Провадження № 11-кп/824/1601/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

25 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати 60 днів, тобто до 18 лютого 2021 року включно,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0004811 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

21.12.2020 року прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2020 року клопотання прокурора задоволено та ОСОБА_6 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати 60 днів, тобто до 18.02.2021 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною їй протягом строку дії ухвали залишати житло у певний період доби.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що прокурором не доведено існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. Вважає, що судом першої інстанції не було перевірено застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу. Також зазначає, що в обвинуваченої наявна на утриманні малолітня дитина, на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 року у справі «Bellet v. France» зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст. 331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_6 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченої, місцевий суд врахував обґрунтованість підозри у вчиненні тяжкого злочину, враховано особу обвинуваченої, яка раніше не судима, офіційно не працевлаштована, одружена, має на утриманні малолітню дитину, обвинувачена за своїм віком та станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи її віку, також судом враховано те, що злочин вчинений із застосуванням насилля, від якого настала смерть потерпілого, та правильно прийшов до переконання, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, у змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику уникнення кримінальної відповідальності, впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати встановленню істину в кримінальному провадженні.

Зазначені ризики на цей час продовжують існувати та є реальними. Крім того, усвідомлення обвинуваченою тяжкості покарання, яке може їй загрожувати, свідчить про те, що остання з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що прокурором не обґрунтовано існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України. Крім того, на даний час розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 ще триває, дослідження доказів ще не завершено, не допитані свідки по справі, та не прийнято остаточного рішення в кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, районний суд взяв до уваги особу обвинуваченої, тяжкість, характер вчиненого злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції захисником не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись положеннями ст.ст. 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати 60 днів, тобто до 18 лютого 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя