Провадження № 11-кп/824/2881/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_10 , та потерпілої ОСОБА_11 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2006 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.09.2007 року за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст. 69, 71 КК України, до покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна; вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.09.2007 року, за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ст. 321, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 22.12.2010 року умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 1 рік 7 місяців 23 дні; вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.04.2018 року, за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306 КК України, із застосуванням ст.ст. 69, 70, 71, 72 КК України, до покарання у вигляді 6 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2019 року, за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі більш суворим, призначеного даним вироком, призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання ухвалено частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання, за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років.
За правилами ч.5 ст.72 КК України, зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 23 квітня 2012 року по 03 березня 2016 року та за період з 15 січня 2018 року по 05 березня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалено строк відбування покарання остаточно рахувати з часу його затримання, а саме з 02 червня 2018 року.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , залишено у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили та ухвалено утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18180 (вісімнадцять тисяч сто вісімдесят) гривень 00 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави судові витрати, а саме: за проведення комплексної судової дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи № 8-1/1731, 10-1/1237 від 15.08.2018 року у розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) гривень 38 (тридцять вісім) копійок; за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-1/1234 від 13.08.2018 року у розмірі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень 61 (шістдесят одна) копійка; за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-1/1235 від 09.08.2018 року у розмірі 2708 (дві тисячі сімсот вісім) гривень 01 (одна) копійка; за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-1/1233 від 07.08.2018 року у розмірі 1810 (одна тисяча вісімсот десять) гривень (сорок вісім) копійок, всього у сумі 7649 (сім тисяч шістсот сорок дев`ять) гривень 48 (сорок вісім) копійок.
Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_9 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, вчиненого за наступних обставин.

01.06.2018 року приблизно о 23 години 00 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , в ході сварки з ОСОБА_12 , яка виникла раптово на ґрунті неприязних відносин, маючи прямий умисел на заподіяння смерті останньому, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс йому один удар предметом, схожим на ніж, який тримав в лівій руці, в область грудної клітини, внаслідок чого ОСОБА_12 помер.
Смерть ОСОБА_12 наступила внаслідок проникаючого колото-різаного поранення груди з ушкодженням серця і розвитком крововтрати.
Проникаюче колото-різане поранення груди з ушкодженням серця відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Не погоджуючись із вказаним рішенням обвинуваченим ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2020 року. Перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України та призначити мінімальне покарання за вказаною статтею. Призначити покарання з урахуванням вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що мотиву завдавати смертельного поранення потерпілому у нього не було, про що він неодноразово заявляв у залі судових засідань. Вказані обставини підтверджуються показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Обвинувачений вказує, що він мав умисел лише налякати потерпілого завдавши один удар ножем та хотів завдати потерпілому тілесні ушкодження, він не цілився у життєво важливі органи. Він був впевнений, що потерпілий залишиться живим та після скоєного навіть не намагався переховуватись. Отже обвинувачений вважає, що його дії належить кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України. Також обвинувачений вказує, що він повністю відбув покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року, а тому призначення остаточного покарання шляхом приєднання невідбутої частини покарання за даним вироком , суперечить вимогам закону та порушує його права.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання за ч.1 ст.115 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що даний вирок підлягає зміні через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в частині призначеного покарання за ч.1 ст.115 КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

На думку сторони захисту судом першої інстанції не в повній мірі враховано обставини справи, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував той факт, що наніс один удар ножем ОСОБА_12 , але показав, що вбивати ОСОБА_12 він не хотів, а мав намір лише налякати його. Вважає, що конфлікт спровокував ОСОБА_12 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, першим штовхнув його дівчину ОСОБА_15 і на зауваження не реагував, а виражався на адресу ОСОБА_9 нецензурною лайкою, провокував його на бійку та розмахував руками. Саме тому, розізлившись, спонтанно дістав з кишені шортів ніж, який носив при собі для побутових потреб, та маючи на меті налякати ОСОБА_12 , не цілячись, вдарив його один раз у тулуб, удар прийшовся в область грудної клітини. Умислу на вбивство ОСОБА_12 він не мав. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

Також судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 не враховано обставинами, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_9 під час досудового розслідування співпрацював зі слідством, зокрема надав покази щодо обставин справи, добровільно надав біологічні зразки для експертних досліджень, під час слідчого експерименту відтворював обстановку та обставини вчинення злочину. Під час судового розгляду обвинувачений також надавав покази щодо відомих йому обставин справи та просив пробачення у потерпілої ОСОБА_11 .

Судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема те, що він має місце реєстрації, де проживає разом з матір`ю, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотиків та крадіжку, до кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я особи не притягувався.

Потерпілою ОСОБА_11 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить:

- змінити вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2020 року та призначити ОСОБА_9 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі;

- на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2019 року за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, більш суворим, призначеним даним вироком, призначити ОСОБА_9 , покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років;

- виключити з резолютивної частини вироку суду першої інстанції пункт 3 «на підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року та призначити ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 13 років»;

- виключити з резолютивної частини вироку суду пункт 3 «за правилами ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 23 квітня 2012 року по 03 березня 2016 року та за період з 15 січня 2018 року по 05 березня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року мав братися до уваги Броварським міськрайонним судом Київської області лише в частині підтвердження того, що судимість у ОСОБА_9 непогашена, оскільки покарання, призначене вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2018 року, на день проголошення вказаного вироку він відбув.

Крім того, потерпіла вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання за умисне вбивство її сина є м`яким і таким, що не відповідає засадам призначення покарання. Обвинувачений є суспільно-небезпечною особою, а також особою, яка протягом свого життя не зробила нічого суспільно-корисного, оскільки починаючи з 2006 року шість разів притягувався до кримінальної відповідальності, тривалий проміжок часу провів за гратами. ОСОБА_9 неодружений, не має на утриманні дітей, не має міцних соціальних зв`язків, не працював, є наркозалежною особою з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів і потребує лікування від наркотичної залежності. Суд першої інстанції при призначенні покарання, не врахував її думку про призначення найсуворішого покарання обвинуваченому. Натомість суд безпідставно зарахував ОСОБА_9 в строк відбуття покарання за вбивство її сина у 2018 році майже 8 років, зарахувавши один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 23 квітня 2012 року по 03 березня 2016 року за іншим вироком.

Потерпіла звертає увагу, що за весь час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не попросив пробачення та не відшкодував шкоду, а навпаки виражався в її бік нецензурною лайкою. Лише в судових дебатах попросив пробачення. Така поведінка обвинуваченого свідчить про його бажання уникнути суворого покарання, а не про каяття.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та заперечували проти апеляційної скарги потерпілої, думку потерпілої ОСОБА_11 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, та підтримав доводи апеляційної скарги потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку, із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_9 , правильно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.115 КК України.

В оскаржуваному вироку місцевий суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, вина ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

У суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, а саме в частині нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень. Обвинувачений повідомив, що 01 червня 2018 року, у м. Боярка Київської області, повертався додому та зустрів ОСОБА_12 . Між ними виник конфлікт, ОСОБА_9 з метою налякати ОСОБА_12 , дістав з лівої кишені ніж, наблизився до ОСОБА_12 та, не цілячись, тримаючи ніж у лівій руці, погрожуючи фізичною розправою, наніс удар ОСОБА_12 , після чого останній упав. При цьому ОСОБА_9 пояснив, що умисно наніс один удар ОСОБА_12 , без умислу на його вбивство.
Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції показав, що 01 червня 2018 року, близько 23 години 10 хвилин, він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поверталися додому у м. Боярка, Київської області. ОСОБА_16 йшов попереду, йому назустріч йшов ОСОБА_9 зі своїми друзями, обвинувачений щось вигукнув, щоб налякати ОСОБА_16 , однак ОСОБА_16 не звернув увагу та пішов далі. Після цього, йому подзвонила ОСОБА_13 та повідомила, що у ОСОБА_12 ніж у серці. ОСОБА_16 повідомив, що убитий в той вечір був у стані легкого алкогольного сп`яніння, який було не помітно та не провокував ніяких конфліктів, поводив себе адекватно.
Свідок ОСОБА_13 , допитана в суді першої інстанції, пояснила, що 01 червня 2018 року, близько 23 години 00 хвилин, разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_12 прямували на електричку у м. Боярка, Київської області. Біля стадіону «Зеніт», ОСОБА_13 та ОСОБА_12 залишилися позаду вдвох, їм назустріч йшло 3 людей - 2 хлопці, серед яких був ОСОБА_9 та одна дівчина. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відійшли в сторону, на траву, щоб їх пропустити. Після цього, ОСОБА_9 навмисно зачепив плечем ОСОБА_12 , від чого у останнього випав з рук пакет з речами та сумка. На думку ОСОБА_13 , ОСОБА_9 намагався таким чином спровокувати конфлікт. ОСОБА_9 почав нецензурно виражатися в адресу ОСОБА_12 , підходити до нього ближче. Речі ОСОБА_12 лежали на тротуарі, товариш ОСОБА_9 намагався забрати сумку та пакет ОСОБА_12 . ОСОБА_13 пояснила, що в цей момент ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_12 , правою рукою смикнув його за ліве плече до себе та тією ж рукою наніс удар у верхню частину грудної клітини ОСОБА_12 . Після цього ОСОБА_9 зі своїм товаришем побігли з місця події. Коли ОСОБА_13 підійшла до ОСОБА_12 , побачила ніж у грудній клітині ОСОБА_12 , останній повідомив, що ОСОБА_9 вдарив його ножем, після чого поранений витягнув з себе ножа та викинув його в сторону. Пізніше підійшов перехожий чоловік, ОСОБА_13 зупинила карету швидкої допомоги, однак по дорозі до лікарні ОСОБА_12 помер.
Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 , показав, що 01 червня 2018 року, близько 23 години 00 хвилин, він повертався додому у м. Боярка, Київської області, разом з ОСОБА_9 та дівчиною ОСОБА_17 , їм назустріч йшов ОСОБА_12 з дівчиною. Зі слів ОСОБА_9 свідку відомо, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт, у ході якого, як повідомив обвинувачений, ОСОБА_9 наніс удар ножем ОСОБА_12 , а ніж залишив на місці злочину . Після цього ОСОБА_14 з ОСОБА_9 повернулися додому та лягли спати.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину також підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме:
- протоколом огляду місця події від 02 червня 2018 року з фото таблицею, згідно якого, на земельній ділянці між буд. 16 по вул. Молодіжна у м. Боярка, Київської області та стадіоном «Зеніт» у м. Боярка, Київської області, де закінчується тротуарна дорога, виявлено плями бурого кольору, які розташовані на відстані 1,3 м від стовпа № 611СВ, на якому є ліхтар. На відстані близько 50 м у будинку АДРЕСА_4 , розташований магазин «Продукти», на вході якого видніється камера спостереження. На відстані 1,7 м від стовпа № 611СВ та 12 см від кінця тротуару на трав`яному покриві видніється річ, схожа на ніж, на якому наявні плями бурого кольору. Також, на відстані 8 м від стовпа № 611СВ, на тротуарі виявлено плями бурого кольору, на відстані 8,3 м від якої виявлено паперовий згорток. Також під час огляду місця події 02.06.2018 року виявлено та вилучено: ніж кухонний з чорною ручкою, на якому наявні плями РБК; змив речовини бурого кольору, з ґрунту, на відстані 1,3 м від стовпа та на відстані 8 м від стовпа; зразок ґрунту, на відстані 2 м від стовпа;
- протоколом огляду трупа від 02.06.2019 року, згідно з яким на трупі ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлено трупні плями фіолетового кольору, на передній поверхні грудей, на рівні сосків, зліва, на висоті 126 см від підошв, 2,5 см від середньої лінії тіла, розташований правий кінець рани, веретеноподібної форми. Верхній лівий кінець ушкодження «П-подібний», шириною до 0,1 см, нижній правий наближається до гострокутного, краї рівні. На лівій задньо-боковій поверхні грудей виявлено 4 синці фіолетового кольору. Інших тілесний ушкоджень на тілі не виявлено.
- Висновками експертиз № 151/Д/325 тр. від 04.08.2018 року, № 750 від 27.07.2018 року, № 100-мк від 10.07.2018 року, № 218/Д/325 тр. від 07.08.2018 року, відповідно до яких, виявлене у потерпілого ОСОБА_12 проникаюче колото-різане поранення груди з ушкодженням серця виникло від удару ножем в передню поверхню грудної клітки в положенні потерпілого та нападника, стоячи обличчям один до одного, як показав ОСОБА_9 , під час проведення слідчого експерименту, що є причиною смерті ОСОБА_12 та підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 325 від 02.06.2018 року.
- висновком експерта № 10-1/1234 від 13.08.2018 року, згідно з яким, генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові та клітини з ядрами у змивах РБК з бруківки на відстані 1,3 м від стовпа та 8 м від стовпа, збігаються з генетичними ознаками зразка крові померлого ОСОБА_12
- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.06.2018 року, відповідно до яких, допитана у суді свідок ОСОБА_13 , заявила, що серед наданих для огляду фотознімків впізнає чоловіка - ОСОБА_9 , обвинуваченого в кримінальному провадженні, який зачепив плече ОСОБА_12 та ймовірно наніс йому удар ножем.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.06.2018 року за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_18 . У ході слідчого експерименту, на пропозицію слідчого, ОСОБА_9 розповів про обставини, які інкримінованого йому злочину, показав місце, де саме відбувалися події, показав механізм нанесення удару ОСОБА_12
- висновком судово-психіатричного експерта № 326 від 27.06.2018 року, згідно з яким ОСОБА_9 під час скоєння інкримінованих йому дій, на психічне захворювання не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено. ОСОБА_9 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 не потребує, клінічних ознак алкоголізму у ОСОБА_9 під час проведеного обстеження не виявлено. ОСОБА_9 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів і потребує лікування від наркотичної залежності. Протипоказань до такого лікування у нього не виявлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність умислу на вбивство потерпілого та необхідність кваліфікації його дій за ч.2 ст.121 КК України спростовуються встановленими фактичними обставинами, що підтверджені доказами, яким місцевий суд у порядку ст.94 КПК України дав оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийняв обґрунтоване рішення про доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Зокрема, умисне вбивство слід відрізняти від умисного тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу обвинуваченого, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивсті настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ставленням винного до таких наслідків характеризується необережністю.
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчинення діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
З обставин даного провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 обрав знаряддя вчинення злочину ніж, а тому була велика ймовірність того, що при його застосуванні можна заподіяти смерть людині. Також удар ножем було завдано чітко в область знаходження життєво важливого органу серця. Значення має також те, що обвинувачений після спричинення ножового поранення потерпілому, не намагався вжити заходів задля збереження його життя, адже не надав йому жодної допомоги, не викликав йому медичну допомогу, а разом зі своїм знайомим ОСОБА_14 повернулись додому та лягли спати.
Сукупність всіх обставин вчинення діяння свідчить про спрямованість дій обвинуваченого саме на досягнення бажаного результату, смерті потерпілого.
Таким чином суд першої інстанції вірно встановив, що обвинувачений ОСОБА_9 мав умисел саме на заподіяння смерті потерпілого, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з необхідністю призначення обвинуваченому більш суворого покарання за ч.1 ст.115 КК України.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути серед іншого невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В абз. 1 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.115 КК України суд першої інстанції виходив з того, що він раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність офіційного працевлаштування, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання, наявність обставини, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання рецидив злочинів.

Разом з тим, в порушення вимог ст.65 КК України, судом першої інстанції належним чином не враховано, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, раніше відбував покарання у виді позбавлення волі та знову вчинив новий умисний, особливо тяжкий злочин проти особи з невідворотними наслідками.

Згідно ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, обставини кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо. Обвинувачений не перебуває на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога. Раніше ОСОБА_9 був неодноразово судимий та реально відбував покарання у виді позбавлення волі, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин, обставини, що обтяжують покарання: рецидив злочинів, обставин, що пом`якшують покарання не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 , попередження нових злочинів, а також таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та особі обвинуваченого буде покарання у вигляді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років, оскільки саме таке покарання буде відповідати вимогам кримінального закону і буде необхідним та достатнім для досягнення його мети.

В свою чергу вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника щодо призначення йому більш м`якого покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно ч.1,4 ст.70 КК України суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

Встановлено, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2019 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання, із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Враховуючи те, що ОСОБА_9 вчинив інкриміноване йому діяння до засудження його вказаним вироком, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне призначити йому остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, підстави для застосування положень ст.71 КК України відсутні, оскільки на момент скоєння інкримінованого йому діяння за оскаржуваним вироком він повністю відбув покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.04.2018 року.

З огляду на вказані обставини, з резолютивної частини вироку місцевого суду належить також виключити рішення про зарахування обвинуваченому ОСОБА_9 за правилами ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII), строку попереднього ув`язнення за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.04.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 23.04.2012 року по 03.03.2016 року.

Таким чином, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, авирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і ухваленням в цій частині вироку апеляційного суду.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2020 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України 13 (тринадцять) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2019 року за ч.3 ст. 185 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 необхідно рахувати з 02.06.2018 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 02.06.2018 року по 11.11.2020 року в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення про зарахування обвинуваченому ОСОБА_9 за правилами ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII), строку попереднього ув`язнення за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.04.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 23.04.2012 року по 03.03.2016 року.

У решті вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк із моменту вручення копії вироку.

Головуючий:

Судді: