ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/298/20 Справа № 691/1412/18 Категорія: ч.1 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судд суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7 присутнього в режимі відеоконференції в приміщенні Городищенського районного суду Черкаської області

обвинуваченого ОСОБА_8 присутнього в режимі відеоконференції в

приміщенні Городищенського районного суду Черкаської

області

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт. Вільшана, Городищенського району Черкаської області,

громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою,

одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше

не судимого,

визнано не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення,

в с т а н о в и л а :

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_10 , 09.07.2018, близько 09 год. 30 хв., знаходячись в приміщенні службового кабінету спеціаліста 1 категорії землевпорядника Вільшанської селищної ради, за адресою вул. Шевченка, 190, смт. Вільшана, Городищенського району, Черкаської області, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком лівої руки в праве передпліччя ОСОБА_11 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синця правого передпліччя, які, згідно висновку судово-медичного експерта №05-11-01/170 від 02.10.2018, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 просив вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 17.12.2019 щодо ОСОБА_10 скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Під час розгляду справи повторно дослідити матеріали кримінального провадження, а саме: заяву потерпілої ОСОБА_11 від 10.07.2018 про вчинення кримінального правопорушення (а.с.80); висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.07.2018 №05-11-01/123 (а.с.81-82); протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 14.09.2018 (а.с.87-89); протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 17.09.2018 (а.с.90-92); висновок судово-медичної експертизи від 02.10.2018 №05-11-01/170 (а.с.97-98); допитати потерпілу ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ..

Вказує, що суд при розгляді справи в порушення вимог ст.ст. 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК України упереджено підійшов до оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а рішення про недоведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України побудував на суперечливих та належно не перевірених доводах, не проаналізувавши з точки зору належності, допустимості та достатності всі докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження та подані стороною обвинувачення під час судового розгляду та не надавши оцінки в їх сукупності та взаємозв`язку.

Не надавши оцінку доводам обвинувачення в сукупності з іншими доказами щодо умисних дій обвинуваченого ОСОБА_10 , який перебуває у тривалих неприязних відносинах із службовими особами Вільшанської селищної ради, поводить себе агресивно при спілкуванні із представниками органу місцевого самоврядування, суд безпідставно констатував відсутність безсумнівних доказів причетності обвинуваченого до умисного нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілій.

Також, зазначає прокурор, суд прийшов до помилкового висновку про недопустимість доказу - висновку судово-медичного експерта від 02.10.2018 № 05-11-01/170, оскільки покладений в його основу висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.07.2018 № 05-11-01/123, поданий потерпілою, яка у визначеному законом порядку набула свого правового статусу з моменту подання заяви про вчинення злочину і скористалась своїм правом, передбаченим п. 3 ч.1 ст.56 КПК України.

Визнання судом недопустимими доказами протоколів проведення слідчого експерименту з потерпілою та зі свідком ОСОБА_12 з фототаблицями, на підставі яких проводилась судово-медична експертиза, є помилковим, оскільки, у відповідності до положень ч. 1 ст. 240 КПК України, вказана слідча дія проведена слідчим у службовому кабінеті №14 Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області шляхом відтворення дій та обстановки з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, повністю відображає обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій та могла бути проведена за таких умов.

Невідповідність показань потерпілої та свідка ОСОБА_12 про нанесення удару кулаком та відображенням на фотознімках, доданих до протоколів слідчих експериментів, з яких вбачається механізм нанесення удару долонею руки, не є суттєвою та не може бути підставою для визнання протоколів проведення слідчих експериментів недопустимими доказами, оскільки, вказані слідчі дії проводилися з метою відтворення обстановки та механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілій за вказаних умов, а характер отриманих тілесних ушкоджень не вимагає деталізації, якою саме частиною руки їх було нанесено.

Прокурор вказує, що виходячи із системного аналізу норм ст.ст. 94, 370, 374 КПК України установлено, що судом безумовно допущено порушення кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду та оцінки всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом. А допущені судом порушення є істотними, оскільки вони перешкодили постановити законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора та просив залишити її без задоволення, а вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 17.12.2019 залишити без змін. Відмовити в задоволенні прокурора щодо повторного дослідження доказів в частині проведення допитів потерпілої та свідків.

Вказує, що за результатами судового розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_10 судом досліджено всі докази, які в судових засіданнях надавалися стороною обвинувачення. Під час розгляду кримінального провадження судом створено всі умови щодо забезпечення принципів кримінального процесу, визначеного чинним КПК України. Як наслідок, суд безпосередньо у встановленому порядку, створивши всі умови для змагальності сторін, дотримуючись вимог щодо справедливості, безсторонності дослідив докази в тому обсязі, який надано стороною обвинувачення.

А тому, вважає захисник, твердження прокурора, який оскаржив вирок, про невідповідність оскаржуваного судового рішення фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурорів, які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 із вказаних у ній підстав, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Вказані дії стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), сторона обвинувачення, посилалась на дані показань потерпілої та свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні, а саме:

- дані показань потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила, що 09.07.2018 о 08.00 годині вона прийшла на робоче місце у свій службовий кабінет. Близько 09.00 години, почула крики в кабінеті селищного голови. Потім зайшов ОСОБА_10 та наказним тоном, сказав: «Йди сюди!». Він обзивав її та селищного голову. Скандал був пов`язаний зі спадщиною, зокрема з розміром земельної ділянки, яку успадкував ОСОБА_10 . Вона пішла до себе в кабінет взяти кадастрову книгу, а ОСОБА_10 - за нею. Потім зайшов селищний голова. Коли вона діставала кадастрову книгу, ОСОБА_10 її вдарив. Удар був навмисним, після якого залишився синець. На зауваження, ОСОБА_10 не реагував, продовжуючи її обзивати. При цьому був присутній селищний голова. В селищній раді були інші працівники та одна відвідувачка, проте вони не бачили, як ОСОБА_10 наніс їй удар. Вона, сидячи за своїм робочим столом, намагалась дістати кадастрову книгу, а коли припіднялась, дивлячись вниз і беручи книгу, то ОСОБА_10 наніс їй навмисний удар, як їй здалося, лівою рукою. Її намагання дістати книгу, ОСОБА_10 не міг зрозуміти як її спробу нанести йому удар. Розмова йшла про землю і вона намагалась надати роз`яснення ОСОБА_10 , а він її вдарив. В поліцію телефонували два рази. Одного разу працівники селищної ради щодо поведінки ОСОБА_10 , а другого разу телефонувала вона по причині нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .. На наступний день, вона їздила в м. Корсунь-Шевченківський до експерта. До цього випадку, у неї з ОСОБА_10 тривалий час були неприязні відносини, які розпочалися, на її думку, з часу, коли вони разом проходили конкурс на посаду землевпорядника селищної ради. Претензій матеріального характеру до ОСОБА_10 не мала, проте миритися не бажала. Підтримала обвинувачення, при призначенні покарання, покладалась на розсуд суду;

- дані показань свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що, на початку робочого дня, 09.07.2018, в кабінеті землевпорядника Вільшанської селищної ради, стався інцидент між ОСОБА_10 і землевпорядником ОСОБА_11 .. Він був при цьому присутній. Зранку ОСОБА_10 забіг в приміщення селищної ради в збудженому стані і пішов у кабінет землевпорядника. Він пішов за ним. При передачі документів, стався удар по правій руці землевпорядника. ОСОБА_10 наніс умисний удар ОСОБА_11 долонею лівої руки по її правій руці, коли та чи брала від нього, чи передавала йому якийсь документ формату А4. ОСОБА_10 не міг подумати, що потерпіла в цей час хоче нанести йому удар. Від удару утворився невеликий синяк. На потерпілій був одяг з коротким рукавом. Після цього, він попросив ОСОБА_10 вийти на подвір`я і заспокоїтись. Вже перебуваючи на подвір`ї, він викликав поліцію, так як вони із ОСОБА_10 збирались їхати до спірної земельної ділянки, а також у зв`язку з поведінкою останнього під час конфлікту;

- дані показань свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що 09.07.2018, близько 09.00 години, в приймальню селищної ради увірвався ОСОБА_10 та відразу забіг до кабінету голови. При цьому, останній на всіх кричав. Що відбувалось в кабінеті ОСОБА_11 , вона не бачила, лише чула крики. Потім ОСОБА_11 зайшла і показала синяк на правій руці, який був не вище ліктя і не на кисті руки, синього кольору. ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_10 зайшов до неї по питанню землі і чи то вдарив її по руці, чи то взяв за руку, точно не пам`ятає;

- дані показань свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що того дня, близько 09.00 години, вона знаходилась на робочому місці. В цей час, в прийомну забіг ОСОБА_10 та запитав чи є голова і пішов до його кабінету, де вчинив сварку. Вийшов голова, а потім секретар, якій ОСОБА_10 сказав, щоб та йшла на своє робоче місце. Потім ОСОБА_10 пішов у кабінет землевпорядника, звідки чулася сварка. Пізніше прийшла ОСОБА_11 і повідомила, що ОСОБА_10 її вдарив і показала синця рожево-синього кольору на правій руці, який знаходився не вище ліктя. Яким чином ОСОБА_10 наніс їй удар, не пояснювала. Що відбувалося в кабінеті ОСОБА_11 , вона не бачила, проте знає, що під час сварки, там також був присутній селищний голова;

- дані показань свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що 09.07.2018, близько 09.00 години, вона почула, як в приміщенні селищної ради люди голосно сперечалися. Вона вийшла з кабінету в приймальню, де у ОСОБА_10 з селищним головою відбувалася сварка, при цьому ОСОБА_10 сказав їй, щоб вона поверталась до свого кабінету, а сам пішов до кабінету ОСОБА_11 , де сварка продовжилась. Пізніше прийшла ОСОБА_11 та повідомила, що ОСОБА_16 її вдарив і показала синця, синьо-червоного кольору, який був на правій руці, ближче до ліктя. Одяг на ОСОБА_11 був з коротким рукавом.

Крім того, в якості доказів винуватості ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочині, стороною обвинувачення були надані наступні письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом, а саме:

- дані витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000349 від 11.07.2018;

- дані заяви ОСОБА_11 про притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності від 10.07.2018, яка зареєстрована 11.07.2018 за № 1971;

- дані висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.07.2018 № 05-11-01/123, який проведений на підставі самозвернення (письмова заява від 10.07.2018), згідно якого на тілі ОСОБА_11 , на задньо-ліктьовій поверхні верхньої третини правого передпліччя, виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця правого передпліччя;

- дані доручення на проведення досудового розслідування від 11.07.2018 у кримінальному провадженні № 0000349, внесеному до ЄРДР 11.07.2018;

- дані довідки про прийняття та реєстрацію заяви від 11.07.2018;

- дані повідомлення прокурору про початок досудового розслідування від 11.07.2018 у кримінальному провадженні № 0000349;

- дані постанови заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури від 12.07.2018 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні;

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 14.09.2018 за участі потерпілої ОСОБА_11 з фототаблицею, згідно яких потерпіла розповіла та показала, яким чином ОСОБА_10 наніс їй удар;

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 17.09.2018 за участі свідка ОСОБА_12 з фототаблицею, згідно яких свідок розповів та показав, яким чином ОСОБА_10 наніс удар ОСОБА_11 ;

- дані клопотання слідчого СВ Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 про призначення судово-медичної експертизи від 17.09.2018;

- дані копії ухвали слідчого судді Городищенського районного суду від 20.09.2018 про призначення судово-медичної експертизи;

- дані висновку експерта № 05-11-01/170 від 02.10.2018, згідно якого ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця правого передпліччя, які утворилися від дії тупого твердого предмету, не спричиняють короткочасного розладу здоров`я і по цій ознаці відносяться до легких тілесних ушкоджень та могли утворитися при обставинах, вказаних потерпілою під час проведення з нею 14.09.2018 слідчого експерименту та при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_12 під час проведення з ним 17.09.2018 слідчого експерименту;

- дані світлокопії форми № 1 (заяви про видачу паспорта) ОСОБА_10 ;

- дані довідки-характеристики від 18.07.2018 № 02-34/969 на ОСОБА_10 за підписом селищного голови ОСОБА_12 ;

- дані довідки КЗ «Городищенського РТМО» № 193 та № 211 від 14.09.2018, згідно яких ОСОБА_10 на обліку у наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває;

- дані вимоги УІАП ГНП в Черкаській області від 20.09.2018, згідно якої ОСОБА_10 раніше не судимий;

- дані повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 18.10.2018, згідно якої ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

- дані запиту прокурора на адресу підозрюваного ОСОБА_10 про надання доступу до матеріалів, доказів та можливості скопіювати матеріали, які вони (сторона захисту) мають намір використати, як доказ в суді від 30.10.2018 № 8992 вих. 18, в якому ОСОБА_10 повідомив, що матеріали, документи і інші докази, якими він міг би спростувати підозру обвинувачення на даний час у його розпорядженні відсутні. Докази, якими він мав намір спростувати обвинувачення, слідством не здобуті через не проведення слідчого експерименту з ним та судово-медичної експертизи за його результатами;

- дані запиту прокурора на адресу захисника ОСОБА_9 про надання доступу до матеріалів, доказів та можливості скопіювати матеріали, які вони (сторона захисту) мають намір використати, як доказ в суді від 30.10.2018 № 8992 вих. 18, в якому ОСОБА_9 повідомив, що матеріали, документи щодо спростування обвинувачення ОСОБА_10 на даний час відсутні. Слід зазначити, що у провадженні не проведено слідчого експерименту з його підзахисним та за його результатами не призначено судово-медичну експертизу, яку сторона захисту мала намір використати як докази захисту;

- дані протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 31.10.2018, згідно з яким підозрюваний ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_9 підтвердили факт надання їм доступу до матеріалів досудового розслідування 31.10.2018. При цьому, підозрюваний ОСОБА_10 зазначив, що з матеріалами кримінального провадження ознайомлений, заяв і клопотань не має та підтримує клопотання захисника. Зокрема, захисник зазначив, що з матеріалами кримінального провадження ознайомлений та вважає, що за результатами досудового розслідування має бути прийняте рішення про закриття провадження у зв`язку з наявністю декількох підстав: малозначність вчиненого діяння через неспричинення шкоди здоров`ю потерпілого; недоведеність вини ОСОБА_10 під час досудового розслідування, не перевірена можливість одержання тілесних ушкоджень потерпілою в побутових умовах. Дана обставина, за умов демонстрації свідком та потерпілою різних механізмів нанесення тілесних ушкоджень може спростувати твердження про причетність ОСОБА_10 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій. Також, під час досудового розслідування не перевірені доводи ОСОБА_10 про механізм можливого нанесення ушкоджень за умов відсторонення від себе руки потерпілої. Не зважаючи на розбіжності у показаннях потерпілої та підозрюваного, одночасний їх допит не проведено. Слідчий експеримент з підозрюваним не проведений та, за його результатами, не призначено судово-медичну експертизу.

Інших доказів в підтвердження причетності обвинуваченого ОСОБА_10 до інкримінованого йому злочину, прокурором не надано.

Допитаний судом, обвинувачений ОСОБА_10 винним себе у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) не визнав та зазначив, що 09.07.2018 він зайшов до землевпорядника Вільшанської селищної ради ОСОБА_11 з метою з`ясування земельного питання. ОСОБА_11 відмовила йому в наданні роз`яснень. Після цього, він пішов до селищного голови ОСОБА_12 та запросив його в кабінет ОСОБА_11 , на що той сказав, щоб він покликав ОСОБА_11 до його кабінету. Остання прийшла, вони поговорили, заспокоїлися, після чого пішли до кабінету ОСОБА_11 , щоб подивитись на документи щодо розмірів земельних ділянок, які дісталися йому в спадщину. Спочатку ОСОБА_11 не погоджувалась надавати документи, а потім погодилась. Та коли, при вивченні наданого документу, у них виник спір, ОСОБА_11 , відстоюючи свою точку зору, припіднялася з-за свого столу та почала тицяти пальцем в його живіт, внаслідок чого, він, правою рукою відмахнув її руку. Кулаком він ударів не наносив і не мав на меті цього робити, оскільки сам запросив селищного голову в кабінет потерпілої ОСОБА_11 .. Якби він хотів це зробити, то зробив би це раніше і без свідків. Окрім того, місце положення його в кабінеті не дозволяло нанести удар кулаком лівої руки, оскільки поряд знаходився ОСОБА_12 та був перешкодою для нанесення удару лівою рукою. Такі ж покази він давав і слідчому та просив провести з ним слідчий експеримент, проте слідчий проігнорував його прохання та провів слідчий експеримент з потерпілою та свідком. Він не заперечує, щодо вчинення ним дрібного хуліганства, яке полягало в розмові у підвищеному тоні та нецензурних висловлюваннях в адресу селищного голови та інших деяких працівників селищної ради, за що на нього було накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з оцінкою доказів місцевого суду щодо того, що висновок судово-медичної експертизи № 05-11-01/170 від 02.10.2018, в силу ст. 86 КПК України, слід визнати недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки він здобутий з порушенням порядку, встановленого КПК України, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, потерпіла звернулась з заявою про вчинення відносно неї злочину, 11.07.2018, на підставі якої, цього ж дня, відомості були внесені до ЄРДР. Разом із заявою, згідно пояснень потерпілої, як доказ спричинення їй тілесних ушкоджень, вона надала висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.07.2018 № 05-11-01/123.

17.09.2018, слідчий СВ Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 звернувся до Городищенського районного суду з клопотанням про призначення судово-медичної експертизи, за результатами якого, ухвалою слідчого судді Городищенського районного суду від 20.09.2018 у справі була призначена судово-медична експертиза.

Згідно зазначеної ухвали слідчого судді, для проведення експертизи, експерту були надані: копія висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.07.2018 № 05-11-01/123; копія протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_11 з фототаблицею від 14.09.2018 та копія протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 з фототаблицею від 17.09.2018.

В своєму висновку № 05-11-01/170 від 02.10.2018, експерт, в обґрунтування своїх підсумків, послався, в тому числі, на зазначений вище висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.07.2018 № 05-11-01/123.

При проведенні експертизи 02.10.2018, потерпіла ОСОБА_11 повторно експертом не оглядалась, а виходячи зі змісту висновку, експертом були використані дані огляду потерпілої 10.07.2018, тобто характер тілесних ушкоджень, їх локалізація, тяжкість та механізм утворення.

Оскільки, відомості про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, були внесені до ЄРДР 11.07.2018, а наданий потерпілою висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 05-11-01/123, складений останнім 10.07.2018, тобто до внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, що суперечить приписам ч.1, 2 та 3 ст. 214 КПК України та вимогам ч. 2 ст. 56 КПК України і, в силу вимог ст. 86 КПК України, був визнаний місцевим судом недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки він здобутий з порушенням порядку, встановленого КПК України, тому з таким висновком повністю погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції, так як він є обґрунтованим, відповідає матеріалам провадження і зроблений з посиланням на вимоги норм КПК України.

Також указаний висновок, серед іншого, був покладений експертом в основу, при підведенні підсумків у висновку № 05-11-01/170 від 02.10.2018, під час проведення судово-медичної експертизи.

Колегія суддів апеляційного суду також вважає обґрунтованим посилання місцевого суду на рішення ЄСПЛ, зокрема «Нечипорук і Йонкало проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що докази, отримані у кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від їх доказової сили та того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Даний висновок суду повністю узгоджується з висновками ЄСПЛ, наведеними в рішеннях «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України», де ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», а саме: коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Щодо інших доказів, на підставі яких була проведена судово-медична експертиза, зокрема протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_11 з фототаблицею від 14.09.2018 та протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 з фототаблицею від 17.09.2018, то згідно їх змісту, вони проведені в службовому кабінеті № 14 Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, що суперечить приписам ч. 1 ст. 240 КПК України, згідно якої, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести, зокрема, слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події.

Як вбачається з фототаблиць доданих до протоколів проведення слідчих експериментів, потерпіла та свідок відтворюють різні обставини події в одному і тому ж кабінеті. Статист, яким є слідчий СВ Городищенського ВП, в одному разі вказує, що потерпіла діставала документи з одного краю столу, а в другому разі з іншого краю столу.

Щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень, то потерпіла, зазначаючи, що ОСОБА_10 наніс їй удар кулаком, згідно фототаблиці, показує нанесення удару відкритою долонею руки. Свідок ОСОБА_12 , зазначаючи, що ОСОБА_10 наніс удар кулаком, згідно фототаблиці, показує механізм нанесення удару долонею руки.

Беручи до уваги місце проведення слідчого експерименту з потерпілою та свідком службовий кабінет Городищенського ВП в м. Городище, а не службовий кабінет потерпілої ОСОБА_11 в приміщенні Вільшанської селищної ради смт. Вільшана, неспівпадіння пояснень зазначених учасників процесу, наведених в протоколах слідчих експериментів, з відтворенням дій учасників сварки, зафіксованих на фототаблицях до них, суд першої інстанції дійшов висновку, що слідчим відтворення дій, обстановки, обставин події, що сталася 09.07.2018, було проведено всупереч вимог ч. 1 ст. 240 КПК України, що в силу ст. 86 КПК України, є підставою для визнання протоколів відтворення від 14.09.2018 та 17.09.2018 з фототаблицями неналежними доказами, оскільки вони здобуті з порушенням порядку, встановленого КПК України.

При цьому, місцевий суд, також врахував, що свідок ОСОБА_12 , будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив, що обвинувачений ОСОБА_10 наніс удар потерпілій ОСОБА_11 долонею лівої руки.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим і погоджується з тим, що відтворення дій, обстановки, обставин події, що сталася 09.07.2018, було проведено всупереч вимог ч. 1 ст. 240 КПК України і в силу ст. 86 КПК України, є підставою для визнання протоколів відтворення від 14.09.2018 та 17.09.2018 з фототаблицями неналежними доказами, оскільки вони здобуті з порушенням порядку, встановленого КПК України.

Крім цього, згідно пояснень обвинуваченого, чого не заперечував прокурор та що підтверджується наданими доказами, в тому числі клопотаннями, наведеними стороною захисту в протоколі про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 31.10.2018, обвинувачений, під час досудового розслідування, наводив інші обставини щодо подій, які відбулися під час конфлікту в службовому кабінеті потерпілої 09.07.2018.

Проте, слідчим були проігноровані пояснення підозрюваного та не взяті до уваги клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту з обвинуваченим та судово-медичної експертизи за його результатами, викладеними в запитах прокурора на адресу підозрюваного ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 про надання доступу до матеріалів, доказів та можливості скопіювати матеріали, які вони (сторона захисту) мають намір використати, як доказ в суді від 30.10.2018.

Беручи до уваги вищенаведене, місцевий суд дійшов висновку, що слідчий, під час проведення досудового розслідування, проігнорувавши клопотання сторони захисту та, порушуючи приписи ч. 2 ст. 9 КПК України щодо повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, виявлення як тих обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують підозрюваного, порушив право ОСОБА_10 на захист, а тому, в силу приписів п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, такі дії слідчого визнав істотним порушенням прав людини і основоположних свобод при здійсненні досудового розслідування в даному кримінальному провадженні і з цим висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

При цьому, місцевий суд вказав, що в ході проведення судового слідства, суд був позбавлений можливості, з власної ініціативи, відновити право обвинуваченого на захист, шляхом доручення органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 333 КПК України, у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд, за клопотанням сторони кримінального провадження, має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії, оскільки з такими клопотаннями, сторони кримінального провадження до суду не зверталися.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду та вважає його вірним, щодо того, що всі інші докази, досліджені судом в нарадчій кімнаті, а саме: світлокопія форми № 1 (заяви про видачу паспорта) ОСОБА_10 ; довідка-характеристика від 18.07.2018 № 02-34/969 на ОСОБА_10 за підписом селищного голови ОСОБА_12 ; довідки КЗ «Городищенського РТМО» № 193 та № 211 від 14.09.2018, згідно яких ОСОБА_10 на обліку у наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває; вимога УІАП ГНП в Черкаській області від 20.09.2018 щодо наявних попередніх судимостей ОСОБА_10 ; повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 18.10.2018, згідно якої ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; доручення на проведення досудового розслідування від 11.07.2018 у кримінальному провадженню № 0000349, внесеному до ЄРДР 11.07.2018; довідка про прийняття та реєстрацію заяви від 11.07.2018; повідомлення прокурору про початок досудового розслідування від 11.07.2018 у кримінальному провадженні № 0000349; постанова заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури від 12.07.2018 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, кожен окремо, сам по собі, та всі у своїй сукупності не підтверджують вину ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції також вважає вірною та цілком обґрунтованою таку юридичну оцінку доказів пояснень свідків, зокрема, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які безпосередніми очевидцями події не були, а дізналися про обставини від потерпілої. Тобто їх показання, в силу приписів ч.1 ст.97 КПК України, є показаннями з чужих слів,

При цьому, кожен із вказаних свідків, в своїх поясненнях, зазначив, що ОСОБА_10 наніс саме удар потерпілій.

Обвинувачений ОСОБА_10 у своїх поясненнях категорично заперечував факт нанесення ним удару потерпілій, тобто, він фактично не погодився з такими доказами, як показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , а тому суд, в силу приписів ч.4 ст.97 КПК України, не визнав доказами у даному провадженні.

Безпосереднім свідком події, що відбулася в службовому кабінеті потерпілої ОСОБА_11 , був селищний голова ОСОБА_12 , який пояснив, що ОСОБА_10 наніс потерпілій удар долонею руки.

При аналізі показань свідка ОСОБА_12 , наданих ним у судовому засіданні, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України, вони є належними та допустимими. Проте, вони не є достатніми та такими, що поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і з таким висновком також погоджується суд апеляційної інстанції, вважаючи, що лише даних показань свідка ОСОБА_12 , без сукупності з іншими доказами, які були б здобуті без порушень норм КПК України, явно недостатньо для доведення поза розумним сумнівом, як на цьому постійно наголошує ЄСПЛ, для доведення винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Інших належних та допустимих доказів нанесення обвинуваченим ОСОБА_10 легкого тілесного ушкодження потерпілій, стороною обвинувачення не надано і такі не були встановлені судом у ході розгляду даного кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 21 Постанови ПВС України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», виправдувальний вирок постановляється, зокрема, за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.

Згідно п. 23 зазначеної Постанови, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Прокурор Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 просив провести часткове судове слідство та дослідити ряд документів та доказів, які були ним зазначені в резолютивній частині його апеляційної скарги.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції відмовила в задоволенні такого клопотання відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги прокурора Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про те, що вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що місцевий суд упереджено підійшов до оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а рішення про недоведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України побудував на суперечливих та належно не перевірених доводах, не проаналізувавши з точки зору належності, допустимості та достатності всі докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження та подані стороною обвинувачення під час судового розгляду та не надавши оцінки в їх сукупності та взаємозв`язку, не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції з якими також повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду.

На думку суду апеляційної інстанції, місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2019 року, щодо ОСОБА_10 , залишити без зміни.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :