Справа № 156/1085/13-к Провадження №11-кп/802/194/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції);

захисника засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2019 року у провадженні за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання,

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Луцького міськрайонного суду із клопотанням про вирішення питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2019 року клопотання засудженого повернуто заявнику з посиланням на те, що такого роду клопотання має розглядати суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вважає його незаконною у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального законів. Зазначає, що суд при прийнятті рішення помилково прийшов до висновку про необхідність повернення скарги, а не розгляду її по суті. У зв`язку з цим, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, засудженого та його захисника, які скаргу підтримали з підстав викладених у ній та просили задовольнити, прокурора, який вважає скаргу безпідставною та просив її залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення вказаній вимозі процесуального закону відповідає.
Висновок суду про наявність підстав для повернення клопотання засудженого ОСОБА_7 за доводами викладеними ним, є обґрунтованим, належно вмотивованим і його правильність в апеляційного суду сумнівів не викликає.
Так, судом встановлено, що вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 27.11.2013 року ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст.187, ч.1 ст.357, ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, з конфіскацією всього майна, належному йому на праві приватної власності, який ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12.02.2014 року залишено без змін. В касаційному порядку зазначений вирок не переглядався.
Встановлено і те, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.08.2018 року засудженого ОСОБА_7 етаповано із Замкової виправної колонії №58, де він відбував покарання до ДУ "Луцький слідчий ізолятор", для розгляду його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в суді.
Відповідно до п.3 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», визначено лише суб`єктів, які можуть ініціювати застосування цього Закону, до числа яких віднесено «суд, що виніс зазначений обвинувальний вирок». При цьому, в цьому законі чітко не вказано порядок розгляду такого роду клопотань, зокрема місця їх розгляду.
За положеннями ч.6 ст.9 КПК України у випадках коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу, до яких належить зокрема. верховенство права, законність, доступ до правосуддя.
Згідно із ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; 13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; 13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); 13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу;

3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9, 13-3 частини першої статті 537 цього Кодексу;

4) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

З огляду на системний аналіз положень статей 537 та 539 КПК України, в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду, питання зарахування строку попереднього ув`язнення під час виконання вироку, враховуючи зміст положень ч.6 ст.9 КПК України, має вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання (п.1.ч.2 ст.539 КПК).
Як установлено з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Державній установі "Замкова виправна колонія" №58, що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 2, м.Ізяслав, Хмельницька область.
Враховуючи вищевказані положення законодавства та встановлені обставини провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення клопотання засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, із роз`ясненням йому права звернення з цим клопотанням в суд, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Таким чином, усі твердження апелянта не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства.

За таких обставин, підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 , апеляційний суд не знаходить.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2019 року, якою клопотанням засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, повернуто особі, яка його подала, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді