Провадження № 11-кп/4820/703/20
Справа № 677/960/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000168 від 11 травня 2019 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
Цим вироком
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, приватного підприємця, одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, з інвалідністю ІІІ-ї групи, раніше судимого:
- 01 серпня 2014 року Красилівським районним судом за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волів з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки;
- 27 січня 2015 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч.3 ст.308, ст.69, 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, за виключенням житла, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 6.04.2016 року остаточно призначено покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, за виключенням житла, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки 6 місяців 27 днів;
- 21 листопада 2017 року ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області на підставі ст.82 КК України покарання у виді позбавлення волі замінено на покарання у виді громадських робіт строком на 1 рік 9 місяців 4 дні з відрахуванням 10% із заробітку в дохід держави (16.09.2020 року відбув покарання у виді виправних робіт),
визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою, взято його під варту в залі суду.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зараховано в цей строк час його попереднього ув`язнення з 11 травня 2019 року по 13 травня 2019 року включно відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, 11 травня 2019 року ОСОБА_9 , переслідуючи мету повернення надуманих коштів, біля 19 години приїхав у АДРЕСА_2 до ОСОБА_10 . Однак співмешканка останнього ОСОБА_7 повідомила, що ОСОБА_10 немає вдома. Тоді ОСОБА_9 , знаходячись у веранді зазначеного вище будинку, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, шляхом застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, завдав ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в праву частину обличчя, від чого вона впала на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 завдав ще три удари кулаками рук у праву та ліву частини обличчя. Після того як потерпіла піднялась з підлоги та сіла на диван, він знову вдарив її правою ногою в лобну частину голови. Всього ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді забою, гематом правої підочної ділянки, які відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження.

Після побиття потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_9 зайшов до кімнати будинку, де умисно, відкрито викрав телевізор «Saturn» ST2102 вартістю 629,70 грн, після чого покинув місце події.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просив змінити вирок Старокостянтинівського районного суду від 24 вересня 2020 року відносно ОСОБА_9 та відповідно до ч.1 ст.75 КК України прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Не оспорюючи доведеності вини, погоджуючись з кваліфікацією вчиненого ОСОБА_9 злочину та не заперечуючи обставин його скоєння, разом з тим, уважав, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_12 покарання, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, не застосував ч.1 ст.75 КК України, а тому призначене йому покарання є надто суворим, а вирок суду несправедливим, ухваленим із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість призначеного покарання.
Крім того, вказував, що місцевий суд не врахував думки потерпілої при розгляді вказаної справи.
Уважав, що суд першої інстанції у оскаржуваному вироку наявність підстав для застосування положень ст.75 КК України взагалі не аналізував.
Зазначав, що при цьому не враховано вартість викраденого майна, яка є незначною, і що у ОСОБА_9 не було корисливої мети наживи або збагачення, оскільки все інше майно та кошти, що були в будинку, він не брав. Тому суспільна небезпечність даного злочину є незначною.

Крім того, вказував, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано встановлених обставин і це не зазначено у вироку, а саме тих обставин, які можуть бути також враховані як пом`якшуючі.
На його думку, враховуючи те, що у даному кримінальному провадженні є обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи позитивну характеристику особи ОСОБА_9 , місцевий суд мав би застосувати при призначенні останньому покарання за ч.1 ст.75 КК України.
Цим самим, суд не застосував і не врахував при призначенні покарання ч.2 ст.66 КК України, відповідно до якої при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті.
Захисник посилався на те, що в сукупності всіх факторів обвинуваченому можливо призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.75 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_6 у заперечення апеляційної скарги; думку потерпілої ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.
Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої захисником в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, в цій частині вирок не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про необхідність призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Усталена судова практика визначає порядок застосування ст.75 КК України таким чином, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України, оскільки місцевий суд призначив покарання у межах, встановлених санкцією статті, інкримінованого ОСОБА_9 злочину, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які б пом`якшували ОСОБА_9 покарання, судом не встановлено.

При цьому заяви ОСОБА_9 в останніх судових засіданнях місцевого суду про повне визнання ним своєї вини у інкримінованому злочині, з огляду на категоричне невизнання вини спочатку та небажання повідомити про обставини вчинення злочину, суд правильно розцінив як нещирі і зроблені з єдиною метою пом`якшити покарання.

Крім того, ОСОБА_9 у скоєному щиро не розкаявся, належних даних про виявлення ним жалю не встановлено. При цьому враховано, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_9 намагався відшкодувати потерпілій завдані збитки, просив у неї пробачення, виявляв жаль з приводу вчиненого.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 , є рецидив злочинів.

Під час апеляційного розгляду справи обвинувачений також визнав свою вину і заявив, що щиро кається у скоєному.

Суд також урахував, що ОСОБА_9 є особою молодого віку, має на утриманні одну малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває та перебуває на обліку у лікаря психіатра, раніше неодноразово судимий.

Визначаючи вид покарання ОСОБА_9 , суд, окрім наведених вище обставин, також урахував характер і обсяг вчинених злочинних дій та їх наслідки, всі відомості про особу обвинуваченого, його поведінку до та після вчинення злочину, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, наявність однієї обставини, яка обтяжує покарання, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка вказувала, що будь-яких претензій до обвинуваченого немає та просила суворо його не карати, і прийшов до висновку, що ОСОБА_9 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті обвинувачення з реальним його відбуванням.

Колегія суддів погоджується, що призначене обвинуваченому покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 такими, що на увагу не заслуговують.

Підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_9 та пом`якшення йому покарання колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4