ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області заявупро самовідвід судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 від справи №381/2378/20 №1-кс/381/721/20 за заявою слідчого судді ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Фастівської місцевої прокуратури Київської області,-
ВСТАНОВИВ:

15.09.2020 до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 15.09.2020, для розгляду справи було визначено слідчого суддю ОСОБА_4 .
16.10.2020 слідчим суддею Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 було заявлено самовідвід у справі за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2020, для розгляду справи було визначено суддю ОСОБА_3 .
26.10.2020 суддею Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 було заявлено самовідвід.
Заява про самовідвід обґрунтовується тим, що під час судового розгляду заяви судді ОСОБА_4 про самовідвід у справі №381/2378/20 (провадження 1-кс/381/654/20) за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора, заявником ОСОБА_5 було висловлено образи на її адресу та безпосередньо судді ОСОБА_1 , при цьому ОСОБА_6 зазначив, що він: «Став жертвою фашистського режиму, зокрема катів голови суду ОСОБА_3 та її заступника ОСОБА_1 ».
В судове засідання по розгляду заяви про самовідвід судді учасники не з`явились, про розгляд заяви були повідомлені, що не перешкоджає її розгляду та відповідає положенням ст. 81 КПК України.
Вивчивши заяву про самовідвід слідчого судді, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ч.1 та 2 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
З аналізу змісту п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідує, що саме наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді є підставою для його відводу.
В Україні діє прецедентне право, як складова національної правової системи.
Так, в положеннях ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку, незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.06 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.98 року у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
Як вбачається з поданої заяви про самовідвід, під час судового розгляду заяви судді ОСОБА_4 про самовідвід у справі №381/2378/20 (провадження 1-кс/381/654/20) за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора, заявником ОСОБА_5 було висловлено образи на її адресу та безпосередньо щодо судді ОСОБА_1 , при цьому ОСОБА_6 зазначив, що він: «Став жертвою фашистського режиму, зокрема катів голови суду ОСОБА_3 та її заступника ОСОБА_1 ».
Виходячи зі змісту поданої заяви про самовідвід, в ній наведені достатні підстави, які унеможливлюють розгляд суддею ОСОБА_3 заяви слідчого судді ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора та з метою забезпечення права сторін на справедливий суд, уникнення сумніву щодо неупередженості судді під час проведення судового розгляду та вирішення даної справи, суд приходить до переконання, що заява судді ОСОБА_3 про самовідвід підлягає задоволенню.
Керуючись ст.75-76,80 КПК України, Конвенцією "Про захист прав людини і основоположних свобод", Конституцією України та Законом України «Про судоустрій та статус суддів",-
ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду заяви слідчого судді ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у справі №1-кс/381/721/20 381/2378/20 - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1