Номер провадження: 11-кп/813/971/21
Номер справи місцевого суду: 494/219/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000359 від 26 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на 60 днів до 18 лютого 2021 року включно.
Крім того ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу, задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , яка орендована на його ім`я, або визначити заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не доведені прокурором жодними належними доказами та в ухвалі судом не обґрунтовані.

Крім того судом не вирішувалося питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу або альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_9 , який вже 2 роки 2 місяці утримується під вартою.

Захисник стверджувала, що потерпілий в судовому засіданні зазначив, що не має до ОСОБА_9 ніяких претензій, оскільки останній знаходився осторонь.

Крім того захисник зазначила, що ОСОБА_9 позитивно характеризується за місцем проживання, громадські організації також його позитивно характеризують, він має дружину та на його утриманні перебуває малолітня падчерка.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати оскаржену ухвалу та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на показання потерпілого, надані ним під час судового розгляду, який зазначив про те, що ОСОБА_9 відносно нього злочину не вчиняв та не міг бачити напад на нього, оскільки останній знаходився осторонь.

На думку захисника доводи прокурора про наявність ризиків є формальними та безпідставними, а суд взагалі не розглянув питання про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу та не надав оцінки клопотанню прокурора і доданим до клопотання матеріалам.

Крім того вважає, що прокурором не доведено в судовому засіданні обґрунтованості підозри ОСОБА_9 , яким саме чином обвинувачений може впливати на потерпілого, чинити перепони у провадженні чи впливати на процесуальні рішення прокурора та суду, а також переховуватися від слідства та суду.

Більш того слідчий суддя не врахував наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, оскільки він має дружину, у якої є малолітня дитина, яка з ними постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Також зазначив про те, що в інтересах обвинуваченого було укладено договір оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного перегляду, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження на розгляді в Комінтернівському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000359 від 26 листопада 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, клопотання прокурора, а також оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст.187 КК України.

Оскарженою ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_9 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000359 судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності із застосуванням фізичного насильства до потерпілого за який, у разі доведеності вини обвинуваченого, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Вказаний ризик підтверджується і тим, що ОСОБА_9 не має постійного місця проживання на території Одеської області, він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_9 орендує житло на території м. Одеси апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Крім того ОСОБА_9 був затриманий 26 листопада 2018 року і з того часу вже понад 2 роки утримується під вартою. Залишається незрозумілим, яким чином обвинувачений, що перебуває під вартою тривалий час, має можливість орендувати житло на території м. Одеси.

Доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Окрім тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому апеляційний суд бере до уваги і інші обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 вже був судимий вироком Ніжинського міського суду Чернігівської області від 12 липня 2004 року за ч.5 ст.185; ч.5 ст.186; ч.4 ст.187; ч.2 ст.263; ст.304, із застосуванням ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Разом з тим, ОСОБА_9 відбувши покарання та звільнившись у січні 2016 року на теперішній час обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нового тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Апеляційний суду переконаний, що вказані обставини беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_9 може продовжити злочину діяльність та вчиняти нові злочини.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Стосовно доводів захисника ОСОБА_8 про необхідність визначення ОСОБА_9 застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний суд вважає таку вимогою безпідставною, оскільки інкримінований ОСОБА_9 злочин був вчинений із застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_13 , а п.1) ч.4 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд …. має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 апеляційний суд визнає необґрунтованими, а суд першої інстанції дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження застосування до ОСОБА_9 саме такого запобіжного заходу.

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року, якою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України був продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 18 лютого 2021 року залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність додержання розумних строків судового розгляду, передбачених ст.28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4