Провадження № 1-в/127/669/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2020 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за вироком Апеляційного суду АР Крим від 14.06.2007.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за вироком Апеляційного суду АР Крим від 14.06.2007.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 засуджений до довічного позбавлення волі, на момент розгляду клопотання, останній відбув майже 14 років призначеного покарання, за час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень немає. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що один раз був заохочений. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце утримує у чистоті, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. На профілактичному обліку не перебуває.
Засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_3 клопотання підтримала з мотивів викладених у ньому та просила суд його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував, щодо задоволення клопотання, оскільки умовно-дострокове звільнення або заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке не передбачено КК України, щодо осіб засуджених до довічного позбавлення волі, а тому просив суд відмовити в задоволенні даного клопотання.

Суд вислухавши думку засудженого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_3 та прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України слідує, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

На даний час засуджений ОСОБА_4 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області - в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Апеляційного суду АР Крим від 14.06.2007 за ч. 1 ст. 115, п. п. 1, 4, 9, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України засуджений може бути звільнений умовно-достроково від відбуття призначеного покарання після фактичного відбуття певного строку покарання та за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зі змісту ст. 82 КК України вбачається, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Кримінальним кодексом України, а саме ст. 51 КК України визначено два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Виходячи із вищезазначених положень, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачене ст. 81, ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 87 КК України помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

За змістом рішення ЄСПЛ від 09.07.2013 у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», Велика Палата Європейського суду з прав людини у цій справі постановила, що відсутність в законодавстві Англії і Уельсу ефективного механізму реалізації можливості помилування або перегляду рішення суду про призначення міри покарання у вигляді довічного тюремного ув`язнення, з врахуванням прогресу ув`язненого на дорозі соціальної реабілітації, є порушенням прав засуджених і статті 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.

У справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20.05.2014 Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава-відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати особам засудженим до довічного позбавлення волі можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що встановлення судом порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою-відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.

У рішенні «Петухов проти України від 12.03.2019 Європейський суд з прав людини визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми у разі набуття вказаним рішенням Європейський суд з прав людини статусу остаточного держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоб дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці Європейський суд з прав людини.

Таким чином, на думку суду, на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі. Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, вирішення таких питань можливе в порядку діючих ст. ст. 537, 539 КПК України.

Керуючись ст. ст. 81, 82 КК України, ст. ст. 370, 372, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за вироком Апеляційного суду АР Крим від 14.06.2007 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: