В И Р О К

Іменем України
№ 610/700/20

№ 1-кп/610/155/2020

м. Балаклія 28.12.2020 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1

за участі
прокурорів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

секретарів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження (№ 0000181) за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця, зареєстрованого і жителя: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з професійно-технічною освітою; офіційно не працевлаштованого; не одруженого; раніше судимого 2 рази, крайній раз:

04.07.2019р. Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1р. позбавлення волі (звільнений від покарання з випробуванням на 1р. і покладенням обов`язків). Кінець строку покарання 04.07.2020р. Під вартою з 28.02.2020р.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

28 лютого 2020 року, приблизно о 19.40 годині, в АДРЕСА_1 , на території двору житлового будинку, вдома у потерпілої, ОСОБА_5 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, з корисного мотиву і мети заволодіння чужим майном шляхом грабежу, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, умисно штовхнув в спину ОСОБА_4 , від чого вона впала, однією рукою закривав їй рота, щоб не могла кликати на допомогу, а іншою рукою забрав з її руки і відкрито, повторно, заволодів її мобільним телефоном марки «HOPE» моделі «6700» вартістю 218 гривень, заподіявши їй: 2 садна на спинці носу, садно в носо-губному трикутнику справа, 2 садна на правій щоці, 3 садна на лівій щоці, садно на верхній губі справа, тобто легкі тілесні ушкодження.

Але відповідно до пред 'явленого і підтриманого прокурором під час судового розгляду обвинувачення ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за таких обставин:

«28.02.2020 близько 19:40 години, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, діючи відкрито, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, правомірно перебуваючи на подвір`ї домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що вчинювані ним дії здійснювалися в умовах очевидності та мали відкритий для потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , характер, знаходячись позаду останньої, обличчям до її спини, здійснив напад на ОСОБА_4 з метою заволодіння її майном, штовхнувши її на землю, після чого ОСОБА_4 впала на землю, та з метою подавлення її волі, ОСОБА_5 однією рукою закрив її рот, а іншою рукою застосував до ОСОБА_4 насильство, небезпечне для її життя та здоров`я, а саме - душив за шию потерпілу ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, згідно з висновком судово- медичної експертизи № 12-14/60-БЛ/20 спричинив потерпілій ОСОБА_4 наступні тілесні ушкодження: 2 садна на спинці носу, садно в носо-губному трикутнику справа, 2 садна на правій щоці, 3 садна на лівій щоці, садно на верхній губі справа, які за ступенем тяжкості як кожне окремо так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після чого та в той час, коли ОСОБА_5 душив за шию потерпілу ОСОБА_4 , іншою рукою він відкрито, умисно та протиправно вихватив та таким чином заволодів мобільним телефоном марки «НОРЕ» модель «6700», вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №6/476СЕ-20 від 05.03.2020 складає 218 грн. 00 коп., який перебував в одній з рук потерпілої ОСОБА_4 та належить їй на праві власності. Після чого, ОСОБА_5 зник з місця вчинення злочину, обернувши вищевказаний телефон на свою користь, чим заподіяв ОСОБА_4 матеріальний збиток на вищевказану суму» (т. 1 а.с. 2-4).

Обвинувачений у пред`явленому і підтриманому прокурором обвинуваченні винуватим себе не визнав.

Натомість частково визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у цьому вироку і визнаних судом доведеними.

Пояснив, що того дня знаходився у стані алкогольного сп`яніння і прийшов до потерпілої щоби попросити зателефонувати. У них виникла суперечка. Потерпіла вибігла з будинку і почала телефонувати. Він вирішив, що потерпіла викликає поліцію і злякався, оскільки відбував покарання з випробуванням. Він підскочив до потерпілої ззаду, штовхнув її, вона впала, відібрав у неї з руки її мобільний телефон і втік додому, ліг спати. Телефон хотів повернути їй пізніше. Потім до нього приїхала поліція, вилучили телефон потерпілої.

Не визнає розбій, оскільки потерпілу не душив за шию, рот їй не закривав, тілесні ушкодження їй не спричиняв, могла отримати внаслідок падіння.

Потерпіла пояснила, що обвинувачений товаришував з її племінником. 28.02.2020р. приблизно о 20.00 годині обвинувачений зайшов до неї в будинок. Він штовхнув її рукою в спину, від чого вона впала, вдарилась обличчям об підлогу. Він закрив їй рота рукою, щоб не закричала, забрав з її правої руки її мобільний телефон. Вона просила повернути телефон, однак він пішов з її телефоном. До неї прийшов сусід ОСОБА_10 , викликали поліцію. На обличчі у неї були тілесні ушкодження. На шиї тілесних ушкоджень не було, ніс їй не закривав, за шию не здушував, свідомості не втрачала. Обвинувачений лівою рукою закривав їй рота, а правою рукою забирав у неї телефон, тому ніяк не міг їй здушувати шию.

Просила суд відпустити обвинуваченого, оскільки шкода його, у нього діти.

Під час допиту потерпіла надала суперечливі показання, спочатку казала про те, що обвинувачений був п`яний, від нього чувся запах алкоголю, він поводив себе неадекватно, а потім це не підтверджувала, не зазначала ознаки алкогольного сп`яніння. Таку зміну показань суд пояснює бажанням певним чином полегшити відповідальність обвинуваченого, що цілком кореспондується з її вищевказаною позицією. Заперечення стану алкогольного сп`яніння у обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення суд визнає недостовірними показаннями, оскільки цей стан також визнається самим обвинуваченим, підтверджуються показаннями свідка-матері обвинуваченого та певним чином показаннями наступного свідка.

Свідок обвинувачення ОСОБА_11 , сусід потерпілої, пояснив, що того дня з іншими сусідами перебували на вулиці і почули жіночий крик. Взяв ліхтарик і підійшли до будинку матері потерпілої. З двору вийшла потерпіла, вона була перелякана, обличчя подряпане, в крові. Сказала, що на неї напав місцевий житель (він з обвинуваченим не знайомий), душив її, відібрав телефон і втік огородами. По вулиці побачили хлопця і потерпіла впізнала в ньому нападника. Він ішов невпевненою ходою, розхитуючись, як п`яний. Його окликнули, він почав тікати і його не наздогнали. Викликали поліцію. Матір потерпілої також казала, що нападник був п`яний.

Свідок обвинувачення ОСОБА_12 , матір обвинуваченого, пояснила, що того дня з чоловіком були вдома. Будинок належить її чоловіку ОСОБА_13 . Обвинувачений о 20.00-20.30год. повернувся додому, роздягнувся і ліг відпочивати, він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, від нього було чутно запах алкоголю. До сина приїхали поліцейські, запитували у нього де телефон, казали, що він у когось забрав телефон. Поліцейські почали розшукувати телефон, один з них сказав, що знайшов його. Привели понятих, склали і поспіхом попідписували документи, зі змістом яких не ознайомилась. Телефон був не їхній. Обвинуваченого поліцейські забрали з собою приблизно о 22.00год.

Зі слів обвинуваченого їй відомо про те, що той раніше побився з співмешканцем потерпілої і вона пообіцяла йому помститися за це.

28.02.2020р. о 23.49год. на підставі письмової заяви ОСОБА_4 про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості з кваліфікацією за ч. 1 ст. 187 КК України (т. 2 а.с. 85).

Того ж дня при огляді місця вчинення кримінального правопорушення в житловому будинку було вилучено упаковку з-під мобільного телефону марки «HOPE» моделі «6700» (т. 2 а.с. 92-92).
Того ж дняпри огляді житлового будинку за місцем проживання обвинуваченого з добровільної згоди ОСОБА_12 і ОСОБА_13 на ліжку в одній з кімнат виявлений і вилучений мобільний телефон марки «HOPE» моделі «6700» (т. 2 а.с. 100-103).

Вказані упаковка і мобільний телефон є речовими доказами і на них накладений арешт (т. 2 а.с. 106-109). Під час дослідження цих речових доказів в судовому засіданні, шляхом співставлення зовнішнього вигляду телефона і наявних на ньому маркувань з зображенням телефону на упаковці та наявних маркувань встановлено, що це упаковка саме з цього телефону. Тобто ця обставина кореспондується з показаннями потерпілої про те, що обвинувачений заволодів її телефоном. Сам обвинувачений під час допиту в суді також визнав ту обставину, що досліджений в суді речовий доказ - мобільний телефон є предметом кримінального правопорушення, саме його він відібрав у потерпілої, приніс до себе додому, де він був вилучений поліцією.

За висновком товарознавчої експертизи вартість дослідженого предмету злочину мобільного телефону на час вчинення кримінального правопорушення становила 218 гривень (т. 2 а.с. 113-122).

За висновками судово-медичних експертиз у потерпілої були встановлені тілесні ушкодження: 2 садна на спинці носу, садно в носо-губному трикутнику справа, 2 садна на правій щоці, 3 садна на лівій щоці, садно на верхній губі справа, тобто легкі тілесні ушкодження. Всі в сукупності тілесні ушкодження не могли утворитися при самовільному падінні з висоти власного росту. Можливо могли утворитися при обставинах та в строк, вказані в протоколі слідчого експерименту за участі потерпілої (т. 2 а.с. 131-134).

При проведенні слідчого експерименту потерпіла пояснила і на місці події показала про обставини і механізм спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілий заду передпліччям захватив її за шию і повалив на землю, вона впала обличчям донизу, сів на неї, лівою рукою здушував її за шию, а правою рукою закривав рота і у цей час заподіяв тілесні ушкодження, відібрав у неї з руки мобільний телефон та втік (т. 2 а.с. 124-130).

Цей доказ містить показання, які потерпіла безпосередньо в суді підтвердила лише частково.

Оцінюючи цей доказ суд визнає його частково недостовірним, в частині не підтвердженій потерпілою в суді, у т.ч. визначальної для кваліфікації обставини здушування потерпілої за шию. Суд надає перевагу показанням потерпілої, які вона надала безпосередньо під час допиту в суді, а усі учасники судового провадження мали змогу задати їй запитання, тобто обставини у неї були з`ясовані повно та неупереджено.

Під час пред'явлення речей для впізнання потерпіла серед інших впізнала мобільний телефон, як свій, викрадений обвинуваченим, який є речовим доказом (т. 2 а.с. 110-112). Обвинувачений визнав належність речового доказу потерпілій і те, що саме він був предметом кримінального правопорушення.

Показання свідка ОСОБА_14 , матері потерпілої, суд визнає недостовірними, оскільки вона під час допиту надавала абсолютно суперечливі показання, що не заперечувалося учасниками судового провадження. Суд це пояснює віком свідка 81 рік, внаслідок цього особливостями її психологічного стану. Як пояснила потерпіла свідок не могла бачити подій, про які повідомила в суді, в силу свого віку вона вже «забалакується». Цей доказ не є визначальним.

Фактичні обставини справи свідчать про наступне. Обвинувачений застосував насильство до потерпілої, повалив її на землю, закриваючи їй рукою рота, щоби вона не могла кликати на допомогу, в процесі чого заподіяв їй тілесні ушкодження, відібрав з її руки мобільний телефон, з яким втік додому і який незабаром там же був виявлений та вилучений поліцією.

Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності»).

При цьому оцінка небезпечності насильства проводиться з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства, коли така загроза не викликає сумніву щодо небезпечності дій винної особи.

За версією обвинувачення такою реальною загрозою для життя потерпілої було здушування її шиї.

Однак, в суді потерпіла не підтвердила здушування її шиї обвинуваченим під час нападу, як зазначено в формулюванні підтриманого прокурором обвинувачення, наявність тілесних ушкоджень у потерпілої, характерних для придушення шиї, судово-медичною експертизою також не встановлено і ця обставина заперечується самим обвинуваченим.

Ці докази вказують на те, що дії обвинуваченого не були небезпечними для життя потерпілої в момент їх заподіяння. Тому дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати.

Відсутні підстави не вірити показанням допитаних у судовому засіданні потерпілої і свідків сторони обвинувачення, які кореспондуються між собою та іншими об'єктивними доказами. Ці докази оцінені судом.

Підстави для обмови обвинуваченого потерпілою і свідками не встановлено.

В основу вироку покладено низку доказів на підтвердження кваліфікації дій та винуватості обвинуваченого і ці відомості походять з різних джерел, але не суперечать один одному та чітко узгоджуються між собою, що свідчить про їх об'єктивність.

Відомості судово-медичних експертиз підтверджують показання потерпілої щодо механізму спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим саме в той спосіб як нею зазначено, що спростовує доводи ОСОБА_5 стосовно того, що він не спричиняв потерпілій тілесних ушкоджень. Інших причин для отримання потерпілою наявних у неї безпосередньо після події тілесних ушкоджень не встановлено.

Позиція обвинуваченого з невизнання обставин кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, - закривання рота потерпілій, спричинення їй тілесних ушкоджень, не підтверджена об`єктивними доказами і розцінюється судом як обраний спосіб захисту і бажання уникнути відповідальності. В іншій частині обставини обвинуваченим визнаються.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд визнає їх достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 2 ст. 186 КК України, як

відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Обвинувачений: раніше судимий, крайній раз засуджений у 2019р., відбував покарання з випробуванням до 04.07.2020р.; за місцем проживання характеризується посередньо; не перебуває на обліках у психіатра, нарколога; офіційно не працевлаштований; не одружений (т. 1 а.с. 47-60, 106).

В суді винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, кримінальному провадженню не сприяв, пом`якшуючих покарання обставин не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, є: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Визначаючи вид та розмір покарання суд урахувує всі обставини, які мають значення для його призначення (ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання тощо), також виходить з того, що: кримінальне правопорушення є тяжким злочином, має підвищену суспільну небезпеку, вчинене на ґрунті пияцтва, обвинувачений має значний кримінальний досвід внаслідок наявності 2-х не знятих і не погашених у встановленому законом порядку судимостей за вчинення умисних злочинів, у т.ч. особливо тяжкого (умисне вбивство), та реального відбування покарання у виді позбавлення волі, звільненні від відбування покарання умовно-достроково (підставою для чого є переконання адміністрації ВК і суду у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення), це кримінальне правопорушення вчинив під час відбування покарання з випробуванням до 04.07.2020р., що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте не бажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.

Одночасно враховується позиція потерпілої, яка просила призначити мінімальне покарання.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, його необхідно призначити у дещо перевищуючому мінімальний розмірі санкцій.

При цьому достатніх підстав для застосування правил ст. 69, 75 КК України не убачається, рівно як і для призначення більш суворого покарання.

Внаслідок того, що має місце сукупність вироків, суд вважає необхідним до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 04.07.2019р., вважаючи саме таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, будуть враховані інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Обвинувачений був затриманий 28.02.2020р. і з того часу тримається під вартою, тому цей час необхідно зарахувати у строк покарання.

З метою забезпечення кримінального провадження, з урахуванням покарання, що призначається, а також для забезпечення виконання даного вироку, для запобігання спробам переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи наявність кримінального досвіду, строк тримання обвинуваченого під вартою необхідно продовжити до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням товарознавчої експертизи стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази по справі суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1. ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, призначивши йому покарання 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

2.На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 04.07.2019р. у вигляді 3 місяців позбавлення волі і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_5 остаточне покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

3.До набрання цим вироком законної сили продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою.

4.Початок строку відбування покарання обчислювати з дня взяття під варту за цим кримінальним провадженням, тобто з 28.02.2020р.

5.Процесуальні витрати в сумі 471,03 гривень стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

6.Речові докази: жіночу куртку, мобільний телефон, коробку з-під нього повернути потерпілій ОСОБА_4 , чоловічі кросівки повернути обвинуваченому ОСОБА_5 , інші речі знищити. У разі відмови у отриманні речей їх знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий ОСОБА_1