Справа № 474/317/20
Провадження № 1-кс/474/204/20
УХВАЛА
Іменем України

02.09.20 року смт. Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
скаржника ОСОБА_3
розглянув скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчої в кримінальному провадженні - заступника начальника СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_4 від 13.08.2020р. про часткову відмову у вчиненні слідчих дій в рамках кримінального провадження, внесеного 29.10.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000345, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, -

встановив:

31.08.2020р. до слідчого судді Врадіївського районного суду Миколаївської області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчої в кримінальному провадженні - заступника начальника СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_4 (далі - слідча) від 13.08.2020р. про часткову відмову у вчиненні слідчих дій в рамках кримінального провадження, внесеного 29.10.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000345, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (далі - оскаржувана постанова).
В своїй скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вищевказану постанову та зобов`язати слідчу повторно розглянути його клопотання від 11.08.2020р. в частині проведення допиту учнів 11 класу за його участі.
Скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова обґрунтована припущеннями слідчої без посилань на конкретні обставини справи. Встановити перелік осіб, яких необхідно допитати, можливо із журналів учнів 11 класу за 2018-2019н.р. та 2019-2020н.р., які слідча не витребувала та не долучила до матеріалів кримінального провадження. Вказані особи є повнолітніми і для їх допиту за участі ОСОБА_5 згода батьків чинним КПК України не передбачає.
В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити.

Слідча ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлена про час, дату і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, водночас 02.09.2020р. звернулася до слідчого судді із заявою, в якій просить розглянути скаргу за її відсутності у зв`язку із запобіганням поширенню короновірусу.

Згідно приписів ч. 3 ст. 306 КПК України неявка слідчого не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухав пояснення скаржника, дослідив матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю встановленим таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 29.10.2019р. до ЄРДР внесено відомості за № 0000345за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом складання службовою особою ОСОБА_6 завідомо неправдивих офіційних документів.

Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_3 , що підтверджується пам`яткою про права та обов`язки потерпілого підписаною останнім 05.11.2019р., а також протоколом допиту ОСОБА_3 як потерпілого від 28.02.2020р.
11.08.2020р. ОСОБА_3 звернувся до слідчоїСВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_4 з клопотанням, в якому зокрема, просив допитати терміново та невідкладно по місцю проживання (в зв`язку з їх вибуттям по місцю подальшого навчання) за його ( ОСОБА_3 ) участі учнів 11 класу з пред`явленням їх для огляду фотодоказів та класних журналів 10, 11 класу за 2018-2019н.р. та 2019-2020н.р. на предмет того, що їм відомо обставини злочину, зазначені в його ( ОСОБА_3 ) заяві від 03.06.2019р.
13.08.2020р. слідчою в кримінальному провадженні - заступником начальника СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції ОСОБА_4 прийнято оскаржувану постанову, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо допиту учнів 11 класу з пред`явленням їм для огляду фотодоказів та класних журналів 10, 11 класу за 2018-2019р.р. та 2019-2020р.р. на предмет того, що їм відомо обставини злочину, в частині обов`язкової участі ОСОБА_3 щодо проведення зазначених вище допитів.
Оскаржувана постанова мотивована тим, що ОСОБА_3 не наведено конкретного переліку осіб, які підлягають допиту та є неповнолітніми, та не надано їх контактних даних, що перешкоджає отриманню згоди законних представників вказаних осіб, на участь ОСОБА_3 під час їх допиту.
Водночас, слід наголосити на тому, що матеріали кримінального провадження не містять жодної заяви чи іншого документа за підписом ОСОБА_3 датованих 03.06.2019р.
Встановивши вказані обставини приходжу до такого висновку.
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Частиною 4 ст. 38 КПК України визначено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений:
1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;
2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;
3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;
5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;
6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;
7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;
8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;
9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Згідно п.п. 3, 4, 6, 14 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право: подавати докази слідчому; давати пояснення, показання або відмовитися їх давати; заявляти клопотання, користуватися іншими правами, передбаченими КПК України.

Статтями 84-86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Частинами 1, 2 та 3 ст. 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ч.ч. 1. 3 та 4 ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Свідок зобов`язаний давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду, а експерт - слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.

Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 6 ст. 223 КПК України Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Слідча (розшукова) дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній.

Під час проведення такої слідчої (розшукової) дії присутні особи, що її ініціювали, мають право ставити питання, висловлювати свої пропозиції, зауваження та заперечення щодо порядку проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, які заносяться до протоколу.

Частинами 1, 9 ст. 224 КПК України визначено, що допит проводиться за місцем проведення досудового розслідування або в іншому місці за погодженням із особою, яку мають намір допитати. Кожний свідок допитується окремо, без присутності інших свідків.

Слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.

Згідно ч. 1 ст. 225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 КПК України допит малолітньої або неповнолітньої особи проводиться у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - лікаря.

Допит свідків під час судового розгляду кримінального провадження врегульовано ст. 352 КПК України та проводиться в судовому засіданні в присутності сторін кримінального провадження.

Частинами 1 та 2 ст. 110 КПК України визначено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
В свою чергу, ч. 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
З огляду на приписи чинного законодавства обґрунтованим слід визнавати рішення слідчого, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, які були досліджені і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а також якщо рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
З сукупного аналізу вищевказаних приписів КПК України слідує, що потерпілий, який ініціював проведення слідчої (розшукової) дії має право брати участь у її проведенні, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо.

Специфіка проведення такої слідчої дії як допит свідків передбачає собою забезпечення неможливості інших осіб впливати на свідків під час їх допиту, в зв`язку з чим допит свідків проводиться без участі інших свідків, при чому законодавець чітко визначив за яких умов під час допиту свідків має право бути присутні інші особи, в тому числі сторони кримінального провадження.

Так потерпілий має право брати участь у допиті свідків проведеному в порядку, визначеному ст. 225 КПК України, який здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, а також під час судового розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ст. 352 КПК України.

Тобто, з урахуванням специфіки проведення допиту свідків, законодавець не надає право потерпілому бути присутнім під час допиту свідків на стадії досудового розслідування, окрім як в порядку визначеному ст. 225 КПК України.
Таким чином, хоча оскаржувана постанова не в повній мірі відповідає приписам ст. 110 КПК України, зокрема щодо належної мотивації висновків слідчої з посиланням на відповідні приписи КПК України, однак вказані недоліки не впливають на правильність вирішення по суті клопотання ОСОБА_3 , в частині відмови в задоволенні клопотання про допит свідків в присутності ОСОБА_3 , а відтак скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 372 КПК України, -

постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчої в кримінальному провадженні - заступника начальника СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_4 від 13.08.2020р. про часткову відмову у вчиненні слідчих дій в рамках кримінального провадження, внесеного 29.10.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000345, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст складено та підписано 03 вересня 2020р.

Слідчий суддя ОСОБА_1