Провадження № 11-кп/4820/604/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: на ухвалу суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 27 липня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 вересня 2020 року включно відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що на момент судового розгляду кримінального провадження наявні відповідні ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшились та виправдовують подальше тримання особи під вартою, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує у разі доведеності вини, вплив на свідків по справі, можливість ухилення від суду, перешкоджання судовому розгляду, продовження злочинної діяльності.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Свої вимоги аргументує відсутністю підстав тримання ОСОБА_8 під вартою, так як наявні у справі докази не підтверджують обґрунтованість ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої під час судового провадження, не надано таких прокурором і в судовому засіданні.

Зазначає про недотримання прокурором вимог ст.331 КПК України, а саме не вручення суду та стороні захисту клопотання про продовження дії запобіжного заходу, що порушило принцип змагальності сторін.

Наголошує, що суд вийшов за межі своїх повноважень, ініціювавши питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченої.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення захисника та обвинуваченої на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів наведених у ній, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів сторони захисту, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

У ході судового розгляду суд першої інстанції визнав доведеними прокурором наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні відносно неповнолітньої особи умисного особливо тяжкого злочину, який за своїм характером представляє значну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Колегія суддів погоджується із доводами сторони захисту про те, що з плином часу продовжуване тримання обвинуваченої під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання. Проте, звертає увагу, що в цій справі продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 не є для неї безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачає в якості альтернативи заставу. Із врахуванням цього колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тривалим триманням під вартою ОСОБА_8 .

Щодо необґрунтованості обвинувачення ОСОБА_8 , про що звертає увагу сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, то дане питання перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Відсутність у сторони захисту письмового клопотання прокурора на час його розгляду про продовження строків тримання під вартою обвинуваченої не може бути визнане таким, що унеможливлює його розгляд, адже суд зобов`язаний навіть незалежно від наявності клопотань розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (частина 3 статті 331 КПК). Таким чином, для продовження тримання обвинуваченого під вартою без клопотання прокурора КПК взагалі не встановлює будь-яких строків для попереднього ознайомлення обвинуваченого з такою процесуальною дією.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.
У зв`язку із наведеним, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2020 року, якою обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 вересня 2020 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4