських робіт на строк 80 годин; покарання не відбув,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Так, 08.09.2020 в період часу 11:21 години до 11:33 години обвинувачений ОСОБА_4 прибув до магазину «Таврія-В», що розташований у ТЦ «Вузовський» за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140/1. Перебуваючи в приміщенні магазину «Таврія-В», до якого останній мав вільний доступ, діючи повторно та маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, визначив об`єктом свого злочинного посягання товар, що знаходився в торгівельному залі вказаного магазину, а саме: одну пляшку віскі марки «Jack Daniels», об`ємом 0,7 літрів, вартістю 415 гривень 75 копійок, та одну пляшку віскі марки «Jameson», об`ємом 0,7 літрів, вартістю 397 гривень 21 копійка, що належать ТОВ «Таврія-В».
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння вищевказаним майном та усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи у магазині «Таврія -В», направився до відділу лікеро-горілчаних виробів та з полиці взяв 2 пляшки віскі та помістив їх до наявної при ньому сумки чорного кольору із червоними вставками. Переконавшись в тому, що його злочинні дії залишились не поміченими, як для оточуючих так і для власника майна та не маючи на меті оплачувати вищевказане викрадене ним майно, пройшов повз касову зону та направився до виходу з магазину, тим самим завдавши матеріальної шкоди ТОВ «Таврія -В» на загальну суму 812 гривень 96 копійок.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак розпорядитися викраденим майном не зміг з причин, які не залежали від його волі, так як з викраденим майном був затриманий на виході з вищевказаного магазину охоронцем зазначеного магазину.
Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

Крім того, 08.09.2020 в період часу з 15:09 години до 15:16 години обвинувачений ОСОБА_4 прибув до супермаркету «Сільпо», що розташований по вулиці Люстдорфська дорога, 54 в м. Одесі. Перебуваючи в приміщенні супермаркету «Сільпо», до якого останній мав вільний доступ, у ОСОБА_4 повторно виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Перебуваючи у торгівельному залі даного магазину, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, таємно викрав товар, який був розташований на полиці магазину, а саме: дві пляшки віскі марки «Buffalo Trace», об`ємом 0,75 літрів, вартістю 286 гривні 46 копійок кожна.
Усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння чужим майном, переконавшись в тому, що його злочинні дії залишились не поміченими, як для оточуючих так і для власника майна, обвинувачений ОСОБА_4 помістив викрадене майно до наявної при ньому сумки чорного кольору із червоними вставками та не маючи на меті оплачувати вказане викрадене ним майно, пройшов повз касову зону та направився до виходу з магазину, тим самим завдавши матеріальної шкоди ТОВ «Сільпо -Фуд» на загальну суму 572 гривень 92 копійки.
ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак розпорядитися викраденим майном не зміг з причин, які не залежали від його волі, так як з викраденим майном був затриманий на виході з вищевказаного магазину охоронцем зазначеного магазину.
Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що він дійсно вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, а саме: 08.09.2020 року близько 11:00 години, він знаходився в магазині «ТЦ Вузовський», розташованого на вулиці Люстдорфська дорога в місті Одесі, де з полиці магазину взяв дві пляшки віскі, які помістив до своєї сумки, та пройшов повз касову зону не розрахувавшись за товар, направився до виходу з магазину, але був затриманий охороною магазину. Крім того, 08.09.2020 року близько 15:00 години він прийшов в магазин «Сільпо», розташований на вулиці Люстдорфська дорога в місті Одесі, де з полиці магазину, взяв дві пляшки віскі та поклав їх до своєї сумки, та пройшов повз касову зону не розрахувавшись за товар, направився до виходу з магазину, але був затриманий охороною магазину. У скоєному щиро кається, просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Київського районного суду міста Одеси від 28.09.2020 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України до покарання вигляді громадських робіт на строк 80 годин.
Тому, з огляду на те, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення до постановлення у відношенні нього попереднього вироку, тому остаточне йому покарання має бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий, покарання не відбув, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, відсутність у потерпілих вимог матеріального характеру до обвинуваченого, та відсутність обставин які обтяжують покарання, враховуючи вищезазначені обставини, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 з застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців;
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Київського районного суду міста Одеси від 28.09.2020 року у вигляді 80 годин громадських робіт, більш суворим покаранням за цим вироком, призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у вигляді 1 (одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 в межах зазначеного кримінального провадження не обирався.
Речові докази: вважати повернутими за належністю потерпілому.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1