УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власників майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання останнього, подане в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001125 від 26.04.2016 (матеріали виділені у кримінальне провадження №0000126),
У С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001125 від 26.04.2016 (матеріали виділені у кримінальне провадження №0000126), а саме на:

1.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08,
2.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;
3.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;
4.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, зі скасуванням заборони розпорядження вказаним майном.
У клопотанні заявник зазначає, що арешт майна накладено необґрунтовано та безпідставно, оскільки зазначене майно не відповідає критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України, та не може бути використане як доказ у кримінальному провадженні у зв`язку з тим, що стороною обвинувачення на момент накладення арешту надано неактуальні дані про власників майна (згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно), при цьому власникам зазначеного майна про підозру не повідомлялось, а тому в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

У судовому засіданні представник власників майна адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав.
Слідчий заперечував щодо задоволення клопотання, при цьому також послався на неналежну підсудність даного клопотання через проведення досудового розслідування ГСУ ГУНП України.

Заслухавши думку сторін, проаналізувавши доводи клопотання, додані до нього матеріали, слід дійти такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, ГСУ ГУНП України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000126 від 12.04.2018, яке виділено з матеріалів кримінального провадження №0001125 від 26.04.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, зокрема за фактом заволодіння групою осіб (за попередньою змовою) грошовими коштами в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем. При цьому в ході досудового розслідування досліджуються обставини придбання ОСОБА_10 ряду об`єктів нерухомості, зокрема і тих, що є предметом даного клопотання.

Далі, як встановлено слідчим суддею, у кримінальному провадженні №0001125 від 26.04.2016 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2017 накладено арешт (із встановленням заборони розпорядження) на:

1.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08,
2.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;
3.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;
4.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08.
При цьому такий арешт накладений з метою конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.
Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Проте, для накладення арешту на майно особи на підставі ч. 5 ст. 170 КПК України, така особа має мати статус підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Водночас, як встановлено у судовому засіданні, станом на момент накладення арешту, згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками зазначеного майна перебували і є на поточний момент ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а не підозрюваний ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про підозру в рамках наведених кримінальних проваджень не повідомлялось, жодного іншого процесуального статусу вони не мають, а також і не встановлено в судовому засіданні, що останні можуть нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а тому такий арешт носить безпідставний характер.

У зв`язку із зазначеним, слідчий суддя вважає що подальше накладення арешту на зазначене майно порушує принцип розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження.

Згідно вимог ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У зв`язку із зазначеним, на думку слідчого судді, вжиті в рамках даного кримінального провадження процесуальні заходи його забезпечення щодо майна, яке є предметом клопотання, на даний час є необґрунтованими, а відтак, арешт підлягає скасуванню.

Що ж стосується доводів слідчого в частині неналежної підсудності даного клопотання, то слідчий суддя звертає на положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», зокрема за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України , до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Отже, з урахуванням тих обставин, що питання про накладення арешту вирішувалось Шевченківським районним судом м. Києва (31.10.2017), в даному конкретному випадку правила підсудності не порушені.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001125 від 26.04.2016 (матеріали виділені у кримінальне провадження №0000126), а саме на:
1.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;
2.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;
3.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;
4.Житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08,
зі скасуванням заборони розпорядження вказаним майном.
Оголошення повного тексту ухвали відбудеться 30 листопада 2020 року о 09 годині 20 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1