Провадження № 1-кп/638/551/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Харкові в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0002082 від 25.05.2018 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шимановськ, Амурської області, Російської Федерації, громадянина України, працюючого ФОП « ОСОБА_8 », одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -
встановив:

05.09.2018 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0002082 від 25.05.2018 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Ухвалою судді від 06.09.2018 призначено указане кримінальне провадження до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
В судовому засіданні захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам КПК України.
В обгрунтування клопотання захисник посилається на те, що в порушення вимог ст. 109 КПК України долучений до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не має повних реквізиів прийнятих процесуальних рішень. При складанні реєстру матеріалів досудового розслідування стороною обвинувачення не вірно зазначені прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення, а саме - повідомлення про підозру. Так, зі ст. 110 КПК України чітко вбачається, що повідомлення про підозру не є процесуальним рішенням. Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України є громадський порядок, його додатковим факультативним об`єктом може виступати, зокрема, здоров`я особи. Аналіз диспозиції ст. 296 КК України свідчить, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння, саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Кримінально караним є грубе порушення громадського порядку, яке має місце тоді, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші цінності, які охороняються правоохоронними органами, задля збереження яких підтримується громадський порядок, коли це зачіпає важливі інтереси чи інтереси багатьох осіб і відновлення порядку вимагає значних зусиль. Грубе порушення громадського порядку передбачає недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях. Оцінювати порушення як грубе слід з врахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, важливості нормальної діяльності відповідних об`єктів, кількості потерпілих, тривалості порушення. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.
Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 04.10.2012 в справі №5-17кс12, захисник вказує, що відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, визначає така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
В зв`язку з викладеним захисник вважає, що обвинувальний акт не містить відомостей відносно мотиву ОСОБА_4 .
Також, вказує захисник, відповідно до обвинувального акту, тривалість конфлікту, а саме нібито нанесення удару потерпілому обвинуваченим, була короткою, що свідчить про відсутність намірів ОСОБА_4 порушувати громадський порядок. Отже, вважає адвокат, досліджуваний процесуальний документ не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Захисник вказує, що зазначені недоліки обвинувального акта потягли за собою порушення низки засад кримінального провадження, а саме: засади законності, що виявилося у недодержанні вимог закону стосовно складання й оформлення обвинувального акта (зокрема, у недоліках доданого до нього реєстру матеріалів кримінального провадження), а також невиконанні слідчим, прокурором обов`язку всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, що втілилося у формулюванні необгрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 ; засади публічності, що виявилося у невиконанні передбаченого законом обов`язку слідчого, прокурора вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення мети вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення та конкретизації мотиву протиправного діяння; засади забезпечення права на захист, оскільки внаслідок неконкретного обвинувачення, а також того, що повідомлення про підозру було вручену ОСОБА_4 за один день до вручення обвинувального акту, що позбавило можливості обвинуваченого оскаржити повідомлення про підозру до слідчого судді, та й можливості заявити клопотання в порядку ст. 220 КПК України про проведення слідчих дій.
Захисник вказує, що внаслідок допущення зазначених недоліків в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0002082 склалася ситуація, коли порушення засад кримінального провадження мають системний характер. Внаслідок цього, вважає адвокат, вказаний обвинувальний акт не може виступати належною основою для судового розгляду та потребує усунення зазначених недоліків у повному обсязі.
Захисник зазначає, що указані недоліки обвинувального акту, а саме його поверховість та неконкретність порушують право обвинуваченого, передбачене ст. 42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення чи кримінальних правопорушень він обвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснити захист, чим істотно порушується право ОСОБА_4 на захист.
Крім того, вказує адвокат, стороною обвинувачення не зазначено докази, на яких грунтується обвинувачення. У зв`язку з чим обставини, зазначені в обвинувальному акті не можуть вважатись фактичними, встановленими та підтвердженими. Обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист, і це чітко визначено національним законодавством в тому числі і рішеннями Європейського суду з прав людини, зокрема, від 26.06.2008 у справі «Ващенко проти України», згідно якого поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру. В рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. З ст. 6 Конвенції». Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» у рішенні від 0910.2008 зазначив, що в тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. При цьому деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення, що випливає із рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79. Європейський суд з прав людини також нагадує, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду - це вбачається із рішень суду від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34. В п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Захисник вказує, що така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі, а тому ці обставини, на думку сторони захисту, унеможливлюють призначити такий обвинувальний акт до судового розгляду.
Захисник зазначає, що 1 липня набув чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII. У відповідності до цього закону дії, передбачені ст. 296 КК України, належать до кримінальних проступків, покарання за вчинення яких не пов`язане з позбавленням волі, а штраф не перевищує 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. З дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом 72 годин або 20 діб, якщо підозрюваний не визнає вину або існує необхідність проведення додаткових слідчих (розшукових) дій або вчинення кримінального проступку неповнолітнім. Прокурор зобов`язаний не пізніше 3 днів після отримання матеріалів дізнання разом з повідомленням про підозру, а в разі затримання особи - протягом 24 годин здійснити одну із зазначених дій: 1) прийняти рішення про закриття кримінального провадження, а в разі затримання особи - про негайне звільнення затриманої особи; 2) повернути дізнавачу кримінальне провадження з письмовими вказівками про проведення процесуальних дій з одночасним продовженням строку дізнання до одного місяця та звільнити затриману особу (у разі затримання особи); 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або про звільнення від кримінальної відповідальності; 4) у разі встановлення ознак злочину направити кримінальне провадження для проведення досудового слідства.
Сторона захисту вважає, що обвинувальний акт не лише не відповідає вимогам КПК України, а й взагалі не має місця для розгляду в суді, у зв`язку з пропущенням строків на судовий розгляд таких обвинувальних актів у категорії кримінальних проступків.
Також захисник вказує, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, ОСОБА_4 визнаний потерпілим у кримінальному провадженні №0004641 від 27.11.2018.
Обвинувачений в судовому засіданні заявлене захисником клопотання підтримав.
Представник потерпілого залишив питання про повернення обвинувального акту прокурору на розсуд суду, клопотання захисника вважав безпідставним.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту в зв`язку з набранням сили 01.07.2020 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 03.12.2019 №321-ІХ). Проти задоволення клопотання захисника заперечував, посилаючись на те, що в подальшому буде складений новий обвинувальний акт.
Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 03.12.2019 №321-ІХ).
З урахуванням указаного закону призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у зазначеному кримінальному провадженні неможливо, в зв`язку з чим даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 03.12.2019 №321-ІХ), зокрема щодо редакції ч. 2 ст. 12 КК України, встановлено, що до кримінальних проступків належать визначені Кримінальним кодексом України діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення яких передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Отже, кримінально каране діяння, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, яке інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 , з моменту набрання чинності зазначеним вище Законом, тобто з 01.07.2020, є не кримінальним злочином, а кримінальним проступком.
При цьому, судовий розгляд обвинувального акту про кримінальний проступок здійснюється у особливому процесуальному порядку, який передбачений параграфом 1 глави 30 КПК України.
Підпунктом 5 п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.
З огляду на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 1 ст. 296 КК України, був направлений до суду до набрання чинності Законом, та станом на 14.08.2020 не призначений до судового розгляду, суд вважає за необхідне повернути його прокуророві.
Поставлені захисником питання в клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору щодо недоліків його оформлення будуть розглянуті після надходження до суду нового обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , складеного з урахуванням змін, внесених ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 314, 369, 371, 372 КПК України, пп. 5 п. 4 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 03.12.2019 №321-ІХ), суд, -

ухвалив:

Повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, у кримінальному провадженню №0002082 від 25.05.2018 прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Повний текст ухвали оголосити 18.08.2020 о 16:00 год.

Суддя: ОСОБА_1