Справа № 509/165/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року смт. Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001620 від 29.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Саки Сакського району АР Крим, росіянина за національністю, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно працевлаштований на посаді слюсаря ТОВ «METALSUKRAINE», має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 01.04.2016 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч.ч. 2, 4 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- 06.11.2019 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ст.391 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, в силу ст. 71 КК України часткового приєднано до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шепетівського міськрайонного суду від 01.04.2016 року і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць, судимість не знято та не погашено,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185, ч.1 ст.162 КК України,
ВСТАНОВИВ:
29 листопада 2020 року, приблизно о 10.00 год. (точного часу ні судом, ні досудовим розслідуванням не встановлено) обвинувачений ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна прибув до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , яке належить потерпілому ОСОБА_6 .

Цього ж дня, 29 листопада 2020 року, приблизно о 10.30 год. (точного часу ні судом, ні досудовим розслідуванням не встановлено) обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи біля воріт зазначеного домоволодіння, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, непомітно для оточуючих, через паркан проник на огороджену територію домоволодіння, де на території подвір`я побачив два металеві стільці та стіл, які в подальшому демонтував та склав до заздалегідь підготовленого для вчинення злочину полімерного мішку білого кольору та з метою подальшого винесення за межі домоволодіння, переніс вказане майно до воріт.

Свій злочинний намір щодо крадіжки вказаних речей обвинувачений ОСОБА_4 не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як останнього було помічено та затримано місцевими жителями на території сусіднього домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , куди останній проник з метою знайти їжу для власного вживання, завдяки діям яких попереджено спричинення обвинуваченим ОСОБА_4 матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_6 на суму 1653 гривні 27 копійок.

Крім того, 29 листопада 2020 року, приблизно об 11.00 годині (точного часу ні судом, ні досудовим розслідуванням не встановлено) обвинуваченийОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів неповаги до права особи на недоторканність житла, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, порушуючи ст. 30 Конституції України, відповідно до якої - кожному гарантується недоторканість житла, а також іншого володіння особи, без будь-якого дозволу та всупереч волі власника, з метою відшукання продуктів харчування для власного вживання, через паркан проник на огороджену територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , що належить потерпілому ОСОБА_7 .

Потім, обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи всупереч волі законного володільця, не маючи законних підстав, порушуючи встановлений законом порядок, знаходячись на території домоволодіння потерпілого ОСОБА_7 проник до побутового приміщення вказаного будинку, що відноситься до іншого володіння власника.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_4 оглянув вказане приміщення та впевнившись в тому, що у ньому не має продуктів харчування для власного вживання, вийшов до подвір`я, де був помічений місцевими жителями та затриманий до подальшого приїзду працівників поліції. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_4 , який незаконно проник до іншого володіння потерпілого ОСОБА_7 , порушено право останнього на недоторканість іншого володіння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як вчинення незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, а також за ч. 1 ст. 162 КК України, як вчинення незаконного проникнення до іншого володіння особи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінальних правопорушень, за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, надавши показання, що вчинив кримінальні правопорушення при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини вчинених ним кримінальних правопорушень.
У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати, не позбавляти волі, дати шанс на виправлення, збитки відшкодовано.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, подали до суду окремі заяви про розгляд справи без їх участі у зв`язку із зайнятістю на роботі, обставини справи та докази, які в ній є, ними не оспорюються, не заперечують та визнають не доцільним досліджувати докази по справі. Також в заявах потерпілих зазначено, що вони розуміють, що на випадок визнання судом не доцільності дослідження доказів, вони будуть позбавлені можливості оскаржувати вказані обставини в апеляційному суді. Цивільні позови потерпілими не заявлено.
За згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Заслухавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази в частині характеризуючих матеріалів, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є встановленою і доведеною належними і допустимими доказами, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, та за ч.1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином (ч.3 ст.185 КК України) та кримінальним проступком (ч.1 ст.162 КК України), особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 68 КК України при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд також враховує ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.

Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, не одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює на посаді слюсаря ТОВ «METALSUKRAINE», на «Д» обліках у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий: 01.04.2016 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч.ч. 2, 4 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; 06.11.2019 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ст.391 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, в силу ст. 71 КК України часткового приєднано до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шепетівського міськрайонного суду від 01.04.2016 року і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць, судимість не знято та не погашено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. Обтяжуючу обставину відносно обвинуваченого, вказану в обвинувальному акті рецидив злочинів, суд виключає за наступних обставин.
В п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 N 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» роз`яснено, що пункт 1 частини першої статті 67 КК передбачає як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно та рецидив злочинів. Оскільки будь-які спеціальні застереження щодо визначення повторності та рецидиву злочинів у цій статті відсутні, при встановленні змісту даної обставини як такої, що обтяжує покарання, необхідно керуватися статтями 32 та 34 КК. Якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Враховуючи наведене, а також те, що кваліфікуючою ознакою інкримінованого злочину за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення повторно, суд приходить до висновку, що вказана в обвинувальному акті обтяжуюча обставини рецидив злочину не може враховуватися судом як обтяжуюча обставина.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вчинення обвинуваченим незакінченого умисного тяжкого злочину та закінченого умисного кримінального проступку, позицію потерпілих, якими не заявлено цивільних позовів, що свідчить про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого, особу винного, який має дві непогашені та незняті судимості, його сімейний стан, зокрема наявність на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявність офіційного працевлаштування, наявність позитивних характеристик з постійного місця проживання та місця роботи, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України слід призначити у виді позбавлення волі, за ч.1 ст. 162 КК України - у виді обмеження волі, в межах санкцій статтей, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 162 КК України, та відповідно до ч.1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, із застосуванням ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, так як, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без відбування призначеного виду покарання.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.

У зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на обвинуваченого ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів становлять 653 грн. 80 коп., які відповідно до ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді від 01.12.2020 року у вигляді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили, необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
- за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробовуванням і встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок.
Речові докази після набрання вироком суду законної сили:
- набір садових меблів, що представляють собою два металеві стільці та стіл, які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 повернути потерпілому ОСОБА_6 ;
- тканинні рукавиці чорного кольору, пасатижі з ручками чорно-жовтого кольору, викрутка «зірочка», з ручкою чорно-жовтого кольору, викрутка шліцева з ручкою чорно-помаранчевого кольору, металева стамеска, портативний зарядний пристрій, що зберігаються в камері зберігання речових доказів Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області повернути обвинуваченому ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1