ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2332/20 Справа № 210/2321/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.
Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що засуджений відбуває покарання за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року, згідно оцінки ступеню виправлення станом на 30 квітня 2020 року не стає на шлях виправлення, а тому засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до умов і правил режиму утримання не довів свого виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього вимоги ст. 81 КК України.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що відбув більше 2/3 покарання, засуджений за злочин середньої тяжкості, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не конфліктний, на критику і зауваження реагує одразу і спокійно, має намір працевлаштуватись після звільнення.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 31 травня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2018 року зараховано ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 16 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування засудженим ОСОБА_7 покарання 31 травня 2017 року.
Кінець строку відбування засудженим ОСОБА_7 покарання 15 січня 2021 року.
Як встановив суд першої інстанції засуджений ОСОБА_7 за час утримання в державній установі Криворізька установа виконання покарань (№3) характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 08 грудня 2017 року відбуває покарання в державній установі «Криворізька виправна колонія (№ 80)» та за час відбування покарання характеризується негативно: за допущені порушення установленого порядку відбування покарання 10 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, з них 3 рази був поміщений до ДІЗО, заохочень не має, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом з метою встановлення з ним неслужбових стосунків, безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою установи, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій.
Крім того, 20 вересня 2018 року комісією державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» було відмовлено засудженому ОСОБА_7 у переведенні до дільниці соціальної реабілітації у зв`язку з наявністю діючих стягнень.
10 січня 2019 року комісією державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» було відмовлено засудженому ОСОБА_7 у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку з наявністю діючих стягнень.
13 вересня 2019 року комісією державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» було відмовлено засудженому ОСОБА_7 у застосуванні щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбуванні покарання у зв`язку з наявністю діючих стягнень.
Також судом першої інстанції враховано, що відповідно до оцінки ступеню виправлення станом на 30 квітня 2020 року, що містяться у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_7 , останній не стає на шлях виправлення.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки відсутність заохочень та наявність 10 стягнень свідчить, що засуджений не стає на шлях виправлення та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки навіть перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого не зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджений відбув 2/3 покарання та відбуває покарання за вчинення злочину середньої тяжкості, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не конфліктний, на критику і зауваження реагує одразу і спокійно, має намір працевлаштуватись після звільнення, не можуть свідчити, що він виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженого ОСОБА_7 використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення останній не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи ОСОБА_7 про упереджене ставлення до нього суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4