У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Луганської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року задоволено клопотання прокурора і стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 02 січня 2021 року включно, із визначенням ОСОБА_6 застави у розмірі 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень, і у разі її внесення, покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
При вирішенні питання про обрання стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченої, яка не працює, раніше не судима, має малолітню дитину, при цьому обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, а також з урахуванням даних, які характеризують особу обвинуваченої, обставини вчинення інкримінованого злочину та його наслідки, а тому, як зазначено в судовому рішенні, ризик щодо переховування від суду є цілком ймовірним.
Крім того, судом першої інстанції було прийнято до уваги і те, що по суті справа не розпочата розглядом, а тому існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої, зокрема, можливості перебуваючи на волі перешкоджати кримінальному провадженню чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, які поряд із ризиком переховуватися від суду, теж залишаються існувати та вірогідність їх настання - є досить високою.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року та застосувати до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .
Захисник звертає увагу, що самі по собі обставини розгляду справи судом у майбутньому не можуть свідчити про наявність будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та на які безпідставно посилається суд першої інстанції, як на велику вірогідність неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої.
Крім того, судом не враховано тривалість тримання під вартою обвинуваченої та фактичну відсутність обставин, які б виправдовували її подальше тримання під вартою.
Також, як зазначено в апеляційній скарзі, з рішення суду не вбачається будь-яких аргументів для визначення максимального розміру застави для обвинуваченої у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з урахуванням її майнового стану, а також того, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , не є насильницьким.
Сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення, в порушення вимог ст. 184 КПК України, не надано вагомих доказів, в т.ч. і щодо можливого переховування обвинуваченої від суду та незаконного впливу на потерпілих і свідків, а судом, в порушення вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, не здійснено належну перевірку щодо таких доказів, які виправдовують позбавлення свободи ОСОБА_6 в умовах тримання її під вартою.
Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.
В судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився захисник ОСОБА_5 , який своєчасно був повідомлений про час, день та місце розгляду провадження, та не доставлена обвинувачена ОСОБА_6 , яка утримується під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», дозвіл на доставку якої, як апеляційним судом, так і місцевим судом, своєчасно був направлений до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».
З урахуванням відсутності будь-яких заяв чи клопотань від учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції, з урахуванням положень ст. 405 КПК України, вважає за можливе проводити судовий розгляд у відсутність вказаних осіб.
Вислухавши пояснення прокурора та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , які вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розглядаючи питання про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Перевіривши доводи апеляційної скарги про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання при обранні ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.
З огляду на це, посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні питання про обрання виду запобіжного заходу як тримання під вартою, судом першої інстанції не взято до уваги і не врахована тривалість тримання під вартою обвинуваченої, фактичну відсутність обставин, які б виправдовували її подальше тримання під вартою, а також, що розмір санкції статті, по якій пред`явлено обвинувачення, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченої під вартою, а також на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, жодним чином не доведені - не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною і обґрунтованою.
При цьому, всупереч доводам апеляційної інстанції, суд першої інстанції у своєму рішенні обґрунтував наявність законних підстав для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою вимогами кримінального процесуального законодавства, оскільки обставини, викладені в судовому рішенні, щодо ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в своїй сукупності дають підстави вважати, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Окремо слід зазначити, що суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини провадження та тяжкість злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , дані про її особу, одночасно, вважав за можливе визначити обвинуваченій розмір застави, як-то передбачено положеннями п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень, і у разі її внесення, покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ризики, про які йдеться в оскаржуваній ухвалі, жодним чином не доведені, самі по собі не можуть служити підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинуваченої та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Отже, приймаючи рішення про обрання обвинуваченій ОСОБА_6 виду запобіжного заходу, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення,обставини вчинення інкримінованого злочину та його наслідки, дані, що характеризують її особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, з чим погоджується і колегія суддів, наявність у обвинуваченої малолітньої дитини та постійного місця проживання, не можуть в повній мірі бути стримуючим фактором в запобіганні наведеним вище ризикам.

У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року про обрання обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 січня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року у кримінальному провадженні № 0002762 від 05 травня 2020 року, якою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 02 січня 2021 року включно, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3