Справа №592/7940/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/351/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/7940/20 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 07.07.2020 щодо арешту майна,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, повернувши ОСОБА_10 тимчасово вилучене майно, оскільки клопотання подане слідчим з порушенням строку, передбаченого ст. 171 КПК, та не містить клопотання про його поновлення, а слідчий суддя не повернув клопотання для усунення недоліків і не поновив пропущений строк. Крім того, у клопотанні міститься неправильне застосування встановлених законом підстав для арешту майна і цей документ поданий не уповноваженою особою.

06.07.2020 до Ковпаківського районного суду м. Сум з клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором Сумської місцевої прокуратури, звернувся слідчий Сумського ВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що у кримінальному провадженні № 0001204 від 24.03.2020 здійснюється розслідування за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК за фактом шахрайських дій, згідно яких 23.03.2020 близько 09:55 невідома особа, перебуваючи у невстановленому місці, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , під приводом продажу одягу заволоділа його грошовими коштами в сумі 1750 грн, які останній перерахував через термінал «Приватбанку» на картковий рахунок. Крім того, у період часу з 23.03.2020 невстановлені особи, діючи з корисливих мотивів, під приводом продажу предметів одягу з використанням сторінок в соціальній мережі заволоділи грошовими коштами громадян, які були перераховані на банківські рахунки.

24.03.2020 до ЄРДР за № 0001204 внесені відомості про злочини, передбачені ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК.

Органами досудового розслідування 03.07.2020 проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_12 АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 17.06.2020 з метою відшукування планшетних комп`ютерів, мобільних терміналів, комп`ютерної техніки з якої здійснювалося керування та адміністрування сторінок в соціальній мережі «Instagram», банківських карток НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , які використовував в злочинній діяльності зловмисник, а також іншого майна, яке може бути знаряддям кримінального правопорушення або підтвердити причетність до його вчинення.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 07.07.2020 на зазначене у клопотанні слідчого майно накладено арешт. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що зазначені речі і документи можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та необхідністю у накладенні на них арешту з метою збереження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника власника майна ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч .2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК регламентовано, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно п. 1-2, 5-6 ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Розглянувши клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що арешт повинен бути накладений на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином вмотивовано та ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки при вирішенні зазначеного вище питання в повній мірі дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме наявність правової підстави для арешту майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001204 за фактом шахрайських дій, згідно яких 23.03.2020 близько 09:55 невідома особа, перебуваючи у невстановленому місці, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , під приводом продажу одягу заволоділа його грошовими коштами в сумі 1750 грн, які останній перерахував через термінал «Приватбанку» на картковий рахунок. Крім того, у період часу з 23.03.2020 невстановлені особи, діючи з корисливих мотивів, під приводом продажу предметів одягу з використанням сторінок в соціальній мережі заволоділи грошовими коштами громадян, які перераховані на банківські рахунки.

У ході проведення обшуку 03.07.2020 за місцем мешкання ОСОБА_12 по АДРЕСА_1 виявлені та вилучені картко тримачі сім-карток, сім-карта, банківські картки, флеш-накопичувачі, мобільні телефони, паперовий аркуш із рукописними надписами, експрес-накладна, накладні, аркуш паперу з друкованим текстом «best_shop_casual», аркуш паперу з друкованим текстом «tvoy_top_shmot», планшети, стаціонарні ПК, вайфай роутер, радіо телефон, адаптери, картонні коробки від мобільних телефонів, ноутбук.

Оскільки зазначене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про необхідність арешту майна як речового доказу з метою його збереження відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є цілком вмотивованим і ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, так як у досудового слідства є законні підстави вважати, що вилучене майно є речовим доказом, могло зберегти на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення або містити інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на вказані вище обставини доводи апеляційної скарги представника власника майна в цій частині є необгрунтованими та не заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує також і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави в право володіння майном в даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що клопотання про арешт майна подане з порушенням встановленого КПК строку, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки майно тимчасово вилучено 03.07.2020 (п`ятниця) і клопотання про його арешт було направлене слідчим у межах установленого законом строку 48 год, про що наголосила у судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні, хоча безпосередньо це клопотання надійшло до суду і зареєстровано наступного робочого дня 06.07.2020 (04 та 05.07.2020 вихідні дні субота і неділя), що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 171 КПК.

Твердження представника власника майна про те, що клопотання про арешт майна подане до суду неуповноваженою особою слідчим, замість прокурора, так як питання про арешт майна вирішувалось стосовно майна третьої особи, колегія суддів необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає, оскільки процесуальний статус власника майна у кримінальному провадженні ще не визначений з огляду на положення ст. 64-2 КПК, як не встановлено, яке з арештованого майна належить саме ОСОБА_10 , а яке ОСОБА_12 , оскільки останні проживають за однією адресою та у одному приміщенні по АДРЕСА_1 . При цьому необхідно наголосити, що ОСОБА_10 не обов`язково є третьою особою зі статусом, визначеним ст. 64-2 КПК, а може мати й інший процесуальний статус у кримінальному провадженні № 0001204 від 24.03.2020, зокрема статус учасника кримінального провадження іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування (фізична особа, стосовно якої, в тому числі щодо її майна, здійснюються процесуальні дії, визначені КПК), що прямо передбачено п. 16-1, 25 ч. 1 ст. 3 КПК.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга представника власника майна без задоволення.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 07.07.2020 стосовно арешту майна залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4