1Справа № 335/6448/20 1-кп/335/778/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження №0001877 від 09.06.2020 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, працюючого водієм в ТОВ «Автопростір Запоріжжя», не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

09 червня 2020 року, близько 10 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи маршрутним автобусом «Меrcedes-Benz 313D», реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух по проїзній частині пр. Соборного в м. Запоріжжя, рухаючись по встановленому маршруту № 76, від площі Маяковського в напрямку вул. Миру. В салоні автобусу перебували пасажири ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

В цей час, в правій смузі руху проїзної частини пр. Соборного, вздовж проїзної частини, біля правого бордюру, біля буд. 190 по пр. Соборному в м. Запоріжжя, в попутному з водієм ОСОБА_4 , напрямку, стояв нерухомо припаркований автомобіль «Toyota Land Cruiser200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в салоні якого водія не було.

Під час подальшого руху, водій ОСОБА_4 зупинився на зупинці громадського транспорту «Сталеварів», для висадки та посадки пасажирів. Після чого водій ОСОБА_4 відновив рух та рухаючись в районі буд. 190 по пр. Соборному, маючи об`єктивну можливість виявити припаркований автомобіль «Toyota Land Cruiser200», реєстраційний номер НОМЕР_2 на проїзній частині та маючи технічну можливість уникнути на нього наїзду, продовжив рухатись в тому ж напрямку, при цьому не дотримуючись безпечного бокового інтервалу між припаркованим автомобілем ««Toyota Land Cruiser200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив зіткнення передньою правою частиною керованого транспортного засобу із задньою лівою частиною автомобіля ««Toyota Land Cruiser200», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

п.12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

п.13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

п. 13.3.Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод № 9-521 від 24.07.2020, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автобусу «Меrcedes-Benz 313D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження, з якими були доставлені до КМП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР.

Пасажири ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 отримали незначні легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_5 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 642 від 15.07.2020, закритий осколковий перелом шилоподібного відростку правої променевої кістки зі зміщенням кісткових відламків у ОСОБА_5 кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_5 утворилися від дії тупих предметів та не виключається можливість виникнення виявлених тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим кримінальним правопорушенням, повністю визнав себе винуватим, щиро розкаявся та пояснив, що 09 червня 2020 року зранку близько десятої години він керував маршрутним автобусом «Меrcedes-Benz 313D» та рухався по маршруту. В салоні автобусу перебували пасажири. На проспекті Соборному він на зупинці зупинився для висадки пасажирів, потім продовжив рух. У цей же час коли він відїзджав від зупинки, почав сигналити тролейбус. Він бачив у ліве дзеркало автомобіль і почав перестроюватися, і раптом врізався у автомобіль, який стояв на узбіччі. Подзвонив у швидку допомогу, викликав поліцію для оформлення ДТП. Також вказав, що пасажир ОСОБА_5 сиділа у нього за спиною на другому сидінні. Обвинувачений також пояснив, що має стаж керування з 1989 року, постійно працює водієм і раніше подібного з ним не траплялося, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Пояснив, що потерпілій ОСОБА_5 він через тиждень подзвонив і запропонував передати у відшкодування 10000 грн., однак вона сказала, що ще не знає остаточний розмір збитків і зателефонує сама пізніше. 23.07.2020 вона подзвонила та сказала, що готова розмовляти на тему відшкодування збитків, на що він запропонував їй передати 6000,00 грн., оскільки у нього в той час були тяжкі сімейні обставини, більше він дати не міг, однак потерпіла сказала, що їй цього мало. Він поспілкувався з юристом і вирішив, що гроші буде відшкодовувати після вироку суду. Вказав, що роботу водієм є його єдиною спеціальністю і доходом, і втративши роботу може залишитися без засобів існування та позбавить можливості виплатити збитки потерпілій. У скоєному щиро кається.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, які ним і не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні 14.12.2020 року також підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини та пояснила, що 09.06.2020 року вона довго чекала маршрутку. Коли під`їхала маршрутка №76 вона зайшла у неї та сіла на друге чи третє місце за водієм. Раптом був поштовх, вона вилетіла з крісла до водія, вдарилася обличчям, окуляри впали, був великий синець. Приїхала «швидка допомога», у неї був перелом променевої кістки. Перебувала 2 місяці на лікуванні в поліклініці №10. Шкода їй так відшкодована обвинуваченим не була. На суворому покаранні не наполягає.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, провів судове слідство у даному кримінальному провадженні щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, допитом потерпілої ОСОБА_5 , дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та процесуальних документів щодо витрат на проведення експертиз та речових доказів.

За встановлених обставин, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому .

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень невеликої тяжкості, вчинених з необережності.

Вирішуючи питання по мірі покарання обвинувачуваному, суд ураховує суспільну небезпеку вчиненого, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який має середню-спеціальну освіту, має постійне місце проживання, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та в Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває, має постійне місце роботи водієм в ТОВ «Автопростір Запоріжжя», раніше не судимий.

Суд також враховує думку потерпілої, яка в суді не наполягає на обранні відносно останнього суворого покарання, наявність пом`якшуючих покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин і обговорюючи питання обрання виду покарання серед альтернативних видів покарання, враховуючи окрім вищенаведеного і процесуальну поведінку обвинуваченого, який у судові засідання не з`являвся, у зв`язку із чим до нього було застосовано примусовий привід і кількість пасажирів, які отримали тілесні ушкодження в результаті ДТП, вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання, передбачене санкцією статті, за якою він притягується до відповідальності у вигляді обмеження волі в межах санкції даної статті.

При цьому за відсутності в матеріалах справи довідки про доходи обвинуваченого, суд позбавлений можливості встановити матеріальний стан обвинуваченого та розмір його доходів, що унеможливлює встанволення його матеріального стану і вирішення питання про призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, виправних робіт.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що обвинувачений на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні зв`язки, соціально адаптований, працевлаштований, підстав очікувати продовження обвинуваченим вчинення правопорушень суд не встановив. Обвинувачений є працездатним, та може бути суспільно корисним, прагне усунути наслідки скоєного та сприяти у матеріальному підтриманні потерпілої, що відповідає також і її інтересам, а тому суд також не вбачає підстав для застосування покарання у вигляді арешту.

Суд, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення вперше і з необережності, особу обвинуваченого, який на час розгляду провадження має постійне місце роботи, місце проживання, щиро кається, вважає можливим призначити йому покарання у вигляді обмеження волі з застосуванням ст. 75 КК України, оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами пробації протягом іспитового строку, який сам по собі втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства і враховує позицію потерпілої в її баченні справедливості.

Що стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, то суд враховує думку прокурора, який не просив позбавляти права керування транспортними засобами, а також бере до уваги відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, щирого каяття, та тих обставин, що обвинувачений працює водієм і його робота безпосередньо пов`язана з керуванням транспортними засобами і ця робота є основним джерелом його доходів.

На думку суду, обвинуваченому є недоцільним призначати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами виходячи із обставин вчинення необережного кримінального правопорушення, його поведінку після вчинення злочину, а також того, що обвинувачений під час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння, на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні зв`язки, соціально адаптований, підстав очікувати продовження обвинуваченим вчинення правопорушень суд не встановив.

Отже, ОСОБА_4 слід призначити основне покарання без додаткового покарання вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання відповідає тяжкості та обставинам вчиненого злочину, особі обвинуваченого і є необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Крім того, санкцією ч.1 ст.286 КК України позбавлення права керування транспортними засобами згідно ст.55 КК України є факультативним додатковим покаранням і питання про його призначення є правом суду, а не обов`язком.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 124КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з наданих прокурором довідок про витрати на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні, вартість складає 4249,70 гривні.(за проведення експертизи № 9-521 від 24.07.2020-1634,50, №9-520 від 17.07.2020р.-2615,20 грн.)

Вказані витрати документально підтверджені, а тому в порядку ст. 124 КПК України, підлягають стягненню на користь держави з ОСОБА_4 витрати на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Арешт, накладений на транспортний засіб автомобіль «Меrcedes-Benz 313D», реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.06.2020 слід скасувати, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, враховуючи, що у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання за відсутності клопотань суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.349,370,373,374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст.286 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК Украйни покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: автомобіль «Меrcedes-Benz 313D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повернути законному володільцю.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 4249,70 гривні.

Арешт накладений на транспортний засіб автомобіль «Меrcedes-Benz 313D», реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.06.2020 року, скасувати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1