Провадження № 1-в/643/727/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2020 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника - представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» - лікаря-психіатра ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої розглядається подання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» заяву заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_7 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Пойлу Республіки Азербайджан, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в :

22 грудня 2020 року заступник генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_7 звернулася до суду із заявою, в якій просить продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі зі звичайним типом нагляду стосовно ОСОБА_5 .

В обґрунтування заяви посилалася, що ОСОБА_5 був госпіталізований 17 серпня 2017 року до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» о 12 годині 10 хвилин на підставі ухвали Київського районного суду м. Полтави від 02 серпня 2017 року про застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі зі звичайним типом нагляду. ОСОБА_5 16 грудня 2020 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «ОКПЛ № 3» у складі заступника генерального директора КНП ХОР «ОКПЛ № 3» ОСОБА_7 , завідувача відділення № 3 ОСОБА_3 та лікаря відділення № 3 ОСОБА_8 . Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_5 страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми, безперервного типу перебігу, внаслідок якого виявляє суспільну небезпеку та підтвердила обґрунтованість рішення про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду.

У судовому засіданні представник психіатричного закладу - лікар-психіатр ОСОБА_3 підтримав заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі зі звичайним типом нагляду стосовно ОСОБА_5 , посилався, що за своїм психічним станом ОСОБА_5 становить суспільну небезпеку, в зв`язку з чим, його амбулаторне лікування є неможливим. Також зауважив, що з огляду на психічний стан пацієнта, отримання ним інформації медичного характеру, викладеної стосовно нього в акті психіатричного огляду, може привести до безпосередньої небезпеки для інших осіб (медичних працівників, співробітників суду, правоохоронних органів).

Прокурор у судовому засіданні вважав за необхідне продовжити застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 .

Особа, стосовно якої розглядається питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 заперечував проти продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно нього. Висловлені заперечення обґрунтував тим, що він приймає ліки, може лікуватися амбулаторно, має бажання працевлаштуватися та відвідувати церкву.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечував проти продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 , посилаючись на недоведеність його суспільної небезпеки для оточуючих, вважав, що оцінювання стану ОСОБА_5 комісією лікарів-психіатрів носить суто формальний характер, вважав за можливе лікування останнього амбулаторно під наглядом лікарів.

Заінтересована особа ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 липня 2008 року за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, стосовно ОСОБА_5 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02 серпня 2017 року стосовно ОСОБА_5 змінено примусові заходи медичного характеру з лікування в психіатричному закладі з посиленим наглядом на лікування в психіатричному закладі зі звичайним наглядом.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 липня 2020 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного стаціонару зі звичайним типом нагляду стосовно ОСОБА_5 на строк на 6 (шість) місяців.

Згідно з актом комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 106/17 від 16.12.2020, ОСОБА_5 страждає на важке психічне захворювання у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, код згідно з МКХ-10 F 20.00. В обґрунтування необхідності продовження примусових заходів медичного характеру зазначено: стан нестабільний, зберігаються параноїдні переживання, зміст яких повністю не розкриває, виражені структурно-логічні розлади мислення, напруженість, настороженість, відособленість, відгородженість, емоційна сплощеність, відсутність критики до хвороби і скоєного правопорушення, сформованої ситуації, своєї психічної неспроможності не помічає. Потребує активного стаціонарного лікування і спостереження, за своїм психічним станом становить суспільну небезпеку і потребує продовження примусових заходів медичного характеру в психіатричному стаціонарі зі звичайним типом нагляду.

На викладення анамнезу психічної хвороби ОСОБА_5 в акті комісії лікарів-психіатрів зазначено, що у 1997 році ОСОБА_5 скоїв правопорушення, та під час слідства вперше попав у поле зору психіатра. Була призначена амбулаторна СПЕ в ХОКПЛ № 3. Відносно скоєного був визнаний осудним і засуджений до позбавлення волі на термін 1 рік і 6 місяців умовно. Був поставлений на облік у лікаря- психіатра ХПНД № 3 в 1998 році з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма». У 1998 році був засуджений за ч. 2 ст. 215-3 КК України. У справі пройшов амбулаторну СПЕ в ХОКПЛ № 3, був виставлений діагноз: «психопатичні риси характеру». Відносно скоєного визнаний осудним. 24.11.1999 року засуджений Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 215-3 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки з відстроченням вироку на 2 роки. 05.06.2003 засуджений Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. Під час відбуття покарання спостерігався лікарем-психіатром, був звільнений 29.11.2003 року. У січні 2004 року був госпіталізований в ХОКПЛ № 3 через конфлікт з дідом. У той період розмовляв з «ангелами», неадекватно поводився, був тривожним, напруженим. Виписаний через місяць з діагнозом: «гострий шизофреноподібний розлад». Наступні госпіталізації в ХОКПЛ № 3 були пов`язані з загостреннями психотичної симптоматики. У 2004 році притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 України. У справі була призначена амбулаторна СПЕ в ХОКПЛ № 3, був встановлений діагноз: «Проста шизофренія». Був визнаний неосудним відносно скоєного, рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні зі звичайним спостереженням, яке проходив у ХОКПЛ № 3 з 21.07.2004 року по 19.09.2005 року. Попередня госпіталізація 07.01.2006 року - 01.02.2006 року в ХОКПЛ № 3 з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». У психічному стані був тривожним, напруженим. Маревних ідей, обманів сприйняття активно не виявляє. Проте, знаходячись на лікуванні, 11.01.2006 раптово ударив іншого пацієнта, потім свої дії пояснював: «так наказали голоси». 30.07.2006, знаходячись на ганку будинку, порушував суспільний спокій, у відповідь на зауваження громадянина наніс останньому легкі тілесні ушкодження. Звинувачувався за ч. 1 ст. 296 КК України, але у зв`язку з тривалістю слідства і укриття від слідства, справа не була закрита. 07.04.2008 під час бродяження, почувши на свою адресу зауваження, завдав потерпілому багаточисельні удари руками і ногами, від яких останній помер. Обвинувачувався за ч. 1 ст. 115 КК України. У справі була призначена СПЕ, яку проходив стаціонарно в ХОКПЛ № 3. Згідно з висновками комісії, виявляв ознаки хронічного психічного розладу у формі шизофренії параноїдної. Був визнаний неосудним і таким, який вимагає вживання примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні зі строгим режимом спостереження. У ГУ «УПБСН МОЗ України» поступив 29.09.2008. Клінічну картину захворювання обумовлювали слуховий обман сприйняття, маревні ідеї містичного характеру, виражені ознаки шизофренічного дефекту за апато-абулічним типом. Під час лікування в стаціонарі у справі за ч. 1 ст. 296 КК України була відновлена кримінальна справа, призначена амбулаторна СПЕ в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР. Згідно з висновком комісії, виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноїдної. Був визнаний неосудним, рекомендовано вживання примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні зі строгим спостереженням, де у той час він вже знаходився. З 29.09.2008 по 21.04.2015 знаходився на лікуванні в ГУ «УПБСН МОЗ України». За час перебування в стаціонарі психічний стан до 2013 року характеризувався періодичними проявами галюцинаторной симптоматики у вигляді слухових розладів сприйняття, маревними ідеями містичного характеру, агресивною поведінкою, виражені ознаки шизофренічного дефекту за апато-абулічним типом. За час перебування в стаціонарі психічний стан до 2013 року характеризувався періодичними проявами галюцинаторної симптоматики у вигляді слухових розладів сприйняття, маревними ідеями містичного вмісту і агресивною поведінкою. З серпня 2013 року наголошувалася відмічалася стабілізація психічного стану і домінування в клінічній картині захворювання шизофренічного дефекту. Згідно з висновком ВКК від 22.01.2015 року, ОСОБА_5 за своїм психічним станом особливої небезпеки для оточуючих не виявляє, не потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із строгим спостереженням. Згідно з рішенням Червоногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2015, поступив для проходження примусового лікування у відділення з посиленим спостереженням ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева 21.04.2015. За період лікування у відділенні психічний стан пацієнта був досить стабільним, поведінка впорядкована. Активної галлюцинаторної і маревної симптоматики не виявляв. Останній рік режим відділення дотримував. Конфліктних ситуацій не створював. Психотичних розладів і агресивних тенденцій не виявляв. Будував реальні плани на майбутнє. Рішенням Київського районного суду м. Полтави 02.08.2017 пацієнтові змінені заходи медичного характеру з лікування у психіатричному стаціонарі з посиленим спостереженням на лікування в психіатричному стаціонарі зі звичайним спостереженням. Для подальшого примусового лікування у відділенні зі звичайним спостереженням 17.08.2017 поступив в КНП ХОР «ОКПЛ № 3». За час перебування в КНП ХОР «ОКПЛ № 3» аутичний, відособлений, відгороджений, з оточуючими спілкується мало, велику частину часу знаходиться у ліжку, уважно стежить за діями медичного персоналу і інших хворих, додає особливу значущість, із спрямованістю проти нього, чужим висловам і думкам. Хворобливість переживання не розкриває. Зберігаються виражені структурно логічні порушення мислення за ендогенно-процесуальним типом, емоційна сплощеність, відсутність критики до хвороби і скоєного правопорушення. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.07.2020 продовжені примусові заходи медичного характеру в умовах психіатрічного стаціонару зі звичайним типом нагляду.

Згідно з ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа.

За правилами ч. 1 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

За приписом ч. 1 ст. 512 КПК України судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення, продовження або про зміну застосування таких заходів. Після проведення огляду представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі психіатричну допомогу, направляє до суду за місцезнаходженням закладу з надання психіатричної допомоги заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що містить обґрунтування необхідності продовження зміни або припинення застосування примусового заходу медичного характеру відповідно. У подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, що не перевищує 6 місяців. Аналогічне твердження закріплено у ч. 2 ст. 95 КК України.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: е) законне затримання психічнохворих.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши заяву та матеріали, додані до неї, вважає за необхідне задовольнити заяву заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_7 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 в умовах психіатричного стаціонару зі звичайним типом нагляду, оскільки останній продовжує становити суспільну небезпеку.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 з приводу можливості подальшого надання ОСОБА_5 психіатричної допомоги в амбулаторному порядку, а також щодо відсутності небезпеки з боку останнього для суспільства, суд доходить висновку, що такі доводи ОСОБА_5 та його захисника не знаходять свого підтвердження відповідними доказами, крім того, спростовуються відомостями, зазначеними у вказаному вище акті лікарів-психіатрів щодо психіатричного огляду ОСОБА_5 , а також поясненнями представника КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_3 , згідно з якими, в даний час ОСОБА_5 за своїм психічним станом становить суспільну небезпеку та потребує продовження примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного стаціонару зі звичайним типом нагляду, в зв`язку з чим, надання йому на даний час амбулаторної психіатричної допомоги не вбачається за можливе.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 щодо відсутності підстав для продовження застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Водночас, підстави ставити під сумнів кваліфікацію лікарів-психіатрів та їх висновки у суду відсутні.

За таких обставин, ураховуючи нестабільність психічного стану здоров`я ОСОБА_5 на теперішній час, суд вважає за необхідне продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у виді лікування в психіатричному закладі зі звичайним наглядом стосовно хворого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 95 КК України, ст. ст. 376, 369-372, 512, 514 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» ОСОБА_7 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру в умовах Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» у психіатричному стаціонарі зі звичайним типом нагляду на строк 6 (шість) місяців.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 29 грудня 2020 року.

Суддя: ОСОБА_1