Справа № 734/1022/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/329/20
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

їх представника адвоката ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 05 січня 2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 в інтересах малолітнього ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 січня 2020 року

щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кролевець Сумської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 3 432 грн процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

У задоволенні цивільних позовів ОСОБА_9 в інтересах малолітнього ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальної та моральної та шкоди судом відмовлено.

Як установив суд, 05 січня 2019 року близько 15 год. 12 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Вольво S80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху по автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в напрямку м. Київ, на порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості для руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого неподалік будинку № 2 по вул. Слов`янська в селі Кіпті Козелецького району Чернігівської області виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай Туксон», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по зустрічній , лівій смузі для руху, в напрямку м. Чернігова.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Хюндай Туксон», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому діафіза лівої стегнової кістки зі зміщенням, закритого перелому тіла клубової кістки зліва з переломом вертлюгової западини зліва, забійної рани правої гомілки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Пасажир автомобіля «Хюндай Туксон», ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми вогнища геморагічного забоїв правої потиличної долі; субдуральні /під твердою мозковою оболонкою/ геморагічне нашарування під лівою тім`яною долею; субдуральні гідроми під обома лобними долями; множинні переломи кісток обличчя - травматичний перелом лівого вилицевого комплексу назостлютдального дна лівої орбіти зі зміщенням; забійну рану на обличчі, садна та забій м`яких тканин обличчя; субкон`юктивальний крововилив лівого ока, гематому верхньої повіки лівого ока, травматичний вивих голівки лівої стегнової кістки; перелом заднього краю лівої кульшової западини зі зміщенням уламків; розрив лобкового симфізу, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Пасажир цього ж автомобіля малолітній ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої великогомілкової кістки без зміщення уламків. Закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забої м`яких тканин голови, садна на голові. Усі перелічені тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок скасувати, визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати через недоведеність у його діях складу кримінального правопорушення. Визнати очевидно недопустимими доказами у кримінальному провадженні ряд доказів, а саме висновки судових інженерно-транспортних експертиз № 60, 61, 62 та висновки судово-медичних експертиз № 21, 22, 23, посилання на які відсутні у реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також протокол огляду місця ДТП від 05.01.2019, оскільки він протоколу не підписував.

Перед початком апеляційного розгляду справи ОСОБА_6 подав змінену апеляційну скаргу, в якій просив пом`якшити покарання, застосувати звільнення від покарання з випробуванням строком на один рік і не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що він повністю визнає провину, відшкодував усім потерпілим матеріальну та моральну шкоду, злочин вчинив з необережності, раніше правопорушень не вчиняв, має родину і зможе виправитися без застосування покарання.

Потерпілий ОСОБА_9 в інтересах малолітнього ОСОБА_13 , потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в апеляційних скаргах, які аналогічні за змістом та вимогами, просять вирок суду в частині вирішення їх цивільних позовів до ОСОБА_6 змінити, повністю задовольнити їх вимоги до винуватця дорожньо-транспортної пригоди та стягнути з нього витрати, понесені ними на правову допомогу, які підтверджені письмовими доказами, цивільні позови до ПАТ «Просто-Страхування» залишити без розгляду.

Аргументують тим, що суд безпідставно залишив їх позовні вимоги до обвинуваченого без задоволення, оскільки таке рішення суперечить вимогам законодавства та судовій практиці Верховного Суду.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, незважаючи на те, що договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує його. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором, не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Звертають увагу на те, що саме за клопотанням цивільних позивачів ПАТ «Просто-Страхування» було залучено до участі у справі в якості співвідповідача, але жодних вимог до юридичної особи позивачами пред`явлено не було. Потерпілі мають повне право відмовитися від вимог до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду.

На думку потерпілих, суд, відмовляючи їм у задоволенні позовних вимог до обвинуваченого ОСОБА_6 , фактично і юридично позбавив їх можливості отримати відшкодування, завдане кримінальним правопорушенням.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи зміненої апеляційної скарги про пом`якшення покарання, потерпілих та їх представника, які погодилися із зміненою апеляційною скаргою сторони захисту, підтвердили повне одержання відшкодування збитків, просили вирок суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог змінити, позовні вимоги до ПАТ «Просто-Страхування» залишити без розгляду, прокурора, який погодився із доводами сторони захисту і заперечував проти позиції потерпілих, звертаючи увагу, що вони позовні вимоги до ПАТ «Просто-Страхування» не заявляли, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає подані апеляційні скарги задовольнити частково.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 05 січня 2019 року близько 15 години 12 хвилин, на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, неподалік будинку № 2 по вул. Слов`янська в с. Кіпті Козелецького району Чернігівської області, відбувся виїзд автомобіля «Вольво S80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 на зустрічну смугу автомобіля «Хюндай Туксон», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів та травмування водія зустрічного автомобіля та пасажирів.

Заперечуючи порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, обвинувачений ОСОБА_6 пояснював, що він їхав з безпечною швидкістю руху, його автомобіль несподівано занесло вправо, він намагався вирівняти транспортний засіб, проте автомобіль занесло вліво, під час заносу автомобіль ударився задньою частиною в кучугуру снігу, яка була на розподільчій смузі руху, зіткнення із зустрічним транспортним засобом він не побачив, від удару його автомобіль зупинився, дружина з молодшою дитиною вилетіли з авто через заднє скло. Колесо, яке відлетіло від його автомобіля перебувало на правій смузі руху у напрямку м. Чернігова, де відбулося зіткнення. Вважає, що причиною заносу його автомобіля стало пошкодження колеса, були складні погодні умови, дорожня служба погано виконувала свою роботу.

Огляд місця події злочину є одним із видів слідчих (розшукових) дій, які відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України проводиться невідкладно, до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Залежно від об`єкта огляду виділяють: огляд місця події, огляд місцевості, огляд приміщень, огляд речей, огляд документа та огляд трупа. Огляд місця події злочину -це окремий вид огляду, мета якого виявлення відомостей щодо обставин злочину та їх фіксація.

Протокол огляду місця події ДТП від 05.01.2019 з фото таблицями до нього, відповідає вимогам кримінального процесуального закону і відомості, одержані під час цього огляду, доводять факт зіткнення автомобіля під керуванням обвинуваченого на смузі руху автомобіля під керуванням потерпілого ОСОБА_8 , дозволяють судити про стан дорожнього покриття, побачити механічні пошкодження автомобілів, судити про місце зіткнення транспортних засобів по виявленню місця уламків скла та пластику на дорозі, а також колеса, яке відлетіло від автомобіля обвинуваченого разом з частиною кріплення до автомобіля ( том 1 а. с. 226-240).

Згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи від 20.02.2019 № 61, переднє праве колесо автомобіля Volvo S80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке відірвалося від автомобіля разом з частиною кріплення, мало механічні пошкодження у вигляді деформації та руйнації диску, двох розривів боковини шини та одного розриву внутрішньої боковини шини, які могли виникнути з урахуванням його розташування в автомобілі в зоні загальних механічних пошкоджень, внаслідок зіткнення з іншим транспортним засобом носять аварійний характер, у процесі нормальної експлуатації транспортного засобу виникнути не могли. У шині переднього правого колеса автомобілю Volvo S80, реєстраційний номер НОМЕР_1 до моменту контактування транспортного засобу з перешкодою механічних пошкоджень, що призвели до некерованого руху автомобіля, не виявлено (т.2 а.с.15-22).

Огляд місця події дорожньотранспортної пригоди з фотографіями до нього спростовує версію обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність кучугури снігу на роздільній смузі руху, об яку ударився його автомобіль.

Навпаки, сніг був зсунутий рівномірно до середини автодороги та виступав як роздільна смуга руху. У кожному напрямку смуги руху були розчищені, узбіччя не було засніженим, а покрив снігу був незначним.

Потерпілий ОСОБА_8 вказував, що він 05 січня 2019 року повертався на власному автомобілі з м. Києва до м. Новгород-Сіверський, його син знаходився на передньому пасажирському сидінні, дочка з онуком перебували на задньому сидінні. Дорога була суха, проте в селі вітер наніс снігу на проїзджу частину. У с. Кіпті він побачив сніг в бік його автомобіля, відчув удар та втратив свідомість, коли прийшов до тями, автомобіль знаходився на узбіччі, дочка та онук були травмовані, а він сам травмований та заблокований в автомобілі.

Свідок ОСОБА_9 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, вказував, що біля знаку населеного пункту Кіпті, із зустрічної смуги руху на великій швидкості їм на зустріч виїхав автомобіль Вольво, де відбулося зіткнення з лівою передньою частиною їх автомобіля. Від удару їх автомобіль викинуло на узбіччя, тоді як автомобіль Вольво залишився на проїжджій частині і в нього було відсутнє праве переднє колесо.

Відповідно до висновку експерта № 62 від 27.02.2019, під час дорожньої транспортної пригоди первинний контакт відбувся правою боковою частиною автомобілю Вольво (права передня дверка, переднє праве крило), на відстані близько 306 см + 336 см від заднього габариту автомобілю Вольво, з переднім лівим габаритним кутом автомобіля Хюндай (лівий кут переднього бамперу, передня частина переднього лівого крила) на правій смузі руху автодороги в напрямку м. Чернігів в межах ділянки осипу від деталей кузова автомобілів, що позначена на схемі позначкою (т.2 а. с. 33-41).

Захисна версія обвинуваченого, що він виїхав на зустрічну смугу руху через дорожнє покриття та втрату контролю за рухом автомобіля, виглядає невірогідною та спростовується даними протоколу огляду місця події, показаннями свідків, розташуванням транспортних засобів після зіткнення. Навпаки, водій ОСОБА_6 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, технічним станом транспортного засобу, а також не вибрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, що й призвело до виїзду на зустрічну смугу руху та зіткнення транспортних засобів та травмування водія зустрічного автомобіля і його пасажирів. Колесо від автомобіля відлетіло через зіткнення автомобіля, а не через експлуатацію транспортного засобу та погане покриття на дорозі.

Аргументи апеляційної скарги обвинуваченого, що підпис у протоколі огляду місця події йому не належить, не відповідають дійсності.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який, на відміну від обвинуваченого, був попередженим про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, повідомив суду, що після проведення слідчої дії ОСОБА_6 особисто поставив свій підпис у документах.

Поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у судовому засіданні підтвердили, що всі занесені до протоколу дані та відображені на схемі відповідають дійсності, вони приймали участь в огляді та допомагали робити заміри, після ознайомлення з протоколом та схемою поставили у них свої підписи.

Про те, що підпис йому не належить ОСОБА_6 не заявляв протягом досудового розслідування, під час та після ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку з чим суд вірно розцінив такі показання, як намагання винного уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Як вбачається із прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п.40 рішення у справі № 34006/06 від 25 лютого 2016 року «Зякун проти України», п.54 рішення у справі № 75520/01 від 06 грудня 2007 року «Козинець проти України», п.33 рішення у справі № 17969/09 від 10 грудня 2015 року «Тихонов проти України»).

Таким чином, як протокол огляду місця дорожньої-транспортної пригоди, так і всі інші похідні від нього докази у кримінальному провадженні є належними та допустимими, були детально перевірені під час судового розгляду, їм надано юридичну оцінку у сукупності між собою та з показаннями, як обвинуваченого, так і потерпілих та свідків.

Стверджуючи про те, що висновки судових медичних експертиз, якими визначено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілих, не можуть прийматись до уваги з тих підстав, що не були відкриті стороні захисту як того вимагає ст. 290 КПК України, апелянт залишає поза увагою наявність ряду документів, які свідчать про те, що дані докази були відкриті стороні захисту у відповідності до вимог чинного законодавства.

Так, до обвинувального акту доданий реєстр матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, який вручений обвинуваченому та його захиснику. У розділі ІІ п. 10, 11, 12 міститься інформація про призначення судово-медичних експертиз ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , після чого у п. 13 міститься інформація про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення.

20 березня 2019 року ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_17 був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування та речових доказів, у протоколі про ознайомлення з якими ОСОБА_6 вказав, що з матеріалами справи ознайомлений у повному обсязі.

Отже, сторона захисту була ознайомлена як з висновками судово-медичних експертиз щодо потерпілих, так і з постановою про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, де чітко йде посилання на всі висновки експертиз, у зв`язку з чим і була змінена кваліфікація.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність обвинувального акту положенням ст. 291 КПК України, що перешкоджала призначенню справи до судового розгляду з підстави суперечливих даних щодо дати затвердження обвинувального акту, є виключно технічною помилкою, яка не могла стати підставою для повернення обвинувального акту прокурору та не перешкоджала судовому розгляду справи по суті.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вірно прийшов до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження.

Через дев`ять місяців після постановлення вироку обвинувачений ОСОБА_6 03.11.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій визнав себе винуватим, повністю відшкодував усім потерпілим матеріальну та моральну шкоду. Потерпілі під час апеляційного розгляду просили не позбавляти його волі.

З огляду на необережний характер вчиненого тяжкого злочину, характер порушення правил безпеки дорожнього руху, наслідки які наступили від дій обвинуваченого, кількість травмованих осіб, серед яких малолітня дитина, поведінку винного після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, щире каяття на теперішній час, визнання провини та відшкодування шкоди, колегія суддів вважає, що обвинувачений зможе виправитися без застосування реального покарання у виді позбавлення волі в умовах контролю за його поведінкою та завдяки застосуванню додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Довідка ТОВ «Вінокс», датована 13.11.2020 року за вихідним номером 311-01 про працевлаштування ОСОБА_6 водієм автотранспортних засобів з 03.11.2020, не дає підстав для звільнення від додаткового покарання. Обвинувачений фактично до роботи не приступив, а допущені ним порушення Правил дорожнього руху у вигляді перевищення швидкості руху та неуважності під час керування транспортним засобом, вимагають обмеження його в керуванні транспортними засобами.

Потерпілим ОСОБА_9 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_13 був заявлений цивільний позов про стягнення із ОСОБА_6 моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням у розмірі 70 000, 00 гривень,

Потерпілим ОСОБА_9 подано цивільний позов про стягнення із ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 70 000, 00 гривень.

Потерпілим ОСОБА_8 подано цивільний позов про стягнення із ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 47 446, 18 гривень та моральної шкоди у розмірі 70 000, 00 гривень.

Потерпілою ОСОБА_10 подано цивільний позов про стягнення із ОСОБА_6 за заподіяння кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди у розмірі 65367, 69 гривень та моральної шкоди у розмірі 70 000, 00 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог потерпілим, суд послався на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України, при цьому залишив поза увагою вимоги ст. 129 КПК України, якою передусім повинен був керуватися.

За змістом ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд в залежності від підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові.

Згідно полісу №АК/8308372 від 16.01.2018 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та добровільного страхування від нещасних випадків на транспорті № /1800473 від 16.01.2018 року, цивільна відповідальність належного ОСОБА_6 автомобіля «VOLVO S80» р. н. НОМЕР_3 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Просто-Страхування» (т.1 а. с. 166, 183).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Разом з тим, договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є договором на користь третьої особи. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує його одержувати. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Отже, для відмови потерпілим у задоволенні позовних вимог суд не мав жодних правових підстав.

Під час апеляційного розгляду потерпілі не відмовилися від поданих апеляційних скарг про задоволення цивільних позовів, проте подали заяви про повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди обвинуваченим ОСОБА_6 .

Позовні вимоги до ПАТ «Просто -Страхування», ніхто із потерпілих не заявляв. Ухвалою місцевого суду від 18 квітня 2019 року названа страхова компанія була залучена в якості співвідповідача і через відсутність зміни позовних вимог з боку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_10 суд ніякого рішення з цього приводу не ухвалював, а тому залишати позовні вимоги про стягнення із ПАТ «Просто Страхування» матеріальної та моральної шкоди без розгляду, відсутні правові підстави -немає позовних заяв.

Зважаючи, що обвинувачений відшкодував потерпілим матеріальну та моральну шкоду, на яку останні мали законне право, їх цивільні позови підлягають залишенню без розгляду у зв`язку з добровільним відшкодуванням.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 в частині покарання та вирішення цивільних позовів змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання, призначеного судом першої інстанції у виді позбавлення волі, з випробуванням строком на три роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання.

Цей же вирок в частині відмови потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_10 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди змінити.

Позовні вимоги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду у зв`язку із добровільним відшкодуванням ОСОБА_6 .

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21