Провадження № 1-кп/734/21/20 Справа № 734/687/19
В И Р О К

іменем України

06 листопада 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні кримінальні провадження № 0000013, відомості про яке внесені 05 лютого 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, № 0000026, відомості про яке внесені 06 березня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і № 0000032, відомості про яке внесені 08 квітня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Новопетрівка Новобузького району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово безробітного, колишнього військовослужбовця строкової військової служби у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , військове звання - солдат, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , не судимого,

із участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

21 листопада 2018 року ОСОБА_3 відповідно до ст.ст. 19, 20 і 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . За наказом від 22 листопада 2018 року № 277 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків військової частини, поставлено на всі види забезпечення. За наказом від 14 січня 2019 року № 9 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 призначено ОСОБА_3 на посаду стрільця 2 відділення охорони взводу охорони роти охорони. Згідно з вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни. На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, що визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців.

Солдат ОСОБА_3 із хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України та доведеними останньому під час проходження служби законодавчими актами, став на шлях злочинної діяльності в умовах особливого періоду, 25 січня 2019 року без поважних причин та дозволу командування самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 , яка має чітко зазначені межі, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. 30 січня 2019 року солдата ОСОБА_3 доставлено працівниками Військової служби правопорядку до розташування вище вказаної військової частини. Солдат ОСОБА_3 був відсутнім на військовій службі в період із 25 січня 2019 року до 30 січня 2019 року, при цьому у вказаний період обов`язки військової служби не виконував, до медичних закладів та органів державної влади не звертався, про свою належність до Збройних Сил України не повідомляв.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, - кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Крім того, військовослужбовець строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_1 , 18 лютого 2019 року, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 49, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , самовільно в умовах особливого періоду, залишив вище вказану військову частину, і до 22 лютого 2019 року перебував поза її межами.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, - кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Крім того, військовослужбовець строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 у порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити строкову військову службу та маючи реальну можливість для цього, приблизно о 20.30 годині 22 березня 2019 року без поважних причин та відповідного дозволу командирів (начальників) самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 , яка має чітко зазначені межі, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та незаконно перебував поза місцем служби до 13 лютого 2020 року. Під час незаконного перебування поза межами військової частини НОМЕР_1 у період із 22 березня 2019 року до 13 лютого 2020 року солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, про належність до Збройних Сил України в інші органи влади не повідомляв, час проводив на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, - кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13 лютого 2020 року № 35 солдата ОСОБА_3 , який виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , і якому призупинено військову службу, на підставі ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 11 п. 2.9 наказу Міністра оборони України № 333, виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та його облікові документи направлені до Новобузького РВК Миколаївської області.

06 листопада 2020 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. За вказаною угодою прокурор ОСОБА_4 і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для кримінальних проваджень обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 06 листопада 2020 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 06 листопада 2020 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, із урахуванням особи винного, є доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

Цивільний позов не пред`явлений. Процесуальні витрати і речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 06 листопада 2020 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 відраховувати з часу його фактичного затримання, тобто із 01.00 години 16 жовтня 2020 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення у разі не подання апеляції. Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 , який перебуває під вартою, у такий же строк із моменту вручення копії вироку.

Суддя