Номер провадження: 11-кп/813/1368/20
Номер справи місцевого суду: 513/72/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Саратського районного суду Одеської області від 06.03.2020 року в кримінальному провадженні №0000538 від 10.11.2016 року, -
встановив:
оскаржуваним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Благодатне Саратського району Одеської області, громадянку України, з середньою освітою, працюючу приватним підприємцем, заміжню, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі терміном 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, обвинувачену ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за наступних обставин.
10 листопада 2016 року приблизно о 10.00 годині ОСОБА_7 знаходячись в приміщенні магазину «ЧП Аулова», що розташований по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклої сварки з ОСОБА_9 з метою спричинення тілесних ушкоджень останній, умисно нанесла їй один удар правою рукою стиснутою в кулак в область обличчя з лівої сторони, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, перелому медіальної стінки лівої орбіти, з наявністю садна на лівій надбрівній дузі та синця в лівій параорбітальній області.
Вказані ушкодження не були небезпечними для життя, при звичайному своєму протіканні викликають розлад здоров`я терміном понад 3-х тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вважає вирок незаконним, таким, що підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Зокрема, під час проведення слідчого експерименту підозрюваній не було роз`яснено про її право не говорити нічого з приводу підозри проти неї, відмовитись від участі в слідчій дії та ін., про що свідчить відсутність в протоколі її підпису щодо роз`яснення прав. Крім того, в даному провадженні були проведені судово-медичні експертизи з приводу визначення ступеню тяжкості та механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , однак як вбачається зі змісту постанов про призначення експертиз на розгляд експерту для проведення дослідження надавались лише копії постанов. При цьому ні матеріали справи, ні певна медична документація на адресу експерта не направлялась, однак зі змісту висновків експерта вбачається, що експертом під час дослідження використовувалась медична документація ОСОБА_9 . Крім того, висновок експертизи складений неповноважним складом комісії, оскільки члени комісії ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не внесені до реєстру атестованих судових експертів, а тому відповідно до КПК України не можуть бути експертами, а висновок експертизи є недопустимим доказом.

Також зазначає, що в судовому засіданні суду першої інстанції 26.11.2019 року, на якому сторони виступили в судових дебатах, а обвинувачена ОСОБА_7 звернулась до суду з останнім словом, після чого суд вийшов до нарадчої кімнати для постановлення вироку, однак по виходу з нарадчої кімнати суд вирок не оголосив, а оголосив ухвалу про відновлення з`ясування обставин справи та ухвалив додатково допитати експерта ОСОБА_14 , однак така ухвала суду є незаконною та невмотивованою, оскільки дебати були вже завершені.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинувачену, які підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченій, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, наявності підстав для закриття кримінального провадження та відсутності доказів вчинення ОСОБА_7 злочину, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, а показання останньої, які вона надавала на свій захист, ретельно перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

За матеріалами справи, як пояснила потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції в ході судового розгляду, в листопаді 2016 року вона взяла в борг у чоловіка обвинуваченої в магазині ЧП "Аулова" запчастину для велосипеда. Вдома вона виявила, що запчастина не нова і повернула її в магазин ОСОБА_7 , яка сказала, що ОСОБА_15 перевірить запчастину. 10 листопада 2016 року о 10 годині вона прийшла до приміщення магазину, де в неї з ОСОБА_7 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_16 почала їй грубити, та кулаком правої руки нанесла їй удар в обличчя з лівої сторони. Від удару в неї в області лівої брови щось хруснуло, вона відчула шум в голові, з носа та лівої брови потекла кров. Вона одразу звернулась до фельдшерсько-акушерського пункту с. Ярославка, але їй там не надали медичної допомоги. Тоді на попутній машині вона поїхала до Саратської ЦРЛ, де її оглянули лікарі. Приблизно о 16 годині в цей же день вона звернулась до Саратського відділення поліції із заявою про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Згідно з висновком експерта № 261 від 08.12.2016 року у ОСОБА_9 , виявлена закрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому медіальної стінки лівої орбіти з наявністю садна на лівій надбрівній дузі та синця в лівій параорбітальній області. Характер поверхні садна (покрите опуклою кірочкою з відшарованими краями, місцями злущеною), дата звернення потерпілого по медичну допомогу, дозволяють зробити висновок, що вказані ушкодження могли бути заподіяні за 7 діб до моменту огляду, тобто могли бути утворені 10.11.2016 року.

Вказані ушкодження не були небезпечними для життя, при звичайному своєму протіканні викликають розлад здоров`я терміном поверх 3-х тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Обставини справи, локалізація та взаєморозміщення зазначених тілесних ушкоджень не виключають можливість їх заподіяння при механізмі, вказаному потерпілою, а саме: при нанесенні удару тупим предметом по лівій половині обличчя, тому малоймовірно їх утворення при падінні з висоти власного зросту (т.1 а.с 96-97).

При цьому, сама обвинувачена ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не заперечувала факту зустрічі з потерпілою ОСОБА_9 10.11.2016 року та розмови з нею з приводу запчастини до велосипеда, і що дійсно вона не стрималась та висловилась на адресу потерпілої нецензурною лайкою та наказала потерпілій вийти з приміщення магазину, вийшла з-за прилавка та відчинила вхідні двері. ОСОБА_9 схопила її рукою за "грудки". Коли вона намагалась своїми руками відчепити руку потерпілої, то її рука зірвалась та "пошкрябала" потерпілій обличчя. Вважає, що унаслідок її дій потерпілій не могли бути спричинені тілесні ушкодження. Стверджувала, що потерпіла у той же день неодноразово проїжджала повз її магазину, й до лікарні не зверталась. Допомоги на лікування потерпілої вона не надавала, бо не вважає себе винуватою.

Як пояснила в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 про те, що вона працює фельдшером ОСОБА_18 10 листопада 2016 року до неї привели 16 першокласників для проведення щеплення. Вона їх оглянула та почала щеплення. Приблизно об 11 годині, коли вона зробила щеплення лише 5 дітям, до неї підійшла ОСОБА_9 та показала своє обличчя. На обличчі потерпілої над бровою було невелике садно та припухлість. Вона попросила ОСОБА_9 , почекати поки вона закінчить щеплення дітей. Після закінчення процедури щеплення, вона вийшла в коридор, але ОСОБА_9 вже не було. ОСОБА_9 їй не розповідала звідки в неї тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_19 підтвердила, що приблизно 10 листопада 2016 року у приміщенні магазину ОСОБА_7 остання сварилась із ОСОБА_9 через запчастину до велосипеда, яку потерпіла придбала в їхньому магазині. ОСОБА_7 сказала, що ОСОБА_9 замість нової запчастини повернула стару. Після чого ОСОБА_9 віддала гроші та почала ображати ОСОБА_20 , між ними біля дверей відбулась сутичка, свідок чула, що шелестять їх куртки. Вона бачила, що ОСОБА_7 була збудженою, обличчя її почервоніло і вона говорила, що ОСОБА_9 схопила її "за грудки" та хотіла вдарити. Але свідок цього не бачила. Після чого під`їхав ОСОБА_15 та між ними і ОСОБА_9 продовжилась сварка.

Крім того, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 , який є чоловіком обвинуваченої, показав суду, що до магазину він прибув під час конфлікту, при ньому фізичної сутички між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 вже не було, а відбувалась словесна сварка. На обличчі потерпілої ОСОБА_9 він помітив лише пошкодження у виді невеликої «цяточки».

Допитаний в суді першої інстанції судово-медичний експерт вищої кваліфікаційної категорії ОСОБА_14 показав, що він у складі комісії проводив комісійну судовомедичну експертизу потерпілої ОСОБА_9 . Відповідь на питання щодо давності заподіяння тілесних ушкоджень викладена у підсумках експертизи. Так, характер поверхні садна (покрите опуклою кірочкою з відшарованими краями, місцями злущеною), дата звернення потерпілої по медичну допомогу, дозволяють зробити висновок, що вказані ушкодження могли бути заподіяні за 7 діб до огляду судово-медичним експертом, тобто могли бути утворені 10.11.2016 року. Не виключається спричинення тілесних ушкоджень при механізмі, вказаному ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту 16.12.2017 року, тобто при ударі в обличчя. Також можливо спричинення наявних у потерпілої тілесних ушкоджень за обставин, вказаних підозрюваною ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту 16.12.2017 року, а саме: при ковзаючому ударі в область обличчя з лівої сторони правою рукою, на безіменному пальці якої знаходилась золота обручка. Обидва варіанти розвитку подій передбачають однаковий механізм утворення ушкоджень.

Дані показання свідків, як і потерпілого є незмінними, послідовними та повністю узгоджуються між собою та з матеріалами справи.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 , під час якого вона розповіла, що 10 листопада 2016 року після того, як ОСОБА_7 почала її оскорбляти нецензурною лайкою та виганяти з магазину, вона направилась до виходу. ОСОБА_7 наздогнала її у дверях та правою рукою нанесла їй 1 чи 2 удари в обличчя якимось металевим предметом. Від удару у неї в області лівої брови щось хруснуло, вона відчула шум в голові, кров потекла з носа та лівої брови. Вона одразу пішла в амбулаторний пункт, проте їй там допомогу не надали і на попутному транспорті вона доїхала до Сарати, звернулась до окуліста, де їй обробили рану, у неї запухло ліве око і вона почала погано бачити. Потерпіла також продемонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень (т.1 а.с. 104-107).

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 4 від 23.01.2017 року, не виключена можливість спричинення закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому медіальної стінки лівої орбіти, з наявністю садна на лівій надбрівній дузі та синця в лівій параорбітальній області потерпілій ОСОБА_9 при механізмі, вказаному нею при проведенні слідчого експерименту з її участю, а саме: при нанесенні їй удару кулаком. Малоймовірне спричинення закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому медіальної стінки лівої орбіти, перелому осередків решітчастої кістки, з наявністю садна на лівій надбрівній дузі та синця в лівій параорбітальній області потерпілій ОСОБА_9 при механізмі, вказаному підозрюваною ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту з її участю, а саме: при ковзаючому ударі в область обличчя з лівої сторони правою рукою на безіменному пальці якої знаходилась золота обручка (т.1 а.с.110-112).

Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 169 від 20.11.2018 року у ОСОБА_9 виявлена закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, перелому медіальної стінки лівої орбіти, з наявністю садні на лівій надбрівній дузі та синця в лівій параорбітальній області. Ці ушкодження могли бути заподіяні одноразовою дією тупого предмету з відокремленою травмуючою поверхнею, групові і індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися. Характер поверхні садна (покрите опуклою кірочкою з відшарованими краями, місцями злущеною), дата звернення потерпілого по медичну допомогу, дозволяють зробити висновок, що вказані ушкодження могли бути заподіяні за 7 діб до огляду, таким чином виявлені тілесні ушкодження могли бути утворені 10.11.2016 року. Ушкодження у вигляді струсу головного мозку, перелому медіальної стінки лівої орбіти, з наявністю садна на лівій надбрівній дузі та синця в лівій пара орбітальній області становлять єдиний комплекс черепно-мозкової травми та підлягають оцінці в сукупності. Виявлена закрита черепно-мозкова травма не була небезпечною для життя, викликала розлад здоров`я терміном понад 3-х тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Обставини справи, локалізація та взаєморозташування зазначених тілесних ушкоджень вказують на можливість їх заподіяння при механізмі, вказаному потерпілою, а саме: при нанесенні одного удару тупим предметом по лівій половині обличчя , у ділянку лівого ока у напрямку спереду-назад та зліва-направо. Обставини справи, локалізація та взаєморозташування зазначених тілесних ушкоджень виключають можливість їх утворення при падінні з вертикального положення («висоти власного зросту») на тверду поверхню.

Не виключається спричинення тілесних ушкоджень при механізмі, вказаному ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту 16.12.2017 року, тобто при ударі в обличчя. Також можливо спричинення наявних у потерпілої тілесних ушкоджень за обставин, вказаних підозрюваною ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту 16.12.2017 року, а саме: при ковзаючому ударі в область обличчя з лівої сторони правою рукою, на безіменному пальці якої знаходилась золота обручка. Обидва варіанти розвитку подій передбачають однаковий механізм утворення ушкоджень.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який дав належну правову оцінку показанням обвинуваченої, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , з огляду на наявність розбіжностей в їх показаннях та на їх невідповідність, неузгодженість з іншими матеріалами справи частині того, що вони не помітили у потерпілої тілесних ушкоджень і що вона на протязі цього дня їздила на велосипеді по селу Ярославка.

Встановлені судом обставини не можуть свідчити про можливість отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень до зустрічі з обвинуваченою ОСОБА_7 , про те, що як вона стверджує, нанесла удар потерпілій не навмисно і від цього удару потерпілій спричинена лише «подряпина» та те, що потерпіла протягом дня неодноразово проїжджала повз її магазин, й до лікарні не зверталась. Оскільки потерпіла одразу звернулась до фельдшерсько-акушерського пункту с. Ярославка, але оскільки їй там не надали медичної допомоги, вона на попутній машині поїхала до Саратської ЦРЛ, де її оглянули лікарі. В цей же день вона звернулась до Саратського ВП із заявою про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, що знайшло своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим суд обгрунтовано не погодився із показаннями обвинуваченої та свідків сторони захисту про те, що потерпіла не зверталась до лікарів з приводу завдання їй тілесних ушкоджень.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника стосовно недопустимості покладеного в основу обвинувального вироку доказу - висновку експерта, яким встановлено вид та ступінь тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, то вони також є безпідставними, виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до приписів ст. 290 КПК стороні захисту було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, з якими ОСОБА_7 ознайомилась 26.01.2017 року.

У постанові від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17) об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду зазначила, що якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.

Тобто безспірно встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про необхідність дослідження судом медичної документації, яку досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновків цього експерта.

Як убачається з матеріалів справи, в ході збирання доказів на виконання приписів ч. 2 ст. 242 КПК щодо обов`язковості проведення експертизи на предмет встановлення виду та ступеню тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень стороною обвинувачення було забезпечено проведення судово-медичної експертизи.

Враховуючи, що зазначену експертизу проведено особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи та вважати її висновки недостовірними у суду не було.

Висновок експерта містить посилання на медичні документи, що були об`єктом експертного дослідження, а також перелік запитань, поставлених перед експертом. За наявності сумнівів щодо достовірності медичних документів, які були об`єктом експертного дослідження, сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК принципи змагальності й диспозитивності, на стадії дослідження доказів мала процесуальну можливість клопотати про надання відповідних документів, однак цього не зробила. Порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів не встановлено. Тому посилання захисника на стадії перегляду вироку на недопустимість висновку експерта є необґрунтованими.

Крім того, доводи сторони захисту про незаконність висновку комісійної експертизи №169 від 20.11.2018 року з огляду на те, що в ході її проведення брали участь працівники експертної установи, якій доручено проведення експертизи, лікарі, які не є експертами, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз у бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, при проведенні комісійних судово-медичних експертиз залежно від характеру експертизи до складу комісії можуть входити як фахівці тільки в галузі судово-медичної експертизи, так і фахівці інших медичних та немедичних спеціальностей. За своїм процесуальним становищем всі вони при проведенні експертизи є експертами та попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, а їхні висновки узгоджуються з іншими доказами, то в суду відсутні підстави вважати зазначений висновок необ`єктивним або таким, що проведений усупереч вимогам статей 101, 102 КПК України.
У судовому засіданні 27.11.2019 року, судом було прийнято рішення про повернення до з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, в порядку ч.4 ст. 365 КПК України. Відповідно до журналу та аудіо фіксації судового засідання (т.2 а.п. 8-10), прокурор та інші учасники провадження проти повернення до з`ясування обставин, кримінального провадження, не заперечували.
На думку апеляційного суду суд першої інстанції дотримався вимог ч.4 ст. 365 КПК України та в подальшому повторно оголосив судові дебати з приводу додатково досліджених обставин і надав останнє слово обвинуваченій ОСОБА_7 (Т.2 а.п.41-44).
Крім того, незгода захисника з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку апеляційного суду, надані суду докази було досліджено в повному обсязі, їх було достатньо для вирішення питання про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого правопорушення. Стосовно показань свідків сторони захисту про непричетність обвинуваченої до злочину, які, на думку захисника, знехтувані під час судового розгляду, то суд у вироку навів достатні мотиви, з яких поставив їх під сумнів та відхилив.
Також необгрунтованими є доводи апеляційної скарги захисника про необхідність скасування вироку через недопустимість як доказу - протоколу слідчого експерименту від 16.01.2017 року за участю підозрюваної ОСОБА_7 , оскільки протокол підписаний нею та понятими (т.1 а.п.99-103). Ті ж недоліки зазначеного протоколу, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, не можуть бути підставою для скасування вироку.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування вироку суду чи вплинули на законність постановленого рішення суду, захисник в апеляційній скарзі не навів, а апеляційний суд під час апеляційного перегляду не встановив.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування вироку суду.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Саратського районного суду Одеської області від 06.03.2020 року в кримінальному провадженні №0000538 від 10.11.2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої за ч. 1 ст. 122 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4