ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5267/19 Номер провадження 11-кп/814/678/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001772 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 07 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Карлівка Полтавської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, судимий, останній раз 04 грудня 2019 року Октябрським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі .

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 04 грудня 2019 року, більш суворим, призначеним цим вироком, остаточно засуджений на 5 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 :

- на користь потерпілої ОСОБА_9 7000 грн. майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди;

- на користь потерпілої ОСОБА_10 17000 грн. майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

02 серпня 2019 року близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_8 поблизу будинку №66 по вул. Соборності в м. Полтава повторно, відкрито, ривком зірвав рукою із шиї потерпілої ОСОБА_9 золотий ланцюжок вартістю 7000 грн.

09 серпня 2019 року близько 13 год. 15 хв. обвинувачений біля будинку №28 по вул. Зигіна в м. Полтава повторно, відкрито, таким же способом заволодів золотими ланцюжком та хрестиком потерпілої ОСОБА_10 загальною вартістю 17000 грн.

За змістом апеляційної скарги обвинувачений просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та стверджує про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди на користь потерпілих.

Крім того, зазначає про порушення кримінального процесуального закону під час проведення слідчого експерименту з його участю та вважає, що необхідно допитати свідків, але не вказує яких саме та що вони можуть підтвердити чи спростувати.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана оцінка відповідно до ст.94 КПК України.
Так, у судовому засіданні потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 детально розповіли про обставини злочину і впевнено вказали на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила інкриміновані грабежі.
При цьому показання потерпілих та свідка є стабільними, логічними, послідовними та узгоджуються з іншими, дослідженими судом доказами, а саме з даними протоколів: пред`явлення особи для впізнання, огляду місця події та перегляду відеозапису з камер спостереження.
Обґрунтовано також суд послався як на доказ винуватості ОСОБА_8 на лист ПТ «Ломбард «Свіжа копійка» №1190/8 від 15 серпня 2019 року, відповідно до якого саме обвинувачений здавав золоті вироби, вид, вага і проба яких повністю співпадає з викраденими у потерпілих.
Твердження обвинуваченого про те, що протокол слідчого експерименту з його участю є недопустимим доказом, не узгоджуються з приписами закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий експеримент з ОСОБА_8 проведений у відповідності з вимогами ст.240 КПК України, з участю понятих та із застосуванням відеозапису.
За його результатами складений відповідний протокол, в якому докладно викладені умови і результати слідчого експерименту (а.с.144-149).
При цьому обвинувачений під час цієї слідчої дії повідомляв такі деталі обставин вчинення злочину, які могли бути відомі лише учаснику подій.
Жодних зауважень щодо проведення слідчого експерименту від учасників не надходило.
Підстав у відповідності до ст.87 КПК України визнавати досліджені судом докази недопустимим внаслідок істотного порушення прав та свобод людини колегією суддів не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.
Вказані докази місцевий суд безпосередньо сприймав під час судового засідання і оцінив не лише кожний з них з точки зору належності, допустимості, достовірності, а і їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України.
Доводи обвинуваченого про можливість застосування в даному випадку приписів ст.75 КК України суперечать вимогам закону.
Покарання ОСОБА_8 призначене у відповідності до вимог ч.2 ст.65, ст.50 та ч.4 ст.70 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даним про особу винного, враховує обставини, що обтяжують покарання та відсутність обставин, які його пом`якшують, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.
Більше того, місцевий суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, наближене до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, та застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначаючи покарання за сукупністю злочинів.
Враховуючи особу винного, який маючи непогашені судимості за вчинення розбійного нападу, грабежів та крадіжок, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, знову вчинив два епізоди відкритого викрадення майна у жінок, не працює, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб, а також з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала суворо покарати ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання, а також для звільнення від його відбування з випробуванням з іспитовим строком.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність підстав для стягнення на користь потерпілих моральної шкоди, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданих злочином збитків або усунення заподіяної шкоди.
Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та такими протиправними діяннями, а також вина останнього в її заподіянні.
Відповідно до п. 9 вищезазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Висновки суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди враховують вимоги розумності, виваженості і справедливості, а стягнуті суми відшкодування відповідають характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань потерпілих, іншим негативним впливам внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 07 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4