ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/859/20 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали об`єднаних кримінальних проваджень № 0003296, № 0001933, № 0004038, № 0000139, № 0001617, № 0001682 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, не одруженого, утриманців немаючого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою до 01.08.2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначивши, що строк на оскарження ухвали суду першої інстанції було пропущений у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те що рішення суду є незаконним та винесеним з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, на даний час ризики та обставини які сприяли запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.

Крім того, зазначає, що всупереч ст. 183 КПК України прокурор не довів належними та допустимими доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

Більш того, з спливом часу тримання під вартою вимагає більш докладного обґрунтування, але прокурором не наведено жодних додаткових підстав з цього приводу.

Так, не надано доказів та вмотивованого обґрунтування, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Не надано інших доказів стороною обвинувачення, які би давали достатні підстави вважати, що він будучи на волі буде впливати на потерпілого або переховуватися від суду.

Звертає увагу на його незадовільний стан здоров`я.

Просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2020 року про продовження тримання під вартою, обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній інстанції:

- захисник ОСОБА_7 вважає, що суд прийняв необґрунтоване рішення, просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2020 року про продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_8

-прокурор вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 необґрунтованою, просить залишити її без задоволення.

З`ясувавши обставини даного кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 було постановлено 03.06.2020 року, апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 подав 17.06.2020 року, тобто з пропуском семиденного строку на її оскарження.

Але, судова колегія вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2020 року поважними, а тому вважає за необхідне поновити обвинуваченому ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження.

Під час досудового розслідування кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21.02.2020 року, який було неодноразово продовжений, з метою запобігання ризикам переховування від органів досудового розслідування чи суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Як слідує з матеріалів провадження, судом першої інстанції під час розгляду об`єднаних кримінальних проваджень № 0003296, № 0001933, № 0004038, № 0000139, № 0001617, № 0001682, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 186 КК України, 03.06.2020 року постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою до 01.08.2020 року, включно стосовно останнього.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , була заслухана думка прокурора, надані пояснення обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_8 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі тяжкого кримінального правопорушення, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі, перебував у розшуку, а тому може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушень, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, не має законного джерела доходів, був оголошений у розшук і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих, і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що на даний час ризики та обставини які сприяли запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою відсутні, прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, крім того не надано доказів та вмотивованого обґрунтування, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також не надано інших доказів стороною обвинувачення, які би давали достатні підстави вважати, що він будучи на волі буде впливати на потерпілого або переховуватися від суду є непереконливими, а також з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , відомості про його особу та вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Що стосується інших доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 , то вони позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого.

Також слід зазначити про те, що матеріали провадження не містять відомостей про те, що наявні у обвинуваченого ОСОБА_8 захворювання перешкоджають перебуванню останнього в умовах слідчого ізолятору.

Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого триває, питання про доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст. 392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити обвинуваченому ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2020 року.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою до 01.08.2020 року, включно - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

(підпис) (підпис) (підпис)

Судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .