Справа № 346/1388/20
Провадження № 1-кп/346/417/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі

головуючого судді ОСОБА_1

cекретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия кримінальне провадження про обвинувачення,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, не працюючий, одружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, депутатом не обирався, раніше судимий, 14.06.2018 року Коломийським міськрайонним судом Івано - Франківської області за ч.3 ст. 296 КК України до покарання у виді два роки один місяць позбавлення волі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 ч.1 КК України,а саме таємне викрадення чужого майна.

Кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за таких обставин.

Так, 27 березня 2020 року обвинувачений ОСОБА_4 , проходячи повз будинок свого знайомого потерпілого ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив зайти до будинку з метою вирішення своїх особистих питань.
Перелізши через огорожу, обвинувачений ОСОБА_4 , через незачинені вхідні двері, пройшов у середину житлового будинку, де розпочав розмову із ОСОБА_6 щодо необхідності зустрічі з його сином. При цьому, ОСОБА_6 на прохання обвинуваченого ОСОБА_4 здійснив телефонний дзвінок з мобільного телефону переданого йому у користування сином потерпілого та по завершенню телефонної розмови, попросив ОСОБА_4 залишити будинок, а сам, залишивши телефон на кріслі в кімнаті, направився на другий поверх цього житлового будинку.
У цей час, обвинувачений ОСОБА_4 побачив, що ОСОБА_6 , залишив телефон без нагляду та у нього виник умисел на незаконне заволодіння цим майном. Обвинувачений ОСОБА_4 діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, реалізовуючи свій умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, скориставшись відсутністю уваги ОСОБА_6 , упевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав належний потерпілому мобільний телефон марки «Сігма» моделі «Комфорт 50 Сенол Слім 2» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 705 (сімсот п`ять) гривень.
Після вчинення крадіжки мобільного телефону, обвинувачений ОСОБА_4 із викраденим майном місце вчинення кримінального правопорушення покинув, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 705 (сімсот п`ять) гривень.

Свою вину в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не визнав , вказав,що нічого не крав. Так, він підтвердив,що 27 березня 2020 року він дійсно проходив повз будинок в АДРЕСА_2 , і дійсно вирішив зайти до будинку з метою вирішення своїх особистих питань,оскільки знає потерпілого ОСОБА_5 ,а в цьому будинку проживає його батько ОСОБА_6 . Він переліз через паркан,оскільки хвіртка була зачинена і через незачинені двері до будинку зайшов в коридор помешкання. Там, його зустрів ОСОБА_6 батько ОСОБА_5 запитав його,що йому потрібно, він сказав,що хоче побачити його сина ОСОБА_5 . Після цього ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_5 ,і передав йому трубку для розмови. Після того, як він переговорив з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вийшов з приміщення,а він зробив ще один телефонний дзвінок , забрав телефон і вийшов з будинку. В подальшому телефон повернув в поліцію.
Не зважаючи на те,що обвинувачений ОСОБА_7 не визнав своєї вини, його вина у вчиненому кримінальному правопорушенні за ст.185 ч.1 КК України доведена і підтверджується наступними доказами
-поясненнями потерпілого ОСОБА_5 ,який в судовому засіданні пояснив,що ОСОБА_6 є його батьком і проживає в АДРЕСА_2 . Оскільки в країні було оголошено карантин,а його батько є особою похилого віку, було вирішено,що батько залишиться проживати в будинку один. Для спілкування він залишив батькові свій мобільний телефон. 27 березня 2020 року до нього зателефонував батько і сказав,що до будинку увірвався обвинувачений ОСОБА_7 . Він просив його покинути будинок,однак той відмовлявся,батько просив,щоб він приїхав і допоміг. В цей час йому зателефонував обвинувачений ОСОБА_7 з телефону батька і сказав,що знаходиться в будинку батька. Відповідно він запитав,що обвинувачений хоче від батька,однак нормальної відповіді не почув,взяв таксі і поїхав до батька. Коли приїхав,то побачив ,що ворота були зачинені,батько був розгублений та наляканий і сказав,що обвинувачений викрав його телефон. Відповідно він зателефонував обвинуваченому і попросив віддати телефон.

-поясненнями свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив,що 27 березня 2020 року він знаходився в себе вдома в АДРЕСА_2 . Оскільки в країні було оголошено карантин, але погода була хорошою, сонячною, то він відкрив вікно та привідкрив вхідні двері для свіжого повітря, біля ліжка на стільці у нього був телефон, який йому подарував син. Однак раптово він побачив як паркан перестрибнув обвинувачений ОСОБА_7 і швидко зайшов до будинку в його кімнату. Він запитав обвинуваченого, що той хоче від нього, обвинувачений відповів, що хоче поговорити з його сином ОСОБА_5 , вимагав йому зателефонувати. В подальшому обвинувачений почав ходити по будинку,піднімався наверх. В певний момент свідок вийшов на кухню, а коли повернувся в кімнату, обвинувачений знову почав розмовляти з ним на підвищених тонах і вимагати зустрічі з потерпілим. Після цього обвинувачений ОСОБА_7 вийшов з будинку,а він спробував зателефонувати сину- потерпілому в справі, однак мобільного телефону він на стільці не знайшов.

- витятгом з ЄРДР про внесення даних про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення,передбаченого ст.185 ч.1 КК України,

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопоррушення від 27.03.2020 року,

-протоколом огляду місця події від 27.03.2020 року з фототаблицею,

-протоколом огляду предметі від 30.03.2020 року.

Перераховані докази суд визнає достовірними, оскільки вони є підтвердженими іншими доказами, наявними у справі, і що даних про те, що вони здобуті незаконним шляхом у суду немає.

Перевіркою матеріалів справи не виявлено даних стосовно того, що під час збирання та процесуального закріплення доказів були допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та дані, котрі б давали підстави вважати недостовірними чи недопустимим зібрані у справі докази, не виявлено й таких порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно, всебічно розглянути справу й постановити законний та обґрунтований вирок.

Стороною обвинувачення надано достатніх доказів, які підтверджують причетність обвинуваченого до згаданого кримінального правопорушення та об`єктивно підтверджують показання осіб, які приймали участь у здійсненні процесуальних дій на місці вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, стороною обвинувачення представлено суду дані, які підтверджували наявність у правоохоронних органів конкретних та об`єктивних підстав вини обвинуваченого ОСОБА_7 .

Жодних даних, що ставили б під сумнів достовірність наявних у справі доказів, у тому числі показань свідків, даних, наявних у висновках експертиз та у протоколах інших слідчих дій у справі, під час перевірки матеріалів справи не встановлено. Ці докази узгоджуються між собою, а підстав вважати їх недостовірними з матеріалів справи не вбачається.

Оскільки викладені докази узгоджуються між собою відносно обставин вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення і відповідають фактичним обставинам справи, суд обґрунтовано бере до уваги та посилається виключно на ці докази. За таких обставин, у суду відсутні підстави і сумніви в достовірності вищевказаних доказів, тому доводи обвинуваченого про те, що обвинувачення обґрунтовується на неприпустимих і недостовірних доказах є голослівними.

Приведеними даними в їх сукупності підтверджуються факти того, що обвинувачений ОСОБА_7 здійснив дане кримінальне правопорушення, на що прямо вказують його дії.

Заперечення вини обвинуваченим ОСОБА_7 суд розцінює, як спосіб захисту і намагання уникнути відповідальності. Суд вважає, що не має підстав вважати показання свідків недостовірними, оскільки вони є об`єктивними і підтверджені матеріалами справи.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії слід кваліфікувати за ст.185 ч.1 КК України,як таємне викрадення чужого майна.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає відшкодування завданої матеріальної шкоди, учасник АТО.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.ст.100,368 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373,374,375 КПК України,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначити покарання 120 годин громадських робіт.

Речові докази мобільний телефон «Сігма» передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 під розписку залишити у потерпілого.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1