Провадження № 1-кп/734/81/20 Справа № 734/286/20
В И Р О К

іменем України

06 жовтня 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000079, відомості про яке 10 серпня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стокопані Генічеського району Херсонської області, українця, громадянина України, не одруженого, із професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, стрільця-помічника гранатометника мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання - солдат, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, судимого за вироком від 04 березня 2019 року Цюрупинського районного суду Херсонської області за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

30 квітня 2018 року солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30 квітня 2018 року № 120 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-помічника гранатометника мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2018 року № 186 солдат ОСОБА_4 вибув у відрядження на навчання до військової частини НОМЕР_2 , що дислокується у АДРЕСА_3 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06 липня 2018 року № 156 солдат ОСОБА_4 вважається таким, що прибув у відрядження на навчання, зарахований до списків прикомандированого особового складу 3 навчальної механізованої роти 1 навчального механізованого батальйону. Згідно з вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1, 2 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем військової служби за контрактом, конституційним обов`язком якого є захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, а також військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями. На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_4 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини. Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

У свою чергу, ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначають, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів. Відповідно до ст.ст. 4, 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. Солдат ОСОБА_4 , окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII, із 17 березня 2014 року в Україні почав діяти особливий період, що діє до цього часу.

Солдат ОСОБА_4 із хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, у порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 4, 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за контрактом, маючи реальну можливість для цього, під час проходження навчання у військовій частині 24 липня 2018 року без поважних на те причин та відповідного дозволу командирів (начальників) самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. У подальшому, 10 серпня 2018 року солдат ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій, самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 . Так, солдат ОСОБА_4 , будучи незаконно відсутнім на військовій службі у період із 24 липня 2018 року до 10 серпня 2018 року, обов`язки військової служби не виконував, про належність до Збройних Сил України в інші органи влади не повідомляв, час проводив на власний розсуд.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною у частині другій цієї статті.

03 лютого 2020 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 і обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі та звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням на 1 рік іспитового строку.

В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 03 лютого 2020 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Дослідивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 03 лютого 2020 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на певний строк із застосуванням правових норм ч. 4 ст. 70 КК України (покарання за сукупністю злочинів, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку від 04 березня 2019 року Цюрупинського районного суду Херсонської області), а також із застосуванням правових норм ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутні. Крім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який задовільно характеризується за місцями проводження військової служби і проживання, та вважає необхідним затвердити вказану угоду, призначивши обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 03 лютого 2020 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком від 04 березня 2019 року Цюрупинського районного суду Херсонської області, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів із дня проголошення. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя