Справа № 396/168/16-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2021 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000803 від 14.10.2013 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 9 ч.2 ст.115, ч.1 ст.152, ч.4 ст.187 КК України,

встановив:
ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 06.02.2021 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що ризики, передбачені пп.1, 3, 5 ст.177 КПК України не зменшились. Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, існує ризик переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення. Окрім того, обвинувачений не має постійного місця проживання та доходу, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків. Також, існує ризик впливу на свідків та потерпілих, оскільки останні не допитані в судовому засіданні.
Захисник ОСОБА_4 заперечив проти продовження строку тримання під вартою, вказавши, що всупереч доводам прокурора ОСОБА_5 має постійне місце проживання та має сталий дохід, оскільки отримує пенсію по інвалідності як учасника ЧАЕС. Окрім того, має дітей та рідню, тобто сталі соціальні зв`язки, а тому клопотання прокурора є необґрунтованим. Враховуючи, що ОСОБА_5 тривалий час перебуває під вартою, просить змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію захисника.

Враховуючи доводи прокурора, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, вчиняти інші кримінальні правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 судом враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого. Також, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Так, обвинувачений ОСОБА_5 не працює, розлучений. Обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152 КК України, який є нетяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 5 років та злочинів, передбачених п.п.1, 6, 9 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Також, судом враховано, що ОСОБА_5 органом досудового розслідування інкримінується умисне вбивство двох осіб похилого віку.

Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Окрім того, судом враховано можливість обвинуваченого зникнути з постійного місця проживання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому суд зазначає, що доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 не має постійного місця проживання та доходу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Однак, наявність місця проживання та отримання пенсії по інвалідності не зменшують ризиків, встановлених судом.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, тобто до 05 квітня 2021 року включно, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, суд, -
постановив:
продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою на 60 днів до 05 квітня 2021 року включно.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Світлана Михайлівна Льон