Дата документу 06.10.2020 Справа № 336/3842/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/1535/20
Єдиний унікальний № 336/3842/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.286 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

представника центру пробації ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду від 03 серпня 2020 року, якою

залишено без задоволення клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді обмеження права керування транспортними засобами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Запорізького апеляційного суду від 12.12.2018 року за ч.1 ст.286 КК України.

Згідно змісту ухвали, злочин засуджений ОСОБА_9 вчинив у стані алкогольного сп`яніння. Вироком Запорізького апеляційного суду від 12.12.2018 року за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України ОСОБА_9 засуджено до 2 років обмеження волі, звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строку на 1 рік, а також застосовано додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на три роки.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання посилаючись на те, що захисником-адвокатом засудженого не подано документів на підтвердження сумлінної поведінки засудженого. Критично поставився до тверджень та документів, які були надані у клопотання адвокатом ОСОБА_7 , а саме з місця роботи, місця проживання та про те, що засуджений допомагає потерпілим у кримінальному проваджені.
На думку суду, намагання ОСОБА_9 в касаційному порядку домогтись скасування призначеного додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобами суд розцінює як відсутність в повній мірі розуміння потреби невхильного дотримання правил дорожнього руху, зокрема неприпустимість керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник засудженого, зазначає, що при постановлені ухвали, якою було відмовлено у задоволенні клопотання про умовне-дострокове звільнення від відбування додаткового суд дійшов неправильних та необґрунтованих висновків, у зв`язку з чим право засудженого на умовно-дострокове звільнення не може бути реалізоване.

На думку апелянта, висновок суду про те, що не було надано жодних документів, які свідчили про сумлінну поведінку засудженого не підтверджується доказами, що були дослідженні в ході судового розгляду клопотання: так, стороною було надано до суду та досліджено у судовому засіданні документи, що підтверджують офіційне працевлаштування засудженого, характеристики, як за місцем роботи, так і за місцем проживання.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги докази та твердження, які викладені у клопотанні.

На підставі викладеного, захисник засудженого просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2020 та ухвалити нову, якою застосувати до засудженого ОСОБА_9 в порядку ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді заборони керувати транспортними засобами, призначеного вироком Запорізького апеляційного суду від 12.12.2018.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; думку представника органу пробації; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу щодо засудженого ОСОБА_9 суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були дослідженні в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні клопотання посилаючись на те, що захисником засудженого не подано документів на підтвердження сумлінної поведінки засудженого та про те, що засуджений допомагає потерпілим у кримінальному проваджені.
Щодо посилання суду про намагання ОСОБА_9 в касаційному порядку домогтись скасування призначеного додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобами, а отже засуджений не усвідомлював вчиненого та мав мету ухилитися від відповідальності, колегія суду ставиться критично до таких висновків суду.
Відповідно до ст.129 Конституції України учасникам кримінального процесу гарантується право оскарження рішень суду в апеляційному та касаційному порядку. Право на судових захист прав і свобод не може бути обмежено.
Згідно ст.425 КПК України учасники кримінального провадження мають право на касаційне оскарження вироків, ухвал після їх перегляду в апеляційному порядку.
Колегія суддів вважає, що касаційне оскарження є правом і гарантією захисту обвинуваченого та не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника.
Відповідно до ст.81 ч.1 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Відповідно до ч.3 ст.55 КК України строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком.
Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У пункті 1 частині 3 ст.81 КК України зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Таким чином, чітко визначені дві умови, як необхідні для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання, це: якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та якщо відбув не менше половини строку покарання , призначеного судом за необережний тяжкий злочин.
Надання документів про працевлаштування та характеристик не підтверджує сумлінної праці засудженого та його виправлення, а тому колегія суду вважає висновки суду першої інстанції вірними та такими, які ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, досліджені під час судового розгляду і оцінені судом відповідно до вимог законодавства.

Окрім цього, в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в пункті 7 зазначено, що згідно з ч.1 ст.81 КК особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
За таких обставин клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 щодо звільнення його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки задоволенню не підлягає.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду від 03 серпня 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Запорізького апеляційного суду від 12.12.2018 за ч.1 ст.286 КК України, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4