У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000234

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 травня 2020 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Южноукраїнська Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинувачена у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185,ч.2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 травня 2020 року ОСОБА_5 засуджена з ч.1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Ухвалено початок покарання обчислювати з 22 травня 2020 р.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачена просить змінити вирок та призначити покарання з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачена, не оспорюючи фактично встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення, вважає зазначене покарання занадто суворим. Просить врахувати її щире каяття.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

12.01.2019 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 14.41 год., ОСОБА_5 , маючи умисел, спрямований на викрадення чужого майна, через свою доньку ОСОБА_8 , 2005 року народження, яка діяла за усною вказівкою останньої, користуючись послугою «ПриватБанку», «зняття без картки», маючи вільний доступ до мобільного телефону матері ОСОБА_9 з сім-картою оператора «Київстар», до якого прив`язана банківська карта та знаючи Пін-код, зняла грошові кошти в сумі 500 грн, які передала ОСОБА_5 , спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 500 грн.

Крім того, 13.01.2019 року о 15.50 год., ОСОБА_5 , переслідуючи умисел на викрадення чужого майна, діючи повторно та умисно, маючи доступ до мобільного телефону матері ОСОБА_9 з сім-картою оператора «Київстар», до якого прив`язана банківська карта та знаючи пін-код картки, за допомогою мобільного телефону, заволоділа грошовими коштами у розмірі 2 500 грн, які знаходились на ній, перерахувавши гроші на картку «ПриватБанку», належну ОСОБА_10 . Продовжуючи злочинну діяльність, того ж дня ОСОБА_5 з 13.14 год. до 17.04 год., перебуваючи біля банкомату «Експресмаркету», по пр. Незалежності, 14 в м. Южноукраїнську Миколаївської області, здійснила операції «зняття без картки» за допомогою мобільного телефону матері ОСОБА_9 з картки «ПриватБанку», знаючи Пін-код картки, зняла чотири рази грошові кошти по 200 грн. кожного разу, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3 300 грн.
17.01.2019 року о 15.51 год. ОСОБА_5 , переслідуючи умисел, спрямований на викрадення чужого майна, діючи умисно та повторно, маючи доступ до мобільного телефону матері ОСОБА_9 з сім-картою оператора «Київстар», до якого прив`язана банківська карта останньої, перебуваючи біля банкомату «Експресмаркету», по пр. Незалежності, 14 в м.Южноукраїнську Миколаївської області, здійснила операцію «зняття без картки», та заволоділа грошовими коштами в розмірі 200 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка) та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. Її дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Обвинувачена ОСОБА_5 належним чином повідомлена про апеляційний розгляд, заяви про бажання брати участь у апеляційному розгляді не подавала.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав за необхідне вирок змінити в частині призначеного покарання за ч.1 ст. 185 КК України та призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, а в іншій частині вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, і в цій частині апелянтом не оспорюються.

Що стосується призначеного покарання, під час апеляційного розгляду встановлено наступне.

ОСОБА_5 засуджена за ч.1 ст. 185 КК України та за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі, в межах, передбачених санкціями зазначених статей на момент розгляду кримінального провадження.

Разом з тим, на момент апеляційного розгляду набрав чинності Закон України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року, яким, серед іншого, внесені зміни до санкції ч.1 ст. 185 КК України, відповідно до чого з 01.07.2020 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка) карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Отже, покарання у виді позбавлення волі за ч.1 ст. 185 КК України не передбачено. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України з 01.07.2020 року віднесене до кримінальних проступків, що поширює свою дію також на кримінальні правопорушення, що були вчинені до 01.07.2020 року.

Згідно з ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За наведеного, з огляду на вимоги ч.1 ст. 5 КК України, вирок суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 185 КК України слід змінити та призначити покарання у відповідності з діючим законодавством.

Визначаючи вид та розмір покарання за ч.1 ст. 185 КК України, суд враховує дані про особу обвинуваченої, яка має трьох дітей, 25.11.2005, 06.07.2012 та ІНФОРМАЦІЯ_2 . З урахуванням видів покарань, які передбачені санкцією ч.1 ст. 185 КК України, з огляду на наявність у ОСОБА_5 малолітніх дітей, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді громадських робіт, яке передбачено санкцією зазначеної статті та відповідно до вимог ст. 56 КК України можливо застосувати у даному випадку.

Що стосується покарання ОСОБА_5 за ч.2 ст. 185 КК України, то воно призначено у виді позбавлення волі та за розміром, яке передбачено діючим законом, та є таким, що наближений до мінімального.

Вважати призначене покарання за цією статтею занадто суворим, як зазначає апелянт, немає підстав, оскільки при його призначенні суд достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, яка за місцем проживання характеризується задовільно, раніше не судима. Судом враховано повне визнання вини обвинуваченою у вчиненні злочинів, що є обставиною, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Призначене покарання за ч.2 ст. 185 КК України є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується вимог апелянта про можливість пом`якшення покарання із застосуванням вимог ч.1 ст. 69 КК України, то вони не є слушними, з огляду на наступне.

Призначення покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Під час судового розгляду встановлено наявність лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття у вчиненому злочині, яка не є достатньою підставою для застосування вимог ч..1 ст. 69 КК України, оскільки застосування цих вимог закону можливо лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тому підстав для застосування ч.1 ст. 69 КК України, про що просить в апеляційній скарзі обвинувачена, немає.

Разом з тим, суд вважає за необхідне прийняти рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 має малолітніх дітей - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції просила суворо не карати, пояснила, що викрадені кошти обвинувачена повернула.

Згідно досудової доповіді Арбузинського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Окрім того, матеріали кримінального провадження не містить даних щодо позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав.

Крім того, як слідує із звукозапису судових засідань, прокурор у судових дебатах висловив свою думку щодо покарання та застосування до ОСОБА_5 ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Тому, з огляду на інтереси дітей, враховуючи їх вік та ту обставину, що обвинувачена отримує пенсію на дітей, по втраті годувальника та ще соціальну допомогу на дитину до досягнення нею 6 років, з урахуванням наведених даних про особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, її задовільну характеристику, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочині, а також з огляду на думку потерпілої щодо врахування цих обставин при призначенні покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання.

Тому суд апеляційної інстанції вважає, що є достатні підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладення на неї обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

За такого, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 424, 532 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_5 засудженою за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт 80 годин.

Вважати ОСОБА_5 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України на засуджену ОСОБА_5 покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

ОСОБА_5 звільнити з-під варти.

В решті зазначений вирок суду у відношенні ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3