ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2237/20 Справа № 191/4277/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього ст.82 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що відповідно до записів результатів оцінювання у щоденнику індивідуальної роботи, а також характеристики та довідок з особової справи, він за час його перебування в ДУ «Синельниківська виправна колонія №94» характеризується посередньо, має 2 заохочення, стягнень не має, залучений до роботи як за договором, так і з благоустрою установи, до роботи ставиться відповідально, поставлені завдання виконує, заходи виховного характеру відвідує систематично. Від участі у суспільно-корисному житті відділення та установи при можливості ніколи не ухилявся. На профілактичному обліку не перебуває, стан здоровя задовільний. Вину визнає повністю, розкаюється у вчиненому.

За час його перебування в СІЗО м. Дніпро, він характеризується посередньо, порушень не допускав.

Таким чином, суд першої інстанції не повно дослідив матеріали, що його характеризують, та які підтверджують його шлях до виправлення.

.

Зазначає, що посилання прокурора на те, що відбування покарання у виді обмеження волі передбачає можливість короткочасного виїзду за межі виправного центру, або ж проживання за межами гуртожитків після відбуття шести місяців строку покарання, що може сприяти вчиненню засудженим нових злочинів є необгрунтованими, оскільки будь-який виїзд за межі виправного центру дозволено після відбуття повних 7 місяців за участі супровіду молодших інспекторів або начальника відділення не менше 2 осіб.
Зазначає, що за відсутності захисника він не зміг об`єктивно висловити та пояснити свою правову позицію.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_8 є особою, яка на даний час відбула 1/2 частину строку покарання, призначеного судом за тяжкий злочин, з урахуванням ч.5 ст.72 КК України. Невідбута частина покарання станом на 13.04.2020 року становить 1 рік 5 місяців 16 днів.
Також суд враховує ті обставини, що ОСОБА_8 раніше неодноразово відбував покарання за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення не ставав, знову вчиняв злочини.
Крім того, вирішуючи питання про заміну ОСОБА_8 покарання на більш м`яке, суд враховує те, що відбування покарання у виді обмеження волі передбачає можливість короткочасного виїзду за межі виправного центру, або ж проживання за межами гуртожитків після відбуття шести місяців строку покарання, що може сприяти вчиненню засудженим нових злочинів.
Отже, судом не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_8 та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше виправлення засудженого ОСОБА_8 можливе в умовах обмеження волі.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Положеннями ст. 82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. При цьому заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована за умови, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням ОСОБА_8 на підставі ст. 82 КК України, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, і з цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких дійшов до висновку про відмову у задоволенні цього клопотання.
Судом першої інстанції встановлено, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.
Засуджений ОСОБА_8 перебуваючи в СІЗО м. Дніпропетровськ характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався по не залежним від нього причинам.
За час перебування в ДУ Синельниківська виправна колонія №94 засуджений характеризується посередньо, має 2 заохочення, стягнень не має. На цей час засуджений ОСОБА_8 не працевлаштований на дільниці установи, залучається до робіт з благоустрою установи. До роботи ставиться відповідально, поставлені завдання виконує охоче, не потребує постійного контролю. Заходи виховного характеру відвідує систематично, реагує на них завжди правильно. Від участі у суспільно- корисному житті відділення та установи при можливості не ухиляється. У вільний від роботи час читає багато книжок, дивиться новини та науково-популярні телепередачі, не приймає участь у диференційованій програмі виховного впливу. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне. Стан здоров`я задовільний. На профілактичному обліку не перебуває. Провину та суспільну небезпеку в вчиненому злочині визнає та усвідомлює повністю, розкаюється у вчиненому. На 01.11.2019 року виконавчих листів щодо засудженого до установи не надходило.
Також судом встановлено, що рішенням комісії установи від 15.03.2019 року засудженому відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, оскільки він не став на шлях виправлення.
Крім того судом враховано особу засудженого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення не ставав, знову вчиняв злочини, характеризується посередньо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що за час його перебування в ДУ «Синельниківська виправна колонія №94» він характеризується посередньо, має 2 заохочення, стягнень не має, залучений до роботи з благоустрою установи, до роботи ставиться відповідально, поставленні завдання виконує, заходи виховного характеру відвідує систематично, від участі у суспільно-корисному житті відділення та установи при можливості ніколи не ухилявся, на профілактичному обліку не перебуває, стан здоров`я задовільний, вину визнає повністю, розкаюється у вчиненому, а також, що за час його перебування в СІЗО м. Дніпро він характеризувався посередньо, порушень не допускав підтверджується наданими матеріалами, та є такими, що враховані судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженого, але виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Твердження засудженого про те, що він залучений до роботи за договором є необгрунтованим, оскільки відповідно до характеристики на засудженого, ОСОБА_8 на цей час не працевлаштований на дільниці установи (а.п.7).
Окрім того, наявність у ОСОБА_8 лише двох заохочень за весь період відбування покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.
Посилання засудженого на те, що відбування покарання у виді обмеження волі передбачає можливість короткочасного виїзду за межі виправного центру не є самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання, та враховується судом у сукупності з іншими обставинами.
Також доводи засудженого ОСОБА_8 про те, що за відсутності захисника він не зміг об`єктивно висловити та пояснити свою правову позицію, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 було вручено пам`ятку про права та обов`язки, клопотань щодо призначення йому захисника до суду не подавав, що також було підтверджено самим засудженим в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що процес виправлення ОСОБА_8 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах обмеження волі, з чим погоджується колегія суддів.
Також, відповідно до ст. 82 КК України застосування положень щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким після фактичного відбуття засудженим визначеного строку покарання є правом суду.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_8 протягом фактичного строку відбування покарання став на шлях виправлення, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4