Справа № 479/807/20
Провадження № 1-кс/474/196/20
УХВАЛА
про накладення арешту на майно

25.08.20 року смт. Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

дізнавача ОСОБА_4

представника фактичного власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6

розглянув клопотання дізнавача Кривоозерського ВП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного 28.07.2020р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, -

встановив:

17.08.2020р. дізнавач Кривоозерського ВП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області лейтенант поліції ОСОБА_4 (далі - дізнавач) звернулася до слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області з клопотанням, в рамках кримінального провадження, внесеного 28.07.2020р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, в якому просить:

- накласти арешт на майно - посіви сільськогосподарської культури (кукурудзи), які знаходяться на самовільно зайнятій земельній ділянці державної форми власності з кадастровим номером :01:000:0921, площею 6,1916 га (архівної ділянки :01:000:0871, площею 7 га), яка розташована на території Гойдаївської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області за межами населеного пункту;

- заборонити будь які фізичній чи юридичній особі відчужувати, розпоряджатися та користуватися посівами сільськогосподарської культури (кукурудзи), які знаходяться на самовільно зайнятій земельній ділянці державної форми власності з кадастровим номером :01:000:0921, площею 6,1916 га (архівної ділянки :01:000:0871, площею 7 га), яка розташована на території Гойдаївської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області за межами населеного пункту.

Посилаючись на приписи ст.ст. 40, 98, 100, 170, 171 КПК України, дізнавач вказує на необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речового доказу та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та вирішення спору.
19.08.2020р. головою Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_7 в порядку, визначеному п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України, з огляду на не можливість утворити у Кривоозерському районному суді Миколаївської області склад суду для судового розгляду, постановлено ухвалу про направлення матеріалів клопотання про арешт майна до Врадіївського районного суду Миколаївської області.
21.08.2020р. автоматизованим розподілом справи головуючим суддею по розгляду клопотання про арешт майна визначено слідчого суддю ОСОБА_1 (протокол автоматизованого визначення слідчого судді від 21.08.2020р. за підписом ОСОБА_8 ).

У судовому засіданні прокурор та дізнавач підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Представника фактичного власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання, вказуючи на його безпідставність, необґрунтованість та невідповідність приписам ст. 171 КПК України.

Фактичний власник майна ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання, на розгляд клопотання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання (повідомлення № 479/807/20/3546/2020 від 21.08.2020р.), у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Оскільки, згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття осіб, які беруть участь у розгляді клопотання про арешт майна, в судове засідання не перешкоджає розгляду вказаного клопотання, а тому вважаю доцільним розглянути питання про арешт майна, без участі учасників судового розгляду, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухав пояснення прокурора, дізнавача та представника фактичного власника майна, вивчив матеріали клопотання, вважаю встановленим таке.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 28.07.2020р. до ЄРДР внесено відомості за № 0000010 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, наступного змісту: 28.07.2020р. до Кривоозерського ВП Врадіївського ВП ГУПН в Миколаївській області надійшло повідомлення прокурора Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області про те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області виявлено факти самовільного зайняття ОСОБА_5 земельних ділянок з кадастровим номерам :01:000:0871, площею 7 га, та з кадастровим номером :01:000:0870, площею 28.0084 га, які розташовані за межами населеного пункту, території Гойдаївської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області та являються державною власністю.
Згідно довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями № 10-14-0.61-5415/2-20 від 31.07.2020р., земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0921, площею 6,1916 га (архівної ділянки :01:000:0871, площею 7 га), яка розташована на території Гойдаївської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, відноситься до земель державної власності сільськогосподарського призначення, землевласником/землекористувачем якої є Головне управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області.

З листа Головного управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області № 10-14-0.61-5419/2-20 від 31.07.2020р. слідує, що Головне управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області накази з приводу затвердження відповідної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0921, площею 6,1916 га (архівної ділянки :01:000:0871, площею 7 га), у власність чи користування. Станом на 31.07.2020р., будь яким особам не видавалися.

Згідно листа Головного управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області № 10-14-0.4-5621/2-20 від 07.08.2020р. слідує, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0921, площею 6,1916 га, становить 41 535 грн. 52 коп.

28.07.2020р. проведено огляд місця події (протокол огляду місця події від 28.07.2020р.), в ході якого оглянуто земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0921, площею 6,1916 га (архівної ділянки :01:000:0871, площею 7 га), яка розташована на території Гойдаївської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області за межами населеного пункту. На момент огляду земельна ділянка засіяна врожаєм кукурудзи, який перебував в ростучому стані. Рослини кукурудзи мають забарвлення зеленого кольору, які перебувають на стадії дозрівання.

Згідно акта обстеження від 20.08.2020р., проведеного агрономом ОСОБА_9 , посіви кукурудзи відносяться до врожаю 2020 року.

З показань свідка сільського голови Гойдаївської сільської ради ОСОБА_10 вбачається, що вищевказану земельну ділянку обробляв ОСОБА_5 та остання відноситься до державної власності (резервного фонду), а з показань свідка секретаря виконавчого комітету Гойдаївської сільської ради ОСОБА_11 вбачається, що за межами населеного пункту є земельна ділянка, яка обробляється ОСОБА_5 (протоколи допиту свідків від 29.07.2020р.).

Водночас, з огляду на приписи ст.ст. 84-90 КПК України, до уваги не береться лист заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_12 за № 35/4-5209вих-09 від 19.08.2020р., оскільки останній не стосується розгляду клопотання про арешт майна.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, причому у даному випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

У відповідності до ч.ч. 10 та 11 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частинами 1 та 2 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Згідно ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007р. у справі Смирнов проти Росії було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
З огляду на вищевказані приписи кримінально-процесуального законодавства приходжу таких висновків.
Клопотання про арешт майна не відповідає приписам ч. 2 ст. 171 КПК України щодо зазначення переліку і виду майна, що належить арештувати.

У клопотанні дізнавач, посилаючись на приписи ст. 98 КПК України, вказує, що посіви сільськогосподарської культури (кукурудзи) є беззаперечним доказом вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1КК України, однак дізнавач жодним чином, з огляду на склад вказаного кримінального проступку та приписи ст. 98 КПК України, не обґрунтовує, що посіви сільськогосподарської культури є доказами у кримінальному провадженні та можуть бути використані для доведення факту вчинення кримінального проступку.

При чому, як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, дізнавачем вказане майно не було визнано доказами у кримінальному провадженні, внесеному 28.07.2020р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Дізнавач також посилається приписи п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно яких гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Водночас вказана норма стосується спеціальної конфіскації та долі речових доказів і документів, які були надані суду, що вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

При чому у своєму клопотанні дізнавач не ставить на вирішення слідчого судді питання щодо накладення арешту на майно в порядку, визначеному п.п. 2-4 ч. 1 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення: спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на вищевикладене слід також враховувати, що ч. 1 ст. 197-1 КК України передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Між тим ч. 1 ст. 197-1 КК України такий вид покарання, як конфіскація не передбачений. Не підлягає спеціальній конфіскації це майно й в порядку, в визначеному ст. 96-1 КК України.
Крім того, з диспозиції ч. 1 ст. 197-1 КК України слідує, що самовільне зайняття земельної ділянки є кримінальним правопорушенням із матеріальним складом, який вважається закінченим з того моменту, коли особа фактично заволоділа земельною ділянкою або розпочала її протиправну експлуатацію (освоєння), завдавши цим власнику земельної ділянки або її законному володільцю значної шкоди.

Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КПК України, є право власності на землю (право володіння і користування землею). Додатковими об`єктами вказаних злочинів виступають, зокрема: правомірна управлінська діяльність державних і самоврядних органів у галузі земельних відносин; система оподаткування (винні у самовільному зайнятті земельних ділянок, як правило, не сплачують плату за землю, яка включає земельний податок й орендну плату за земельні ділянки державної і комунальної власності і входить у систему оподаткування).

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КПК України, виступає земельна ділянка, під якою треба розуміти частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Для встановлення об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення слід встановити не тільки факт самовільного зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно-небезпечних наслідків, а саме: спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди.
Однак з матеріалів клопотання вбачається, що розмір шкоди від самовільного зайняття земельної ділянки не встановлено, цивільний позов взагалі не заявлено та не визначено вартість майна, яке належить арештувати, що, в свою чергу, також не дає можливості встановити співмірність розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вартості майна, яке належить арештувати.

Таким чином, на даний час, не встановлено усіх ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, що унеможливлює застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту напосіви сільськогосподарської культури (кукурудзи), які у цьому кримінальному провадженні навіть не визнанні речовими доказами.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 309 КПК України, -

постановив:

В задоволенні клопотання дізнавача Кривоозерського ВП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного 28.07.2020р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена на протязі п`яти днів з моменту її проголошення сторонами кримінального провадження безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1