КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0011261стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Веселинове, Миколаївської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України за апеляційною скаргою першого заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.) без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Також цим вироком вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь АТ «Державний ощадний банк України» матеріальні збитки, завдані злочинними діяи в сумі 4500 грн.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 22 травня 2017 року, ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді провідного економіста служби роздрібного бізнесу ТВБВ №10026/014 у АТ «Ощадбанк», що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Ломоносова, 10 вирішила протиправно заволодіти грошовими коштами банку, шляхом зняття їх з банківської картки клієнта банку, яка знаходилась в касі ТВБВ.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 22 травня 2017 року ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, направленим на привласнення грошовими коштами банку, які перебували у її віданні, за допомогою програми «Card Managment» переглянула баланс карткового рахунку клієнта банку ОСОБА_10 , та переконавшись, що баланс коштів, відповідає її потребам, всупереч інтересам філії Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», маючи доступ до банківських карток клієнтів АТ «Ощадбанк», які зберігались в касовому вузлі служби касових операцій ТВБВ до їх видачі, та персональних даних клієнтів, вилучила з каси ТВБВ № 10026/014 перевипущену банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_10 та о 13 год. 44 хв., на POS-терміналі № НОМЕР_2 активувала її шляхом встановлення власного ПІН-коду.

Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на привласнення чужого майна, яке перебувало у її віданні, ОСОБА_6 , після завершення робочого часу, забрала вказану банківську платіжну картку з відділення банку до місця тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , де передала її своєму співмешканцю ОСОБА_11 , повідомивши останньому, що вказана картка належить їй, а грошові кошти потрібно зняти та передати їй для лікування родичів. Так, 23 травня 2017 року ОСОБА_11 , не усвідомлюючи злочинні наміри ОСОБА_6 щодо привласнення чужого майна та виконуючи прохання останньої, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Луначарського, 5, використовуючи банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , за допомогою АТМ № 0900245 о 09 год. 17 хв. зняв з банківського рахунку АТ «Ощадбанк», відкритого на ім`я ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 3000,00 грн. та о 09 год. 18 хв. грошові кошти у сумі 2650 грн., на загальну суму 5650 гривень, які того ж дня передав ОСОБА_6 за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Отримані грошові кошти у сумі 5650 гривень ОСОБА_6 привласнила та використала на власний розсуд.

Відповідно до п. 8 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 05.11.2014 № 705, Емітент у разі здійснення неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Таким чином, ОСОБА_6 привласнила гроші кошти банку, які перебували у її віданні чим завдала філії Головне управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» шкоди на суму 5650 гривень.

На вказаний вирок перший заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватою за ч. 1 ст. 191 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на 1 рік. В решті вирок суду залишити без зміни.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 працювала на посаді провідного економіста служби роздрібного бізнесу ТВБВ № 10026/014 у АТ «Ощадбанк» та несла повну індивідуальну матеріальну відповідальність за ввірене їй майно, проте суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст. 18, 55, 191 КК України, не призначив обвинуваченій ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади.

На переконання сторони обвинувачення, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 порушено вимоги ст. 55, ст. 65 та ч. 1 ст. 191 КК України, що потягло за собою не застосування до останньої додаткового покарання, тобто призвело до призначення явно несправедливого, невиправдано м`якого покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просила вирок суду залишити без зміни, представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження № 0011261 та апеляційні доводи, провівши судові дебати, надавши обвинуваченій ОСОБА_6 останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у привласненні чужого майна, яке перебувало у її віданні за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченої та даних про її особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого обвинуваченою ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, колегією суддів не перевіряються.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК Україниврахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винної, яка раніше не судима, працює, її молодий вік, а також обставини, що пом`якшують покарання - її щире каяття у вчиненому та часткове відшкодування завданої шкоди, а тому, за відсутності обставин, що обтяжують покарання,дійшов ґрунтовного висновку про призначення їй покарання у виді штрафу без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, яке суд визнав необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданої прокурором апеляційної скарги, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушення судом вимог ст. 55, ст. 65 та ч. 1 ст. 191 КК України при призначенні обвинуваченій покарання, що на переконання прокурора потягло за собою не застосування до останньої додаткового покарання тобто призвело до призначення явно несправедливого, невиправдано м`якого покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 191 КК України суд не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України та положень Особливої частини закону України про кримінальну відповідальність, так як санкція ч.1 ст. 191 КК України за якою ОСОБА_6 визнана винною та їй призначено покарання, передбачає крім основного, призначення й додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без призначення такого.

Отже, зважаючи на конкретні обставини справи та з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення останньої без застосування додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 191 КК України, вважає його обґрунтованим, а призначене покарання таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винної, яке, на переконання колегії суддів, є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року, у кримінальному провадженні № 0011261 стосовно ОСОБА_6 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3