Кримінальне провадження № 703/1323/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секрета рях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

потерпілого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміли кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000234 від 04 лютого 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого:

- 10 вересня 2002 року Кам`янським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 1рік, перегляд вироку 04 лютого 2003 року Смілянським міським судом Черкаської області, яким відмінено звільнення від покарання з іспитовим строком та направлено в місця позбавлення волі на 3 роки у виправну колонію посиленого режиму;

- 07 серпня 2012 року Смілянським міським судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з іспитовим строком на 2 роки;

- 24 грудня 2012 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання по вироку Смілянського міськрайонного суду від 07 серпня 2012 року та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців у виправну колонію середнього рівня безпеки для засуджених вперше, звільнений 21 січня 2017 року по відбуттю строку покарання, за що судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена,-

- за ч. 2 ст.185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_13 , 01 лютого 2018 року близько 12 години, шляхом вільного доступу, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , маючи не зняту та не погашену судимість за злочини проти власності, повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав зварювальний апарат, вартістю 2000 гривень, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 2000 гривень.

Він же, повторно, 02 лютого 2018 року близько 12 години, шляхом вільного доступу, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав радіатор системи охолодження автомобіля «Москвич», вартістю 500 гривень, радіатор системи опалення автомобіля «Москвич», вартістю 500 гривень, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 1000 гривень.

Він же, повторно, 03 лютого 2018 року близько 10 години, шляхом вільного доступу, перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав плазмовий телевізор «VIGO», вартістю 2600 гривень, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 2600 гривень.

Він же, повторно, в середині лютого 2018 року, у невстановлений досудовим розслідуванням день, близько 12 години, шляхом вільного доступу, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав мотор від циркулярки, вартістю 500 гривень, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 500 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_13 винним себе визнав повністю.

Потерпілий ОСОБА_12 не наполягав на призначенні суворого покарання, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не мав та вибачив його.

Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються. Тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового провадження щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно обставин справи, що підтверджують вину обвинуваченого, обмежившись лише його допитом та дослідженням письмових даних, які характеризують його особу. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_13 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Інші докази суду для дослідження не надавались, хоча суд роз`яснив учасникам розгляду справи вимоги ч.3 ст. 349 КПК України. Учасники судового розгляду не оспорювали фактичних обставин справи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_13 суд кваліфікує за ч. 2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття у скоєних кримінальних правопорушеннях.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, що відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має не зняту та непогашену судимість, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд також враховує наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, відтак приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе при призначенні покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі. Разом з тим, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_13 може бути виправлений без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов по справі не заявлено, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_13 під час проведення досудового розслідування та судового розгляду не обирався.

Керуючись ст.ст.65, 66, 67, 75, 76, ч.2 ст. 185 КК України, ст.ст.100, 124, 369-371, 374, 376 КПК України,-

засудив:

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_13 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, з підстав не пов`язаних із запереченням обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: ОСОБА_1