Справа № 585/3174/20
Номер провадження 1-в/585/36/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
04 лютого 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуваючого покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія (№ 56)»,

про дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

В своїй заяві зазначає, що мається порушення ст. 26 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 16 грудня 1966 року, оскільки засуджені особи повинні користуватися рівними правами на дострокове звільнення, а дискримінація є недопустимим явищем у демократичному суспільстві. Він за період відбування покарання з 2004 року по 2020 рік не вчинив жодного злочину. Працевлаштований він не був з незалежних від нього причин оскільки 23 години на добу знаходиться в камері утримання. По цій же причині не має можливості заробляти кошти та погашати позов. Після звільнення планує створити сім`ю, працевлаштуватися та погашати позов, бути корисним суспільству. Тому просить достроково звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_5 у поданому до суду клопотанні просив справу розглядати без його участі (а.с. 2 зв).

Захисник ОСОБА_4 просив клопотання засудженого ОСОБА_5 задовольнити, посилаючись на ст. 81 КК України та практику ЄСПЛ, рішення якого ж прецедентними і повинні враховуватися судом. Вважає, що має місце дискримінація, оскільки ОСОБА_5 не має можливості бути звільненим через певний строк. Крім того, ОСОБА_6 має позитивні характеристики, усі стягнення погашені, отже можна вважати, що він став на шлях виправлення, тому може бути звільнений від покарання.

Прокурор заперечував проти задоволення заяви, оскільки законодавством не передбачено вирішення судом питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі чи заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, а суд не може виходити за межі чинного законодавства.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, дійшов наступного висновку.

Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Встановлено, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2005 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 358, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі (а.с. 33-34).

Ухвалою Верховного Суду України від 31 травня 2005 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2005 року залишено без змін (а.с. 35).

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2005 року набрав законної сили 31 травня 2005 року, що стверджується також розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили (а.с. 36).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 червня 2018 року зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення: з 25 квітня 2004 року по дату набрання вироком законної сили, а саме - 31 травня 2005 року (за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2005 року, залишеним без змін ухвалою Верхового Суду України від 31.05.2005 року), відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-УІІІ від 26.11.2015 року), з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 37).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 вересня 2019 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, відмовлено (а.с. 38).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 04 травня 2020 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 вересня 2019 року залишено без змін (а.с.39).

Відповідно до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до ст. 64 КК України не має строкового виміру, тому вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Призначене вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2005 року ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_5 , будь-яким законом не скасована.

Як вбачається з характеристик, які маються в матеріалах клопотання справи засудженого, ОСОБА_5 прибув до Роменської ВК (№ 56) 14.04.2009 року. До праці на виробництві установи не залучався у зв`язку з обмеженістю місць на секторі ДПВ, але бажання працювати не виявив. Допускає порушення режиму тримання, заохочень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими егоїстичний, може проявляти агресію. до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Залучений до програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта». За характером хитрий, у відношенні до себе вимогливий, за вольовими якостями витриманий. На профілактичному обліку в установі не перебуває. За час відбування покарання на шлях виправлення не став (а.с.41-43).

Згідно довідки про наявність заохочень і стягнень засуджений ОСОБА_5 має 42 стягнення, заохочень не має (а.с.40). Зазначені в довідці стягнення погашені і юридичних наслідків для засудженого не несуть, проте наявність такої кількості порушень та відсутність заохочень характеризують ОСОБА_7 як антисоціальну особу та суперечать твердженню захисника про виправлення засудженого.

Кріма того Рішенням дисциплінарної комісії установи від 14.04.2020 року на ОСОБА_5 накладено стягнення у виді суворої догани (т.6,а.о.с.58), що також вказує на відсутність ознак виправлення засудженого.

Що стосується характеристик (а.с. 5,7,8), наданих представниками церковних громад, суд не може прийняти їх за основу у вирішенні питання про виправлення засудженого, оскільки характеристики складені на підставі нечастого, обмеженого спілкування з ОСОБА_5 , отже не можуть бути об`єктивними. Крім того у характеристиці від 12.07.2019 року зазначено, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у своїх злочинах, що суперечить матеріалам особової справи, де містяться документи, які вказують на те, що засуджений до теперішнього часу оскаржує постановлений відносно вирок в усі установи, навіть міжнародні.

Тобто під час розгляду клопотання судом не встановлено, що ОСОБА_5 довів своє виправлення, що є необхідним для дострокового звільнення. Проте така обставина не є в даному випадку визначальною для вирішення питання щодо дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року по справі № 757/12726/18-ц зазначила, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України. У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.

Окрім того, проаналізувавши сталу судову практику, за нормами чинного законодавства України механізму умовно-дострокового звільнення стосовно засуджених до довічного позбавлення волі або заміни саме судом невідбутої частини покарання на більш м`яке не передбачено. Такий механізм має бути встановлений в нормативно-правових актах, що не відносяться до компетенції суду.

У рішенні у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, Європейський суд з прав людини висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.

Водночас, у вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов. При цьому Європейський суд з прав людини у вказаному рішенні наголосив, що встановлення судом порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою - відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.

При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09 липня 2013 року в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

Суд також зазначає, що на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені. Отже, підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, відсутні.

Частиною 1 ст. 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Частиною 2 ст. 87 КК України встановлено, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно з ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Отже, ураховуючи норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що чинне законодавство України передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким лише шляхом помилування засудженого, а підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі чи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюються лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не можуть бути застосовані.

Суд вважає за потрібне роз`яснити засудженому, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

При цьому слід звернути увагу, що згідно довідки ДУ «Роменська ВК № 56» ОСОБА_5 станом на 11.12.2020 року відбув 17 років 8 місяців 22 дні позбавлення волі (а.с.32).

Отже, чинним законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_5 .

Таким чином, суд вважає, що поставлені в клопотанні вимоги засудженого про умовно-дострокове звільнення не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня складення повного тексту ухвали суду, засудженим - з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено і проголошено 05 лютого 2021 року о 13 год. 00 хв.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1