Дата документу 25.11.2020 Справа № 321/1818/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1622/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №321/1818/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 12 вересня 2019 року приблизно о 18 годині, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин в результаті ревнощів, діючи з умислом, направленим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , який в момент спричинення тілесних ушкоджень перебував в положенні лежачі на ґрунтовому покритті на території вказаного домоволодіння, наніс не менше чотирьох ударів нижніми кінцівками в область ребер зліва та не менше трьох ударів нижніми кінцівками в область ребер з права, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у виді сполученої травми грудної клітки, а саме: перелому 4, 8, 9, 10 ребер по середньо-ключичній лінії, 10 ребра по біляхребетній лінії, перелому 2-10 ребер зліва по середньо-ключинній лінії, 6-10 ребер по передньо-паховій лінії з пошкодженням легеневої плеври лівої легені та реберної плеври, яка ускладнилась гемопневмотораксом, забій лівої нирки з гематомою в заочеревному просторі, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 о 13 годині потерпілий ОСОБА_9 помер у відділенні лікарні.

Отримані ОСОБА_9 тілесні ушкодження кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. Йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивував тим, що покази потерпілої, на які суд послався у вироку, не можуть бути доказом винуватості обвинуваченого, оскільки потерпіла не була очевидцем подій. Суд не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_10 , яка розпивала спиртні напої з ОСОБА_7 та яка стала причиною конфлікту між обвинуваченим та потерпілим. Протокол огляду місця події та протоколи слідчих експериментів, на які послався суд, також не є доказами винуватості обвинуваченого. Також суд у вироку послався на висновок судово-медичної експертизи від 14.09.2019 року, в якій не зазначено про прямий причинний зв`язок між діями обвинуваченого та настанням смерті потерпілого. Сторона обвинувачення не надала суду взуття, в якому знаходився обвинувачений, і суд не дослідив це як доказ. Таким чином, стороною обвинувачення не було доведено форму вини, мотив та мету скоєння кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що свій висновок щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено показання потерпілої, свідків, а також дані, встановлені із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду сам обвинувачений ОСОБА_7 визнав факт нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 12.09.2019 року близька 18.00 години, шляхом нанесення ударів ногами по тулубу потерпілого.

Допитаний свідок ОСОБА_11 пояснив, що 12.09.2019 року близько 18-19 години він проїжджав на велосипеді по вулиці Чкалова повз будинок, де проживав ОСОБА_7 , і побачив, як останній наносить удари в область тулубу незнайомому чоловіку, який лежить на землі. Також свідок пояснив, що ОСОБА_7 наніс вказаному чоловіку в область тулубу 3-4 удари.

Про такі ж самі обставини свідок ОСОБА_11 повідомляв і під час проведення слідчого експерименту за його участю, що зафіксовано в протоколі даної слідчої дії від 14.09.2019 року.

Із пояснень свідка ОСОБА_12 судом було встановлено, що свідок близько 20 години 12 вересня 2019 року проїжджав повз будинок АДРЕСА_2 та на узбіччі за двором вказаного будинку побачив чоловіка, в якому впізнав ОСОБА_9 . Останній лежав на правому боці, торс був оголений, ліва сідниця стерта.

Такі пояснення свідок ОСОБА_12 надавав і під час проведення слідчого експерименту за його участю 14.09.2019 року.

Свідок ОСОБА_13 , який являється фельдшером, пояснив, що 12.09.2019 року до лікарні надійшов виклик. Він разом із медсестрою і водієм виїхали на місце пригоди за адресою: АДРЕСА_2 , де на узбіччі лежав чоловік, на тулубі якого були множинні свіжі садна спини, синці нижніх кінцівок.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту за його участю продемонстрував спосіб спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , зокрема пояснив, що наніс потерпілому ОСОБА_9 3-4 удари правою ногою взутою в резинові шльопанці в область ребер зліва та не менше 3 ударів лівою ногою взутою в резинові шльопанці в область ребер з права. Після чого він взяв ОСОБА_9 за обидві руки і потягнув за межі двору. Він витягнув його за межі двору та кинув неподалік узбіччя проїзної частини, а сам зайшов в будинок.

Відповідно до висновку експерта №152 від 07.11.2019 року смерть ОСОБА_9 настала від сполученої травми з численними переломами ребер, пошкодженнями реберної та легеневої плеври, розривом лівої нирки. Усі виявлені у потерпілого пошкодження, що знаходяться на грудній клітці (синці на тулубі, крововиливи у м`які тканини, численні переломи ребер, з пошкодження легеневої та реберної плеври) знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю.

Згідно з висновком експерта №86 від 28.11.2019 року виявлені у ОСОБА_9 ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею. Індивідуальні особливості травмуючих предметів у пошкодженнях не відобразилися. Приймаючи до уваги дані, наведені у слідчій дії (слідчий експеримент) за участю свідка ОСОБА_11 , а також враховуючи факт, що взута нога людини має ознаки тупого твердого предмета, можливо припустити, що виявлені синці та садна на тілі, численні переломи ребер у потерпілого, розрив нирки утворилися при тих обставинах, про які йдеться у слідчій дії. Крім того, за висновком експерта є малоймовірним, щоб така кількість тілесних ушкоджень, які розташовані на різних поверхнях тіла, утворилися внаслідок падіння з положення стоячи на ґрунт.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заперечував факт настання смерті потерпілого ОСОБА_9 внаслідок тих тілесних ушкоджень, які він йому завдав.

Однак така позиція обвинуваченого обґрунтовано була розцінена судом першої інстанції як намагання пом`якшити свою відповідальність. Адже висновком експерта №86 не виключено можливість утворення синців та саден на тілі, численних переломів ребер у потерпілого, розриву нирки при обставинах, про які йдеться у протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 . Крім того, за показами самого обвинуваченого ОСОБА_7 після того, як він наніс потерпілому тілесні ушкодження, він витягнув останнього за межі двору та кинув неподалік узбіччя проїжджої частини. Саме в цьому ж місці свідок ОСОБА_12 виявив потерпілого ОСОБА_9 . Про наявність будь-яких сторонніх осіб у той день на вулиці ніхто зі свідків не пояснював, не повідомляв про такі обставини і сам обвинувачений.

Отже, дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши наявні у кримінальному провадженні докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, районний суд обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З огляду на що доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК, в тому числі форми вини, не можна визнати прийнятними. Адже судом достеменно встановлено прямий умисел дій обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому і необережність по відношенню до смерті останнього. Судова колегія також критично ставиться й до заперечень апеляційної скарги щодо невстановлення мотиву вчинення даного злочину. При цьому судова колегія виходить з того, що мотив не є обов`язковою ознакою передбаченого ч.2 ст.121 КК складу злочину.

Та обставина, що стороною обвинувачення не було надано до суду взуття, в якому перебував обвинувачений ОСОБА_7 у день подій, на що посилався захисник в апеляційній скарзі, істотно не впливає на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, оскільки за висновком експерта №86 індивідуальні особливості травмуючих предметів у пошкодженнях не відобразилися.

Доводи захисника про те, що у висновку судово-медичної експертизи №152 не зазначено про прямий причинний зв`язок між діями обвинуваченого та настанням смерті потерпілого, не ставлять під сумнів правильність висновків суду першої інстанції, оскільки відповідно до даного висновку усі виявлені у потерпілого пошкодження, що знаходяться на грудній клітці, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю. А, як встановив суд, такі ушкодження були заподіяні потерпілому саме обвинуваченим ОСОБА_7 .

Не є слушними і доводи апеляційної скарги захисника про те, що покази потерпілої, протоколи огляду місця події та слідчих експериментів не можуть бути доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 . Адже покази потерпілої, протоколи слідчих дій в силу ст.84 КПК є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно були покладені судом першої інстанції в основу вироку.

Показам свідка ОСОБА_10 як і усім іншим доказам у справі судом першої інстанції надана належна правова оцінка, і усі ці докази у своїй сукупності обґрунтовано визнано достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку. А тому і в цій частині доводи захисника є безпідставними.

У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими, виправданими, а отже й достатніми доводи апеляційної скарги захисника про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час апеляційного розгляду також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4