УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000489 від 04.05.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1. В провадження слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло означене клопотання про скасування арешту майна, з якого вбачається, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року було задоволено клопотання сторони обвинувачення та накладено арешт на майно, яке було вилучено за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова № 55.

2. В поданому клопотанні заявник зазначає, що наведений арешт майна було накладено необґрунтовано, а правові підстави для продовження його дії на теперішній час відсутні, оскільки вилучене майно не відповідає категорії речових доказів, воно не підлягає спеціальній конфіскації.

3. Зокрема, заявник наголошує увагу, що факт проведення ретельного огляду та опису вилученого майна, здійснені слідчим після їх вилучення у власників, що підтверджується відповідним протоколом огляду, свідчить про безумовне отримання органом досудового розслідування більш ніж достатніх доказів, які б підтверджували усі можливі данні щодо вилученого майна.

4. За таких обставин, враховуючи наведене, заявник звертається до слідчого судді з даним клопотанням про скасування накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року арешту майна.

5. В судовому засіданні заявник вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні такого клопотання.

6. Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення поданого клопотання, зазначивши, що вилучене майно є речовим доказом в рамках даного кримінального провадження, на підтвердження чого долучив відповідну постанову про визнання вилученого майна речовими доказами, а також постанови про призначення в рамках даного кримінального провадження відповідних експертних досліджень.

7. Вивчивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

8. Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

9. Ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
10. Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

11. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

12. Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

13. У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

14. Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

15. Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

16. Як встановлено слідчим суддею, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року було задоволено клопотання сторони обвинувачення та накладено арешт на майно, яке було вилучено за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова № 55.

17. Як вбачається зі змісту означеної ухвали слідчого судді, підставою для застосування в рамках такого кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна стала необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

18. Оскільки слідчим суддею було накладено арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), слідчий суддя не може визнати обґрунтованими доводи заявника в тій частині, що першочергово, арешт майна в рамках даного кримінального провадження було накладено необґрунтовано, так як у слідчого судді були наявні правові підстави для віднесення вилученого майна до категорії речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України).

19. Що стосується доводів заявника про відсутність подальшої необхідності в дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

20. Так, згідно доводів у поданому клопотанні, а також фактичних обставин даного кримінального провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт про підозру в рамках даного кримінального провадження не повідомлена, й будь-якого процесуального статусу, за винятком вказаного й передбаченого ст. 64-2 КПК України, така особа не має.

21. Відтак, оскільки з моменту накладення арешту майна, стороною обвинувачення будь-яких нових відомостей слідчому судді надано не було, зокрема й тих, які б могли свідчити про причетність ОСОБА_5 до ймовірної протиправної діяльності за фактичними обставинами даного кримінального провадження, на думку слідчого судді, дія арешту майна відносно вилучених грошових коштів, попри відсутність будь-яких додаткових відомостей, які б могли свідчити про те, що останні набуті кримінально-протиправним шляхом, не відповідатиме засадам розумності та співмірності.
22. Між тим, що стосується решти вилученого майна, то на думку слідчого судді, все ж, оскільки арешт майна було накладено лише 22.12.2020 року, з огляду на обсяг даного кримінального провадження, сторона обвинувачення фізично не мала змоги провести всі необхідні процесуальні дії з арештованим майном, що в тому числі, підтверджується долученими до клопотання постановами про призначення експертних досліджень, в свою чергу заявником переконливо не було спростовано висновків слідчого судді в частині того, що таке майно не відповідає категорії речових доказів.
23. За таких обставин та враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність часткового задоволення поданого клопотання та скасування арешту майна з арештованих ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року грошових коштів.

24. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000489 від 04.05.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України задовольнити частково.
Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року арешт майна на майно, яке було вилучено 15.12.2020 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
-документацію звітності від 12.12.20, до якої прикріплені грошові купюри: одна купюра номіналом 100 (сто) гривень, дві купюри номіналом 20 ( двадцять) гривень, загальна сума 140 (сто сорок) гривень;
-документацію звітності від 13.12.20 до якої прикріплені грошові купюри: дві купюри номіналом 50 (п`ять десять) гривень, одна купюра номіналом 20 (двадцять) гривень, дві купюри номіналом 5 (п`ять) гривень, всього на суму 130 (сто тридцять) гривень;
-грошові кошти: чотири купюри номіналом 50 (п`ять десять) гривень, загальна сума 200 (двісті) гривень;
-грошові кошти: одна купюра номіналом 50 (п`ять десять) гривень, три купюри номіналом 20 (двадцять) гривень, одна купюра номіналом 10 (десять) гривень, п`ять купюри номіналом 5 (п`ять) гривень, всього на загальну суму 145 (сто сорок п`ять) гривень;
-грошові кошти: 27 (двадцять) сім купюр номіналом 100 (сто) гривень, 35 (тридцять п`ять) купюр номіналом 200 (двісті) гривень, 12 (дванадцять) купюр номіналом 500 (п`ять сот) гривень, загальна сума 15700( п`ятнадцять тисяч сімсот) гривень;
-грошові кошти: три купюри номіналом 500( п`ять сот) гривень, двадцять вісім купюр номіналом 200 (двісті) гривень, дванадцять штук номіналом 100(сто) гривень, двадцять шість купюр номіналом 50 (п`ять десять) гривень, 10 штук грошових купюр номіналом 20 (двадцять) гривень, вісім штук грошових купюр номіналом 10 (десять) гривень, п`ять штук грошових купюр номіналом 5 (п`ять) гривень, всього загальна сума 9905 (дев`ять тисяч дев`ять сот п`ять) гривень
У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 169, ч. 3 ст. 173 КПК України, тимчасово вилучене майно (перелік якого наведений вище) підлягає поверненню особі, у якої воно було вилучено, а саме ОСОБА_5 .
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1