Дата документу 15.07.2020 Справа № 333/96/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1132/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/96/19
Категорія ст. 125 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно працевлаштованого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2015 року народження, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим, а висновки суду викладені в даному рішенні є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вказані судом докази недопустимі і не підтверджують пред`явлене мені обвинувачення у навмисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій, суд першої інстанції оцінив докази вибірково, поклавши в основу обвинувального вироку показання зацікавлених осіб і не дослідив та не надав належним чином жодної правової оцінки позиції обвинуваченого.

Зауважує, що було подане клопотання (вх. № 15259 від 27.05.19 р.) про долучення доказів до справи оптичного диску с відео та аудіо записами, яке я прохав суд переглянути на судовому засіданні; друге клопотання в усній формі (від 13.04.2020 р.) про повторний допит свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки йому стало відомо, що потерпіла розірвала з ними стосунки і проживає за іншою адресою, тому вважає, що їхні повторні показання можуть змінитися. Однак зазначені клопотання судом розглянуто не було. Ухвал про задоволення або залишення без задоволення зазначених клопотань в матеріалах справи відсутні, сторонам їх проголошено не було, під час ухвалення рішення по справі зазначені клопотання також залишено поза увагою суду, що є підставою (згідно ст.409 КПК України) для скасування вироку суду.

Також зауважує, що у висновку СМЕ № 1435 від 27.11.2018 року, експерт ОСОБА_11 приходить до наступних підсумків: хімічні опіки кон`юктиви обох очей (за даними медичної документації) у ОСОБА_12 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження могли утворилися внаслідок розбризкування хімічно-активної речовини поблизу обличчя, утворилися не менше, ніж одного травматичного впливу (а.с. 91-92), тобто експертом не з`ясовано яким предметом (знаряддям) та механізмом (фактором) утворилися тілесні ушкодження у ОСОБА_12 , а суд в рішенні перекрутивши фразою - що хімічні опіки кон`юктиви обох очей (за даними медичної документації) у ОСОБА_12 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворилися внаслідок розбризкування хімічно-активної речовини поблизу обличчя, звинуватив мене в скоєнні злочину безпідставно. Отже висновки суду взагалі не відповідають обставинам справи, що є також підставою (згідно ст.409 КПК України) для скасування вироку суду.

Також суд критично віднісся до його показань та оцінив докази вибірково, поклавши в основу обвинувального вироку показання зацікавлених осіб: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_12 . І все, інших об`єктивних і беззаперечних доказів сторона обвинувачення суду не надала і лише на підставі цих неправдивих свідчень суд першої інстанції призначив йому покарання у вигляді 150 (сто пятьдесят) годин громадських робіт.

Прошу суд об`єктивно поставитись до - показань співмешканця (на той час) потерпілої ОСОБА_9 ; показань потерпілої ОСОБА_12 , так як вона з мотивів помсти йому за розірвання шлюбу та зустрічного позову про визначення місця проживання дитини, чи з інших мотивів обмовила його; показань ОСОБА_10 так як він, був їхній друг.

Просить скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення його винуватості.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, який підлягає скасуванню, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закриттю (п.5 ч.1 ст.407 КПК України) з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та і (п.п. 1 та 2 ч. 1 ст.409 КПК України). Обвинувачений ОСОБА_6 заперечує проти обвинувачення. Він дій, про які йдеться в вироку та в обвинувальному акті, що кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, не скоював.

Обвинувачення відносно ОСОБА_6 ґрунтується виключно на показах потерпілої ОСОБА_12 , її співмешканця ОСОБА_9 та його друга ОСОБА_10 .. Зазначу, що всі без винятку вищевказані особи знаходяться в дружніх відносинах між собою та в неприязне них по відношенню до його підзахисного.

Проаналізувавши покази потерпілої ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 стає очевидним що вони кажуть усі троє одне те саме. «Було якесь розпорядження про відвідування дитини. Обвинувачений вів себе агресивно. Бризнув з балончика, у потерпілої ушкодження.» В цей же час, якщо вірити показам вказаних осіб, поряд було багато свідків, але чомусь крім них ніхто не бачив те, про що вони кажуть. Разом з тим покази вказаних осіб не перевірені, вони посилаються на різні обставини: на якесь розпорядження, агресивне поведінку обвинуваченого, виклик поліції та швидкої тощо, але ніяких доказів тому у справі немає. Більш того у показах вказаних осіб є протиріччя, так потерпіла ОСОБА_12 казала, що ОСОБА_6 бризнув з балончика їх в обличчя, більш ні на кого, але свідок ОСОБА_9 показав, що обвинувачений першим бризнув йому в обличчя, потім потерпілій.

З показів потерпілої ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 складається враження про те, що ОСОБА_6 тримав в страху вказаних осіб, що є неправдою. Він без супроводжуючого не з`являвся на кожне судове засідання, так як боявся за своє здоров`я, у зв`язку з погрозами боку вказаних осіб, про свідчать неодноразові його звернення до правоохоронних органів.

Не зважаючи на те, що при події що розглядається були присутні багато осіб з числа батьків(час був такий що дітей забирали додому) ніхто крім потерпілої, її співмешканця ОСОБА_9 та його друга ОСОБА_10 не бачив у ОСОБА_6 , як вони кажуть балончик. Та чи був у нього в руках балончик. В матеріалах справі відсутні відомості про те, що у його підзахисного був вилучений будь-який предмет, з якого можливо було розпилити хімічно-активну речовину. Також відсутні відомості, що ОСОБА_6 придбав балончик з хімічно-активною речовиною.

В справі відсутні відомості про хімічно-активну речовину яку розпилили поблизу обличчя потерпілої, та таким чином не встановлено якою саме речовиною спричинений хімічний опік потерпілої, що на думку сторони захисту важливо для справи, досудовим слідством взагалі не розглядалася версія про те виявлені хімічні опіки у ОСОБА_12 спричинені нею самостійно, чи одним з її поплічників( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 )

В суді були досліджені письмові матеріали, які сторона обвинувачення рахує як докази причетності мого підзахисного до вчинення кримінального правопорушення, а саме були досліджені : висновок експерта №1435 від 04.12.2018р. СМЕ проводила ОСОБА_11 , висновок спеціаліста № 756/с від 14.11.2018р. огляд проводила спеціаліст

ОСОБА_11 висновку експерта №1435 експерт ОСОБА_11 спирається та свій висновок спеціаліста № 756/с, у якому у підсумках: у п.2. вказано: Не є можливим об`єктивно висловитись про фактор, який спричинив тілесні ушкодження. Але в висновках експертизи експерт ОСОБА_11 в п.2 вказує - Дані ушкодження могли утворитися внаслідок розбризкування хімічно-активної речовини поблизу обличчя.

Є протиріччя в позиції експерта щодо фактору, який спричинив тілесні ушкодження. В суді експерт ОСОБА_11 була допитана. В ході допиту вона не змогла вказати які дані змінили її висновок щодо фактору який спричинив тілесній ушкодження. В ході проведення судово-медичної експертизи орган досудового розслідування не надавав жодного медичного документу, особисто експерт також не запитувала слідчого про медичні документи, тобто висновок у проведеній експертизі робився виключно на даних огляду потерпілої який проводився 14 листопада 2018 року, на підставі якого був складений висновок спеціаліста №756/с у п.2. якого вказано: Не є можливим об`єктивно висловитись про фактор, який спричинив тілесні ушкодження.

На підставі викладеного сторона захисту клопотала перед судом визнати недопустимим доказом висновки експерта №1435 викладені у п..2 Дані ушкодження могли утворитися внаслідок розбризкування хімічно-активної речовини поблизу обличчя , вказаний висновок суд не повинен брати до уваги при постановлені вироку відносно мого підзахисного. Суд відхилив клопотання сторони захисту.

На думку сторони захисту у сторони обвинувачення відсутні належні докази того, що ОСОБА_6 мав при собі балончик з невстановленою речовиною та розпилив речовину в очі потерпілої.

Сторона захисту також звертала увагу суду на п.7 висновку експерта №1435 : Виявлені хімічні опіки у ОСОБА_12 розташовані на ділянках тіла доступних для власної руки.

З огляду на неприязнені взаємовідносини між потерпілою ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_6 , потерпіла на думку сторони захисту могла сама чи за допомогою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 спричинити собі хімічні опіки не обов`язково тією речовиною про яку каже потерпіла, та звинуватити в цьому бувшого чоловіка. Судово-медична експертиза не заперечує цьому.

Сторона захисту просила суд критично віднестися до показів потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та рахує, що по справі відсутні беззастережні докази тому, що саме ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження своїй бувшій дружині - потерпілій по справі.

Таким чином, проаналізувавши усі надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, сторона захисту вважає, що пояснення допитаних потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не є допустимими доказами у кримінальному провадженні так як не містять точної та об`єктивної інформації, яка б узгоджувалась із іншими доказами по справі, та клопотала про це перед судом. Вони(покази вказаних осіб про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому дій) не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку суду.

Просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_6 .

В запереченнях на апеляційні скарги потерпіла ОСОБА_12 просить судове рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2020 року ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі якої призначено йому покарання у вигляді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.
Згідно обвинувального акту, 13.11.2018 року о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився на подвір`ї дитячого садку № 188 «ДНЗ» по вулиці Космічній у місті Запоріжжі, де у нього виник словесний конфлікт зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_12 . Під час конфлікту у ОСОБА_6 виник прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 . З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, дістав з внутрішньої кишені куртки споряджений балончик з невстановленою речовиною, яку в подальшому розпилив в очі останній, спричинивши при цьому потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктивних обох очей, які згідно висновку експерта № 1435 від 28.11.2018 року кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, мотиви призначення покарання.
Із вироку убачається, що суд першої інстанції формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, не встановив, а виклав тільки фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими у обвинувальному акті (а.с. 183).
Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення вимог ст. 370, ч. 3 ст. 374 КПК України, які колегія суддів вважає істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. У зв`язку з чим, колегія суддів не вдається до перевірки винуватості чи невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , правильності кваліфікації її дій та оцінки інших фактичних обставин кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2020 відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді: