У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.08.2020 Справа №607/13064/20

11 серпня 2020 року
провадження №1-кс/607/5648/2020
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 , погоджене керівником Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скородинці Чортківського району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , присвоєна ІІ група інвалідності довічно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СУ ГУНП України в Тернопільській області ОСОБА_7 , за погодженням керівника Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді, в рамках кримінального провадження №0000003 від 16.01.2019 року, із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 16 січня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч. 4 ст. 190 КК України КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений час 2017-2018 років у мешканця міста Тернополя ОСОБА_9 , який був обізнаний із порядком отримання статусу інваліда війни, володів інформацією про те, що інвалідам війни виплачується одноразова грошова допомога, виник злочинний умисел на заволодіння шляхом обману грошовими коштами державного бюджету, шляхом оформлення особам, які не мають підстав для отримання статусу інваліда війни, фіктивних груп інвалідності.
Задля реалізації свого злочинного наміру, вступив у злочинну змову з мешканцем міста Києва ОСОБА_10 , мешканцями міста Тернополя ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та невстановленими на даний час слідством особами, які також були обізнаними із порядком отримання статусу інваліда війни, володіли інформацією про те, що інвалідам війни виплачуються одноразова грошова допомога та погодились на участь в заволодінні шляхом обману грошовими коштами державного бюджету, шляхом оформлення особам, які не мають підстав для отримання статусу інваліда війни, фіктивних груп інвалідності.
Згідно розподілу функцій кожного з учасників, ОСОБА_9 повинен був підшукувати осіб, учасників бойових дій, для оформлення відповідної групи інвалідності, отримувати від даних осіб усі необхідні документи про підтвердження перебування в зоні бойових дій, оформляти довіреність на себе для надання дозволу на здійснення дій щодо отримання та оформлення документів в органах, установах та організаціях, а також відкриття рахунків в банківських установах та отримання коштів. Зібрані документи ОСОБА_9 передавав ОСОБА_5 для подальшого відправлення через відділення «Нової пошти» в м.Київ ОСОБА_10 , який одержуючи документи учасників бойових дій, разом з невстановленими на даний час слідством особами, фальсифікували необхідні документи із медичних закладів, зокрема результати комп`ютерної томографії, магнітно-резонансної томографії, результати обстеження в інституті нейрохірургії ім. Академіка ОСОБА_12 , виписки з історії хвороби Київської міської клінічної лікарні №1, Київського клінічного міського госпіталя ветеранів війни, консультативні висновки ДУ Інституту отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка НАМНУ.
Після формування необхідного пакету документів, ОСОБА_10 направляв їх через відділення пошти у Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України для отримання витягу з протоколу Засідання ЦВЛК, який підтверджував би захворювання учасників бойових дій пов`язане із захистом батьківщини. Фальсифіковані документи ОСОБА_10 передавав за допомогою відділень «Нової пошти» ОСОБА_5 , який разом із ОСОБА_9 подавали вказані документи учасників бойових дій у МСЕК та забезпечували явку учасників бойових дій для проходження відповідного огляду. ОСОБА_11 , працюючи на посаді реєстратора медичного обласної МСЕК №1 у Тернопільській області, достовірно знаючи порядок призначення груп інвалідності безпосередньо учасникам бойових дій та тонкощі оформлення необхідних медичних документів для отримання таких груп, здійснювала супровід усіх медичних документів поданих ОСОБА_9 та ОСОБА_5 відносно учасників бойових дій та координувала їх подальші дії, які полягали в доставці на конкретну дату для проходження огляду та збір необхідних документів для отримання групи інвалідності.
При цьому, ОСОБА_9 , з метою заволодіння грошовими коштами державного бюджету, не повідомляв учасників бойових дій, що у разі встановлення статусу інваліда війни, вони отримують грошову допомогу в сумі 250 прожиткових мінімумів доходів громадян для осіб з ІІІ группою інвалідністю. ОСОБА_9 відкривав на ім`я вказаних осіб банківські рахунки та отримував банківські картки для можливості зняття коштів, які надходили особам в якості пенсії та одноразової допомоги.
З метою приховання факту надходження коштів ОСОБА_9 залишав вказані банківські карки у себе та не повідомляв вказаних учасників бойових дій про факт відкриття рахунків на їх ім`я.
В подальшому ОСОБА_9 спільно з невстановленими особами, отримавши від вказаних осіб довідки до акту огляду МСЕК, направляв заяву та копію довідки в Тернопільський обласний військомат для призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Після надходження грошових коштів в якості одноразової грошової допомоги на вказані карткові рахунки відкриті на ім`я учасників бойових дій, ОСОБА_9 шляхом обману, знімав вказані кошти з рахунку та спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заволодівали ними.
Таким чином, ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб в складі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , шляхом виготовлення та надання в різні установи підроблених медичних документів, ввели в оману державні органи та, як наслідок, шляхом шахрайства, заволоділи коштами державного бюджету на загальну суму 6 831 495 грн.
Своїми умисними діями, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, вчинене у особливо великих розмірах.
Крім цього, до ОСОБА_9 звернулися особи, які мають статус учасника бойових дій, з приводу отримання групи інвалідності. ОСОБА_9 повідомляв потерпілих про те, що він може допомогти їм у вирішенні питання щодо призначення групи інвалідності та пенсії, для чого їм необхідно надати копії документів, що посвідчують особу та підтверджують факт участі в АТО, а також оформити нотаріально посвідчене доручення на ім`я ОСОБА_9 , про надання дозволу на здійснення дій щодо отримання та оформлення документів в органах, установах та організаціях, а також відкриття рахунків в банківських установах та отримання коштів. При цьому, ОСОБА_9 не повідомляв потерпілих про те, що у випадку надання останнім статусу інваліда війни їм, крім пенсійного забезпечення, буде також виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 250 прожиткових мінімумів доходів громадян.
Надалі, потерпілі діючи за вказівкою ОСОБА_9 , посвідчували у приватного нотаріуса довіреність на ім`я ОСОБА_9 , відповідно до якої надавали останньому дозвіл на здійснення дій щодо отримання та оформлення документів в органах, установах та організаціях, а також відкриття рахунків в банківських установах та отримання коштів від їх імені.
Отримавши від потерпілих необхідні документи, ОСОБА_9 , згідно попередньої домовленістю з іншими учасниками групи, передавав їх ОСОБА_5 , який в свою чергу, через відділення нової пошти, надсилав їх ОСОБА_10 в м. Київ для виготовлення необхідних медичних документів, які підтверджували б перебування потерпілих в лікарнях міста Києва та встановлення відповідного діагнозу, необхідного для отримання групи інвалідності, хоча насправді потерпілі в м.Києві в той період не перебували, будь-якого обстеження не проходили та в медичних закладах не лікувались.
Надалі, ОСОБА_10 , діючи згідно попередніх домовленостей з іншими учасниками групи, після виготовлення пакету підроблених документів, з метою введення в оману органу державної влади, направляв їх копії в Центральну військово лікарську комісію Міністерства оборони України для отримання витягу з протоколу Засідання ЦВЛК, який підтверджував би захворювання потерпілих пов`язане із захистом батьківщини.
Отримавши витяг з протоколу Засідання ЦВЛК, ОСОБА_10 разом з іншими підробленими документами передавав його ОСОБА_5 , який разом із ОСОБА_9 забезпечували подачу даних документів потерпілих у Тернопільський обласний центральний МСЕК №1. Через ОСОБА_11 , ОСОБА_9 повідомлялось про дату проведення огляду потерпілих.
Надалі, діючи за вказівкою ОСОБА_9 та згідно попередніх домовленостей з іншими учасниками групи за сприяння ОСОБА_11 , потерпілі проходили огляд в Тернопільському обласному центрі МСЕК та за результатами огляду і на підставі підроблених медичних документів, їм було призначено 3 групу інвалідності та видано відповідну довідку.
Після призначення потерпілим групи інвалідності, ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні відділення АТ «Державного ощадного банку України», відкривав банківський рахунок на ім`я потерпілих та отримував банківську картку для можливості зняття коштів, які мали надходити потерпілим в якості пенсії та одноразової грошової допомоги. З метою приховування факту надходження коштів в якості одноразової грошової виплати, ОСОБА_9 залишав вказану банківську картку у себе та не повідомляв потерпілим про факт відкриття рахунку на їх ім`я.
В подальшому ОСОБА_9 отримавши від потерпілих довідку до акту огляду МСЕК про призначення групи інвалідності, направляв заяву та копію вказаної довідки, а також копії підроблених документів на підставі яких була призначена група інвалідності потерпілим в ІНФОРМАЦІЯ_2 для призначення та виплати їм одноразової грошової допомоги.
ОСОБА_5 , за попередньою змовою групою осіб в складі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , шляхом виготовлення та надання в різні установи підроблених медичних документів потерпілих вводили в оману державні органи з метою заволодіння коштами державного бюджету в розмірі 250 прожиткових мінімумів доходів громадян, які мали бути нараховані на банківські рахунки, відкриті у АТ «Державному ощадному банку України» на ім`я потерпілих, тобто вчинивши всі необхідні дії для доведення свого злочинного наміру до кінця, не змогли заволодіти грошовими коштами державного бюджету з причин, що не залежали від їх волі.
Відтак, ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_10 ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вчинено закінчений замах на заволодіння коштами державного бюджету на загальну суму 5 999 500 грн.
Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, тобто закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, вчинене у особливо великих розмірах.
07 серпня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.
На даний час виникла необхідність у застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Метою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 згідно з вимогами пунктів 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Підставою обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, а також встановлено обставини, які виправдовують даний запобіжний захід та підтверджують наявність вищезазначених ризиків.
Посилаючись на вищенаведене та те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, існування ризиків, встановлених ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, соціальні зв`язки, майновий стан, слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.
При цьому, зазначив, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, оскільки останній може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду, а також іншим чином перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали з мотивів, у ньому наведених та просили його задовольнити.
Прокурор зазначив, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 України, належним чином обґрунтована, встановлено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому з врахуванням зазначених ризиків, лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 .
Захисник-адвокат ОСОБА_6 заперечила з приводу клопотання слідчого. Вважає, що прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та те, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 Пред`явлена підозра не є обґрунтованою та порушена процедура вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру.
Також просила врахувати, що з 22.10.2019 року з моменту проведення обшуку у помешкані підозрюваного, останній не здійснив спроб втечі та на перші виклики слідчого та суду завжди з`являвся. Крім того, ОСОБА_5 є інвалідом війни ІІ групи довічно та потребує постійного, регулярного коштовного обстеження та лікування, має постійне місце проживання. Відтак, вважає, що у даному випадку достатньо буде застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав доводи свого захисника та просив застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Нормами ч.1 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Положеннями ч. 2 статті 177 цього Кодексу передбачено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан.
Встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 16 січня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч. 4 ст. 190 КК України КК України.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського місьрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2020 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000003 від 16 січня 2019 року до шести місяців.
Постановою першого заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_13 ід 06 серпня 2020 року, матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях за №0000003 від 16.01.2019 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України та за №00001761 від 06.08.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України об`єднано в одне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР під №№0000003.
07 серпня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.
Так, під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, які є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та долученими до клопотання слідчим та прокурором доказами, а саме:
- протоколами допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ;
- відповідю ДУ «Інститут нейрохірургії ім.Акад. А.П. Ромоданова Національної академії медичних наук України» №1645/05 від 28.11.2019;
- медичними документами на підставі яких було встановлено групу інвалідності ОСОБА_27 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_28 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_31 , ОСОБА_26 , ОСОБА_32 , ОСОБА_25 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 . ОСОБА_24 ;
- протоколами проведених негласних слідчих (розшукових) дій від 02.04.2019 року, 10.06.2019 року, 27.08.2019 року;
- виписками про рух коштів по банківських рахунках потеріплих;
- протоколами проведених обшуків від 22.10.2019 та від 23.10.2019.
Відповідно до практики Європейського суду "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграф 1 (с) Конвенції, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин". Існування "обґрунтованої підозри" розглядається як необхідна, а при первісному обранні навіть іноді неодмінна і достатня підстава для арешту.
Згідно усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява № 42310/04).
Таким чином, під достатніми доказами відносно акту повідомлення особи про підозру слід розуміти достовірні відомості, зібрані, перевірені і оцінені слідчим, прокурором у встановленому законом порядку, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку на даний момент розслідування про те, що конкретна особа вчинила кримінальне правопорушення, яке передбачене КК України, і не підлягає звільненню від відповідальності за нього. При цьому, повідомлення особи про підозру, повинно базуватися не на простій сукупності доказів, а на їх системі. Якщо немає системи доказів, а є лише окремі докази винуватості, що не узгоджуються з іншими, значить не можна приймати рішення про повідомлення особи про підозру.
Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_42 , допитаних у судовому засіданні, оскільки останні, самі по собі, не спростовують обгрунтованість підозри.
Таким чином, сторона захисту не спростовує питання обґрунтованості підозри, враховуючи це, та надане суду повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, суд приходить до висновку, що наявна підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України не є вочевидь необґрунтованою.
Згідно з вимогами ст.198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
При цьому необхідно відзначити, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов"язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження, одним із яких є запобіжний захід, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Розглядаючи питання наявності ризиків на які посилались слідчий, прокурор у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та позицію захисту щодо їх недоведеності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Бессієв проти Молдови" вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Вивченням особи ОСОБА_5 встановлено, що він є учасником війни, якому присвоєно ІІ групу інвалідності, отримує регулярний дохід у вигляді пенсії, розлучений, має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не притягувався до відповідальності.
З врахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено обґрунтованість підозри, існування ризиків встановлених ст.177 КПК України, однак недоведено, необґрунтовано недостатність застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, для запобігання вищевказаним ризикам, що доведені у судовому засіданні, під час розгляду клопотання.
Зігдно з вимогами ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обгрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, але не доведе недостатність застосуваення більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 злочину, його вік, репутацію, стан здоров`я, наявність ІІ групи інвалідності, міцність соціальних зв`язків, наявність зареєстрованого місця проживання, слідчий суддя вважає, що у відповідності до вимог ч.4 ст. 194 КПК України щодо підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.
При цьому, слідчий суддя враховує тривалість досудового розслідування з 16.01.2019 року, протягом якого ОСОБА_5 з`являвся на виклики слідчого та суду, відсутність доказів ухилення останнього від явки до органів досудового розслідування та суду, обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому вважає, що саме такий запобіжний захід забезпечить в достатній мірі виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Слід також зазначити, що сама по собі тяжкість інкримінованого злочину, не може бути підставою для застосування відносно підозрюваного такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням обставин справи, особи підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 домашній арешт, шляхом заборони залишати житло у певний період доби.
Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього на строк не більше двох місяців обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.
Приймаючи до уваги обставини, за яких було вчинено злочин, характер та наслідки його вчинення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного ОСОБА_5 іншого менш суворого запобіжного заходу, про який клопоче сторона захисту, не зможе попередити ризики, встановлені ст. 177 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.29 Конституції України, ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 198, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
У клопотанні слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 , погоджене керівником Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_2 у період з 19 год.00хв. по 08 год. 00 хв. наступної доби.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за викликом слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- утриматись від спілкування із свідками, експертами у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Датою закінчення дії ухвали вважати 23 год. 59 хв. 06 жовтня 2020 року.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати на виконання до органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого в даному кримінальному провадженні.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, а підозрюваний ОСОБА_5 зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання по АДРЕСА_2 .

Копію ухвали вручити ОСОБА_5 негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1