Ухвала
Іменем України

15 вересня 2020 року

м. Київ
Справа № 752/10571/15-к
Провадження № 51-4370 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Суми, громадянки України, проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимої.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 . ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, а кримінальне провадження щодо неї закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Як зазначено в оскаржуваних судових рішеннях, згідно з обвинувальним актом, 30 вересня 2013 року ТОВ «Елітекобуд-Інвест» відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у відділенні АТ «Сбербанк Росіії» та отримано банківську картку № НОМЕР_2 . Зазначена банківська картка товариством не була активована та зберігалась у сейфі товариства, до якого мала доступ ОСОБА_4 . У червні 2014 року директором товариства Ігнатови ОСОБА_5 виявлено відсутність вказаної банківської картки. 25 червня 2014 отримано інформацію з АТ «Сбербанк Росіії», в якій зазначено, що банківська картка № НОМЕР_2 активована і по ній проведено банківські операції зі зняття готівки на суму 127 490,00 грн.
Приблизно у 2014 році у невстановлений слідством час в невстановленому слідством місці при невстановлених слідством обставинах у ОСОБА_4 , яка відповідно до наказу № 11к від 09 липня 2012 року призначена на посаду головного бухгалтера ТОВ «Елітекобуд-Інвест», маючи попередньо набутий досвід у сфері бухгалтерського обліку, досконало володіючи системою нормативно-правових актів, які регулюють відносини щодо бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємств, з метою незаконного особистого збагачення, всупереч врегульованих законом суспільним відносинам у сфері власності, у неї виник злочинний умисел, спрямований на привласнення майна «Елітекобуд-Інвест», що було їй ввірене, а саме грошові кошти у сумі 127 490,00 грн.

З метою реалізації цього умислу ОСОБА_4 в період часу з 16 квітня 2014 року по 29 травня 2014 року в невстановлений слідством час при невстановлених слідством обставинах, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, не маючи документів (розпоряджень директора, рахунків з візою директора про перерахування тощо, які могли бути підставою для перерахування грошових коштів), перебуваючи на посаді головного бухгалтера ТОВ «Елітекобуд-Інвест» та маючи доступ до поточного рахунку № НОМЕР_1 в національній валюті, відкритому в АТ «Сбербанк Росії», перерахувала грошові кошти в сумі 128 586,52 грн. із зазначеного поточного рахунку на картковий рахунок № НОМЕР_1 .

В подальшому, в період часу з 29 квітня по 06 червня 2014 року при невстановлених слідством обставинах, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на привласнення майна TOB «Елітекобуд-Інвест», не маючи документів (розпоряджень директора, рахунків з візою директора про зняття готівки тощо), перебуваючи на посаді головного бухгалтера ТОВ «Елітекобуд-Інвест» та маючи доступ до карткового рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в АТ «Сбербанк Росії», ОСОБА_4 зняла грошові кошти через банкомат в сумі 127 490,00 грн.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року апеляційну скаргу потерпілого ТОВ «ЕЛІТЕКОБУД-ІНВЕСТ» залишено без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 49 КК України.
Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції не було встановлено факту вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, не допитано обвинувачену та не встановлено, чи визнає вона вину. Оскільки судом не було встановлено наявності всіх умов та підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження, а апеляційний суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги потерпілого щодо цього, судові рішення підлягають скасуванню.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За правилами ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що ОСОБА_4 обвинувачувалась у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості. На час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції минуло більше п`яти років з дня вчинення злочину. До початку судового розгляду ОСОБА_4 заявила клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, вказавши, що їй зрозумілі наслідки такого закриття.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України умовами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність визначених законом підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення та згода обвинуваченого. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, звільнення від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.
Інші обставини, на які посилається прокурор у касаційній скарзі, зокрема встановлення факту вчинення злочину, визнання вини обвинуваченим, як обов`язкові умови для звільнення особи від кримінальної відповідальності, законом не передбачені.
Враховуючи наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, визначених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, наявність її клопотання про таке звільнення та згоди на звільнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 191 КК України, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Переглянувши ухвалу районного суду в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги потерпілого, які є аналогічними доводам касаційної скарги прокурора, та, вказавши відповідні мотиви, залишив її без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3