Номер провадження: 11-сс/813/10/21
Номер справи місцевого суду: 495/7375/20 1-кс/495/2389/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 10.12.2020 про відмову в задоволенні клопотання інспектора дізнання про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000606 від 03.12.2020 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000606 від 03.12.2020 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання інспектора СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення огляду місця події 03.12.2020, зокрема, на:

- човен «Днепр» ЯОД 0873, з підвісним двигуном марки «Віхор 30», з надписом «934 У» та заводським номером «4745»;
- сітку №1 довжиною 99,16 метрів з вічком 70 мм;
- сітку №2 довжиною 96,2 метра з вічком 70 мм, висотою 1,2 метри;
- сітку №3 довжиною 94,72 метри з вічком 70 мм, висотою 1,2 метри;
- сітку №4 довжиною 97,68 метрів з вічком 75 мм, висотою 1,2 метри;
- сітку №5 довжиною 96,2 метрів з вічком 70 мм, висотою 1,2 метри;
- сітку №6 довжиною 81,4 метри з вічком 75 мм, висотою 1,2 метри;
- сітку №7 довжиною 99,16 метрів з вічком 75 мм, висотою 1,2 метри;
- сітку №8 довжиною 99,16 метрів з вічком 70 мм, висотою 1,2 метри;
- автомобільний причеп марки «Днепр» з д.н.з. НОМЕР_1 .
Обґрунтовуючи відмову в задоволенні клопотання інспектора дізнання про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування не було доведено необхідності арешту майна, зазначеного в клопотанні, а також долучено формальну постанову про визнання майна речовими доказами, зокрема, в постанові не зазначені критерії, передбачені ч. 1 ст. 98 КПК України за якими майно відповідає ознакам речових доказів.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що вона є незаконною та суперечить нормам процесуального права з огляду на те, що слідчий суддя залишив поза увагою те, що вилучене в ході проведення огляду місця події 03.12.2020 майно відповідає критеріям речових доказів, тому існує необхідність в накладенні арешту на них для забезпечення їх збереження та запобігання зміні, знищенню та відчуженню.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання інспектора дізнання задовольнити та накласти арешт на вищевказане майно, вилучене під час проведення огляду місця події 03.12.2020.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку представника власника майна, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000606 від 03.12.2020 (а.с. 1-3), інспектор дізнання визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно його збереження як речового доказу.

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно та витягу з ЄРДР (а.с. 9) вбачається, що підрозділом дізнання Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України за повідомленням провідного державного інспектора рибоохоронного патруля №3 Чорноморського басейного управління про те, що 03.12.2020 приблизно о 12:20 год. під час проведення рейду на Дністровському лимані неподалік с. Садове Білгород-Дністровського району Одеської області було виявлено один човен «Днепр» ЯОД 0873 та осіб, які займались незаконним виловом риби, а саме 169 одиниць виду «карп-сазан» (короп), загальною вагою 186 кг, 34 одиниць виду «Товстолоб» загальною вагою 46 кг, 1 одиниця виду «Белізна» вагою 0,300 кг.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Диспозиція ч. 1 ст. 249 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.
Разом з тим, з моменту внесення відомостей до ЄРДР,а саме 03.12.2020 та вилучення зазначеного вище майна, органом досудового розслідування достовірно не встановлено суму заподіяних незаконним рибним промислом збитків.

При цьому, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що зазначене у клопотанні інспектора дізнання майно, зокрема, човен «Днепр» ЯОД 0873, з підвісним двигуном марки «Віхор 30», а також перелічені вище сітки вже були вилучені 03.12.2020 інспектором рибоохоронного патруля №3 ОСОБА_9 та відносно ОСОБА_10 був складений протокол №002576 за ч. 4 ст. 85 КУпАП (грубе порушення правил рибальства) (а.с. 16 та 17).
Таким чином, спочатку визнане майно було виявлене та вилучене в межах справи про адміністративне правопорушення та відносно особи був складений протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, проте, в подальшому, співробітники поліції вилучили зазначене майно, а також автомобільний причеп марки «Днепр» з д.н.з. НОМЕР_1 , вже в межах кримінального провадження та внесли відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 249 КК України за №0000606.
Водночас, апеляційний суд також погоджується із висновком слідчого судді про те, що постанова інспектора дізнання Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 від 04.12.2020 про визнання вищевказаного майна речовим доказом в кримінальному провадженні №0000606 від 03.12.2020 є формальною, оскільки в ній дійсно лише формально перераховане вилучене під час проведення огляду місця події 03.12.2020 майно, проте не зазначено критерії, передбачені ст. 98 КПК України, за якими таке майно відповідає ознакам речових доказів (а.с. 26-27).
За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що орган досудового розслідування, а саме інспектор дізнання, всупереч вимог ч. 2 ст. 170 та п. 1 ч. 2 ст. 173 КПК України, не довів зазначеної у його клопотанні необхідності арешту майна.
Апеляційний суд також окремо звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 04.12.2020 аналогічне за змістом клопотання інспектора СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 про арешт майна було повернуто прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання прокурором копії ухвали (а.с. 4-5) у зв`язку із тим, що в клопотанні не було зазначено та до нього не було додано документів, які б підтверджували право власності на човен «Днепр» ЯОД 0873, з підвісним двигуном марки «Віхор 30», а також на автомобільний причеп марки «Днепр» з д.н.з. НОМЕР_1 , або конкретні факти та докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження цим майном підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами.
Проте органом досудового розслідування вимог зазначеної вище ухвали фактично виконано не було та через кілька днів, а саме 09.12.2020, знову було подано аналогічне клопотання про накладення арешту на майно.
При цьому, ні інспектор дізнання в клопотанні, ні прокурор в судовому засіданні апеляційного суду не зазначили, який саме спосіб арешту майна необхідно застосувати (заборона або обмеження правомочності користування або розпорядження та ін.).

Водночас, з моменту внесення відомостей до ЄРДР, а саме 03.12.2020 до теперішнього часу, тобто 11.01.2021, жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, не дивлячись на те, що строки досудового розслідування в провадженнях такої категорії є скороченими (згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двадцяти діб у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім).

Відтак, враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді та наголошує, що стороною обвинувачення, попри посилання на встановлені в ході досудового розслідування обставини, не було доведено мети та підстав накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, клопотання було подано до суду передчасно, у зв`язку із чим слідчий суддя постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про необхідність відмови в задоволенні клопотання інспектора дізнання про накладення арешту на майно.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2020 про відмову в накладенні арешту на майно, відповідно до переліку в клопотанні, вилучене під час проведення огляду місця події 03.12.2020 в межах кримінального провадження №0000606 від 03.12.2020 за ознаками вчинення кримінального проступку , передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4