Справа № 204/1690/20
Провадження № 1-кп/204/496/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0000273 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває дане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказав, що відповідно до п. 4 ч.1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та п. п. 2,4 ст. 178 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень. На сьогоднішній день ризики, враховані під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 не змінилися і продовжують існувати. Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, офіційно не працевлаштований, не одружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків за місцем проживання. Крім того, характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість майбутнього покарання, дає підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду. Тому, існує необхідність запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду. Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_6 перебуваючи на свободі, може вмовлянням, погрозами, шантажем або підкупом чи іншим способом незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, щодо зміни в подальшому свідчень по вищевказаному кримінальному провадженню. Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може в подальшому незаконно збувати наркотичний засіб «опій ацетильований», з корисливих мотивів, з метою отримання прибутку. Окрім цього, даний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає не лише особі обвинуваченого ОСОБА_6 , а його характеру та тяжкості злочинів, які йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, є співмірним з існуючими ризиками, у зв`язку з чим, є встановлений факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_6 . Вважає, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Запобігання вищезазначеним ризикам застосування більш м`яких запобіжних заходів не доцільно.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти заявленого клопотання прокурора. Вказав, що сторона обвинувачення посилається на те, що у нього дуже слабкі соціальні зв`язки, а він думає, що куди вже міцніше. Хоч у нього у же немає батька та матері, у нього залишилось дві рідні людини: це його сестра, яка працює вчителем молодших класів і його дружина, з якою він прожив 25 років, вона працює на ЮМЗ, як і він колись працював. Дружина з сестрою постійно його підтримують. У нього є житловий будинок, де він прописаний і де проживаю зі своєю дружиною та сестрою. Також просить врахувати його вік і стан здоров`я. Він перебуває на диспансерному обліку по серцево-судинним захворюванням. Довідка є в матеріалах кримінального провадження. Також, сторона обвинувачення ігнорує його позитивні характеристики, як з місця проживання так і з місця роботи. У нього майже 30 років офіційного трудового стажу, половина з них гарячого стажу, бо за спеціальністю він сталевар. Трудова книжка є в матеріалах справи. Так, він скоїв злочин, що став вживати а не розповсюджувати наркотичні засоби. Він кається в тому, що вживав наркотичні засоби і просить змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою. У суді вже допитані двоє свідків, а третього свідка не можуть знайти вже протягом двох місяців. І так, як заявляв прокурор він сам хотів відмовитися від допиту заявленого свідка. Навіщо йому тиснути на свідків. З моменту його затримання сторона обвинувачення навіть не провела обшук у нього вдома, про які докази може бути мова? З приводу іншого кримінального провадження ним була подана скарга в обласну прокуратуру про фальсіфікацію даної справи. Прокурор на засіданні обманув суд, сказав, що дана справа була закрита лише тому, що не було дозволу суду на особистий огляд, а це лише одна з причин. І суд не дає дозволи на такі дії заднім числом. Більше того, прокурор разом зі слідчим перекваліфікували ст. 307 на 309 КК України перед тим, як її закрити після розгляду у прокуратурі.
Захисник ОСОБА_5 заперечує проти заявленого клопотання прокурора, просить змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на нічний домашній арешт.
Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного.
Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 07 вересня 2020 року включно.
Відповідно до ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Главою 18 КПК України передбачено вирішення питання про запобіжні заходи та затримання особи, зокрема згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
За змістом положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, офіційно не працевлаштований, не одружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків за місцем проживання, тому ризики передбачені п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, не змінилися та мають місце й в теперішній час, що вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів і продовження існування ризиків, а саме, що обвинувачений намагаючись уникнути покарання, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою зміни показів на свою користь може впливати на свідка, оскільки всі свідки не допитані в судовому засіданні, тому продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції».
Разом з цим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/97 від 26 липня 2001 року.
Також, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, суд не автоматично, а перевіривши обґрунтованість підстав для його застосування, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у статті 29 Конституції України, прийшов до висновку про обґрунтованість продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.
Будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, та на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.
Що стосується заявленого клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , то суд не може прийняти до уваги ствердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що у нього є житловий будинок, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 . З приводу того, що у обвинуваченого є дружина, то даний факт матеріалами кримінального провадження не підтверджений. Тому суд вважає, що у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні міцні соціальні зв`язки.

Дійсно з характеристики з місця проживання вбачається, що обвинувачений харатеризується позитивно.

Що стосується стверджень обвинуваченого з приводу того, що у нього погане самопочуття і він перебуває на диспансерному обліку з серцево-судинними захворюваннями, то суду не надано належних та допустимих доказів з цього приводу. Матеріали кримінального провадження мають лише відомості про те, що обвинувачений перебував під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря - нарколога з діагнозом: Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності».

У судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження № 0000018, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України постановою слідчого СВ ВП на станції № 1 Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_8 закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, проте обвинуваченого ОСОБА_6 вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2020 року визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він в період іспитового строку двох років - не вчинить нового злочину і буде виконувати покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, що свідчить про систематичність вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

Тому існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд вважає, що ризики, визначені прокурором, як підстава для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час продовжують існувати і саме такий запобіжний захід може їм запобігти.
Тому, на даний час продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Що стосується клопотання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашнього арешту, то на даний час обвинуваченим та його захисником в судовому засіданні не доведено підстав та не надано доказів можливості застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 181, 183, 193, 194, 197, 331, 369, 371, 372, 376КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашнього арешту відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 31 жовтня 2020 включно.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала набирає чинності негайно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1