Справа №369/3894/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2945/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

15 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю:
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 20 вересня 2020 року включно та визначено розмір застави,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0003573 щодо ОСОБА_6 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України.

23.07.2020 року прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, мотивуючи його тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.07.2020 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 20.09.2020 року включно та визначено заставу у розмірі 1216200 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що судом не враховано те, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаних злочинів заперечує, перебуває у цивільному шлюбі, має малолітніх дітей, має постійне місце реєстрації у Київській області, батька похилого віку. Вважає визначений обвинуваченому розмір застави завеликим та таким, що не відповідає його матеріальному, майновому стану. Також судом не було враховано обставини, пов`язані з пандемією, зокрема права на охорону здоров`я.

Заслухавши суддю доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думки прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 у справі «Bellet v. France» зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст. 331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_6 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічний злочин, суд першої інстанції правильно прийшов до переконання, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, у змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зазначені ризики на цей час продовжують існувати та є реальними. Крім того, усвідомлення обвинуваченим тяжкість покарання, яке може йому загрожувати, свідчить про те, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо незаконності ухвали суду, колегія суддів вважає безпідставними. При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України. Крім того, на даний час розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 ще триває, дослідження доказів ще не завершено, та не прийнято остаточного рішення.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом не було враховано те, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаних злочинів заперечує, перебуває у цивільному шлюбі, має малолітніх дітей, має постійне місце реєстрації у Київській області, батька похилого віку, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не впливають в даному випадку на рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів та стосовно нього існують доведені ризики передбачені ст. 177 КПК України. Суд першої інстанції в даному випадку прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні.

Доводи захисника про те, що визначений ухвалою розмір застави ОСОБА_6 завеликий і не відповідає його матеріальному, майновому стану, є необґрунтованими, оскільки розмір застави визначений ОСОБА_6 судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його майнового та сімейного стану, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК та буде достатньою мірою гарантувати виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, районний суд взяв до уваги, особу обвинуваченого, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без зміни.

Керуючись положеннями ст.ст. 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 20 вересня 2020 року включно та визначено розмір застави залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя