Провадження №1-кп/193/13/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2021 року смт.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.Софіївка клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000260 від 12 червня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Прокурором в судовому засіданні було надано клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , оскільки строк тримання під вартою закінчується 08 лютого 2021 року о 16 годині 40 хвилин.

Прокурор, обгрунтовуючи клопотання вказує, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, крім того звертає увагу суду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились, а тому просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 терміном на 60 днів.

В обгрунтування клопотання прокурор вказує, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років; свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнає, не одружений, не має дітей, офіційно ніде не працює, постійного заробітку не має, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями. Враховуючи зазначене, є ризики того, що обвинувачений може ухилятися від суду, з метою уникнути передбаченого законом покарання, а також впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо поданого прокурором клопотання заперечує, просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту .

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо поданого прокурором клопотання заперечує, вказує на те, що прокурором не наведено будь-яких нових обставин, що обгрунтовують тримання ОСОБА_5 під вартою. Надав на розгляд суду довідку Виконавчого комітету Софіївської селищної ради від 18.01.2021 року за №3 про реєстрацію місця проживання особи, згідно якої вбачається, що свідок ОСОБА_6 змінила місце проживання із АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 , отже змінивши свідком місце проживання, ОСОБА_5 не зможе впливати на вказаного свідка, перебуваючи на домашньому арешті за місцем проживання, отже такий ризик відсутній. Просить застосувати до обвинувачного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту .

Суд враховує, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії»(п. 60)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до 10 років, а також враховує характер вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно довідки Виконавчого комітету Софіївської селищної ради від 18.01.2021 року за №3 про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що свідок ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 02.07.1998 року і по теперішній час. Тобто вказана довідка підтверджує саме реєстрацію свідка ОСОБА_6 за вказаною адресою, а не місце її фактичного проживання.

Як встановлено в судовому засіданні, в тому числі з допитів свідків, обвинувачений ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_6 , яка є його співмешканкою, проживали тривалий час однією сім`єю в с.Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом враховується, що у випадку заміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, ОСОБА_7 , перебуваючи в одному приміщенні зі свідком ОСОБА_6 , яка має вільний доступ до зазначеного приміщення, оскільки фактично останнім часом проживала саме за цією адресою, зможе впливати на її свідчення, яка хоч і допитана в судовому засіданні, але її покази протирічать показам свідка ОСОБА_8 та повністю змінені на відміну від показів, наданих ОСОБА_6 на досудовому розслідуванні. Місце реєстрації свідка ОСОБА_6 , тобто с.Петрівка Софіївського району знаходиться на незначній відстані від с.Миколаївка Софіївського району, що також впливає на ризик впливу обвинуваченого на свідків. Свідок ОСОБА_9 проживає також в с.Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області, яка за клопотанням прокурора про її повторний допит до суду не з`являється.

Крім того, стороною захисту в обгрунтування заперечень також не надані докази фактичного місця проживання свідка ОСОБА_6 за місцем реєстрації, зокрема інформації з органу місцевого самоврядування, старости села, депутатів вулиці, осіб, які дійсно проживають за адресою АДРЕСА_2 та можуть підтвердити фактичне проживання ОСОБА_6 за адресою реєстрації. Відсутність вказаних доказів, що підтверджують фактичне місце проживання ОСОБА_6 унеможливлюють спростування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, заявлений прокурором ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України стороною захисту взагалі не спростований, адже встановлено, що ОСОБА_5 в 2012 році притягувався до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 КК України

Виходячи з положень ст.ст.177, 178, 183 КПК України, судом при розгляді зазначеного клопотання враховується, що мета, підстави, що стали обставиною для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою є й надалі актуальними, обвинувачений офіційно не одружений, осіб похилого віку, інвалідів на утриманні не має, судом опікуном чи піклувальником не визнаний, в 2012 році притягувався до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.185 КК України, зі свідком ОСОБА_6 , яка є його співмешканкою, фактично проживав однією сім`єю в с.Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області за однією адресою, зважаючи на відсутність доказів зміни фактичного місця проживання свідка ОСОБА_6 , тому на думку суду, враховуючи протиріччя у показах основних свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , у випадку зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 буде мати можливість незаконно впливати на свідків ОСОБА_6 , яка змінила свої показання, надані на досудовому розслідуванні, свідка ОСОБА_9 , про повторний допит якої заявив клопотання прокурор. Судом враховується, що свідчення даних свідків мають особливо важливе значення для встановлення істини по даному кримінальному провадженню, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкрімінованого йому кримінального правопорушення на відміну від досудового розслідування не визнає.

Суд вважає, що на даній стадії судового провадження, встановлені судом ризики, передбачені п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зміна запобіжного заходу на даний момент є передчасним, ризики передбачені п.п.3.5. ч.1 ст. 177 КПК України, на даний час не перестали існувати, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу обвинуваченому як тримання під вартою.

Судом враховується, що судове провадження не завершено, справа по суті не розглянута і досліджені не всі обставини скоєння кримінального правопорушення, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення воді на строк до десяти років. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому суд не знаходить підстав для зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в даному судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000260 від 12 червня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України - задовольнити .

Продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 квітня 2021 року до 16 години 40 хв..
Копію ухвали надати сторонам та направити для виконання в частині продовження строку застосування запобіжного заходу начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя ОСОБА_1