Справа № 627/705/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2020смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерацїї у відповідність із законодавством України відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, маючого середню технічну освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 12 березня 2019 року Тагілстроєвським районним судом м. Ніжній Тагіл Свердловської області Російської Федерації за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 с. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у вигляді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі зі штрафом 100 000 руб.,-

У С Т А Н О В И В:

08.09.2020 року до Краснокутського районного суду Харківської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, з якого вбачається, наступне. 12 березня 2019 року Тагілстроєвським районним судом м. Ніжній Тагіл Свердловської області Російської Федерації засуджено ОСОБА_4 до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі зі штрафом 100 000 руб., за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 с. 228.1 КК Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 знаходиться у ФКУ «Виправна колонія №5 ГУФСВП Росії по Свердловській області», кінець відбуття строку покарання 21.06.2026 року.

Представник Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з проханням розглядати клопотання без участі у судовому засіданні представника, яка згідно з ч.1 статті 610 КПК України не є обов`язковою.

Прокурор у відкритому судовому засіданні клопотання підтримав та вважав за необхідне його задовольнити.

Суд, заслухавши прокурора та дослідивши матеріали клопотання, з метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України судом Російської Федерації, керуючись статтею 9 Конституції України, статтями 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статтями 606-610 Кримінального процесуального кодексу України, вважає за можливе привести у відповідність із законодавством України вирок Тагілстроєвського районного суду. Ніжній Тагіл Свердловської області Російської Федерації від 12.03.2019 року за яким засуджено ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 с. 228.1 КК Російської Федерації.

З відповіді Національного наукового центру «Інститут Судових експертиз ім. засл. Проф.. М.С. Бокаріуса» вбачається, що речовина, PVP (1-феніл-2підолідин-1іл-пентан-1-он), відповідно до Списку №2 Таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 із змінами і доповненнями, відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Питання щодо відповідності маси PVP (1-феніл-2підолідин-1іл-пентан-1-он) критичній масі чи критичному об`єму з яких наступає кримінальна відповідальність в Україні та визначення величини, яка становить особливо великий розмір зазначеної речовини, регламентується Наказом МОЗ України № 188 від 01.08.2000 р. «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» зі змінами та доповненнями. Згідно зазначеного Наказу речовина PVP має значення невеликих розмірів - до 0,15 г, великих - від 1,5 до 15,0 г, особливо великих - 15,0 г і більше.

Таким чином, предметом злочину була особливо небезпечна психотропна речовина - РVР, загальною масою 966,72 грам, що відповідно до законодавства України є особливо великим розміром психотропної речовини.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та норм Кримінального Кодексу України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 статті 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктами «а», «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у статті 606 КПК України та порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями статті 610 КПК України відповідно до яких, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України, суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно з законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

За ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.

ОСОБА_4 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України, серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_4 , Краснокутським РС ГУДМС України в Харківській області 16 вересня 2015 року.

ОСОБА_4 засуджений 12 березня 2019 року вироком Тагілстроєвського районного суду м. Ніжній Тагіл Свердловської області Російської Федерації за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 с. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у вигляді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з відбуттям у виправній колонії суворого режиму зі штрафом 100 000 рублів. Строк покарання постановлено відраховувати з 12 березня 2019 року та зарахувати у строк покарання час утримання засудженого під вартою з 25.12.2017 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день за один день відбуття покарання у виправній колонії суворого режиму.

За вироком Тагілстроєвського районного суду м. Ніжній Тагіл Свердловської області Російської Федерації від 12.03.2019 року засудженому ОСОБА_4 призначено додаткове покарання у виді штрафу в розмірі 100 000 (сто тисяч) рублів.

Згідно з довідкою ФКУ ІК-5 ГУФСІФ Росії по Свердловській області в установі перебувають виконавчі листи: № ФС 022803606 від 07.05.2019 року про стягнення з засудженого ОСОБА_4 штрафу у розмірі 100 000 (сто тисяч) рублів; № ФС 022803602 від 07052019 року про стягнення процесуальних витрат на суму 6762 (шість тисяч сімсот шістдесят два) рублів. Станом на 28.02.2020 р. виконавчі листи не погашені. По виконавчому листу № ФС 022803606 виплачено 26 (двадцять шість) рублів 23 копійки, остаток суми до виплати 99 973 (дев`яносто дев`ять тисяч сімдесят три) рублів 77 копійок. По виконавчому листу № ФС 022803602 виплати не проводились.

Вирок Тагілстроєвського районного суду м. Ніжній Тагіл Свердловської області Російської Федерації від 12.03.2019 року набрав законної сили 13.04.2019 року.

Відповідно до довідки про відбуття строку покарання ОСОБА_4 , початок строку 22.12.2017 року, кінець строку 21.06.2026 року, станом на 28.02.2020 року не відбутий строк покарання становить 6 років 3 місяці 23 дні.

ОСОБА_4 висловив бажання бути переданим в Україну для відбуття призначеного покарання, що підтверджується його особистою заявою (а.с.24).

ОСОБА_4 , засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 5 с. 228.1 КК Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції, яка передбачає у разі зміни вироку застосовувати процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок Російської Федерації, яким він засуджений, набрав законної сили, строк, який має відбувати засуджений, становить більше шести місяців, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було винесено вирок, є злочином, згідно із законодавством України, суд вбачає підстави для приведення вироку у відповідність із законодавством України.

Дії засудженого ОСОБА_5 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою осіб, в особливо великому розмірі) КК Російської Федерації, за яке передбачалось покарання від 15 до 20 років позбавлення волі з позбавленням права займати відповідні посади або займатися відповідною діяльністю на строк до 20 років або без такого та із штрафом в розмірі до одного мільйону рублів або у розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого або довічне позбавлення волі.

Відповідно до ст.11 Конвенції, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального Кодексу України та визначає покарання.

На момент вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину, а також на момент вирішення питання про приведення у відповідність вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великих розмірах, вчинений організованою групою осіб.

При цьому, вчинення збуту наркотичних засобів з використанням електронних і інформаційно-телекомунікаційних мереж «Інтернет» не є ознакою, що має значення для кваліфікації дій засудженого. Разом з тим, слід зазначити, що, згідно національного законодавства України, за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Така позиція висловлена в абз.2 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статі Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

Таким чином, засудженому ОСОБА_4 , відповідно до національного законодавства України, за злочин, за який його засуджено за вироком Тагілстроєвського районного суду м. Ніжній Тагіл Свердловської області РФ від 12.03.2019 року, має бути визначено покарання ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.

При цьому, слід врахувати, що згідно з ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Оскільки санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено лише покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, строк покарання, призначеного ОСОБА_4 вироком Тагілстроєвського районного суду м. Ніжній Тагіл Свердловської області РФ від 12.03.2019 року, після приведення цього вироку у відповідність до національного законодавства України, виходячи з положень ч. 3 ст. 68 КК України та з положень п. 2 ч. 4 ст. 610 КК України, не може бути більшим та меншим за вісім років шість місяців позбавлення волі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вирок Тагілстроєвського районного суду м. Ніжній Тагіл Свердловської області РФ від 12.03.2019 року, можливо привести у відповідність до законодавства України, враховуючи, що ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, за що передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Разом з тим, у відповідності до вимог п.«b» ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Тагілстроєвського районного суду м. Ніжній Тагіл Свердловської області РФ від 12.03.2019 року, у відповідність до законодавства України, до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.

Щодо вирішення питання про виконання додаткового покарання призначеного ОСОБА_4 у виді штрафу в розмірі 100 000 рублів, то він відповідно до ч. 5 ст. 610 КПК України відбуванню на території України не підлягає.

Отже, керуючись ст. 9 Конституції України, ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст. 606-610 КПК України, суд визначає ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з 12 березня 2019 року.

Зарахувати у строк відбуття покарання час утримання під вартою з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 з 22 грудня 2017 року по день набрання вироком законної сили, включно, із розрахунку один день за один день відбуття покарання.

Визначення виду кримінально-виконавчої установи, в якій засудженому слід відбувати покарання, не входить до повноважень суду, оскільки це віднесено до повноважень підрозділів міжрегіонального управління чи Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до частини 6 статті 610 КПК України, при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат, у разі наявності відповідного клопотання.

За вироком Тагілстроєвського районного суду м. Ніжній Тагіл Свердловської області РФ від 12.03.2019 року з засудженого ОСОБА_4 стягнуто на користь держави судові витрати в розмірі 6762,00 російських рублів.

Відповідно до довідки ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Свєрдловській області», в бухгалтерії установи знаходиться виконавчий лист № ФС 022803602 від 07.05.2019 року щодо стягнення з ОСОБА_4 судових витрат на суму 6762,00 російських рублів, з яких сплачено 26 рублів 23 копійки.

Засуджений ОСОБА_4 надав письмові гарантії сплатити наявну фінансову заборгованість за виконавчим провадженням, про що він зазначив в заяві від 28.02.2020 року.

Таким чином, із засудженого ОСОБА_4 на користь держави Російська Федерація необхідно стягнути судові витрати у розмірі 6792,00 російських рублів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 369-372, 376, 395, 602, 603, 609, 610 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Тагілстроєвського районного суду м. Ніжній Тагіл Свердловської області Російської Федерацїї від 12.03.2019 року, у відповідність із законодавством України задовольнити.

Вирок Тагілстроєвського районного суду м. Ніжній Тагіл Свердловської області Російської Федерацїї від 12.03.2019 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 8 років 6 місяців позбавлення волі привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, за якими засуджено ОСОБА_4 вироком Тагілстроєвського районного суду м. Ніжній Тагіл Свердловської області Російської Федерацїї від 12.03.2019 року, відповідають ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України та визначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 відраховувати з дати фактичного затримання, тобто з 22 грудня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави Російська Федерація судові витрати у розмірі 6792,00 російських рублів.

Копію ухвали направити прокурору та до Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Краснокутський районний суд Харківської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1