Провадження № 1кп/201/82/2020
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська об`єднані кримінальні провадження № 0002709, № 0001039 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінальних правопрушень передбачених ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

потерпілий ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , перебуваючи 29.10.2018 близько 09-00 годин за адресою: АДРЕСА_1 , побачив грошові кошти на загальну суму 300 грн., які лежали на тумбочці в спальній кімнаті квартири та належали потерпілому ОСОБА_5 . Після чого у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів на загальну суму 300 грн.

Далі ОСОБА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, підійшов до тумбочки, яка стояла в спальній кімнаті квартири та взяв грошові кошти на загальну суму 300 грн.

Після чого ОСОБА_3 доводячи свій злочинний умисел до кінця, спрямований на таємне викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, тримаючи зазначене майно в руках, залишив місце скоєння кримінального правопорушення та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

25.04.2019 приблизно о 10-00 годині ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, побачив в лівій кишені чоловічої куртки, яка належить потерпілому ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 310 грн., які оьбвинувачений визначив як об`єкт свого злочинного посягання.
Далі ОСОБА_3 перебуваючи у вказаний час та місці, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, взяв грошові кошти в розмірі 310 гривень із лівої кишені чоловічої куртки та поклав їх до правої кишені своїх штанів та з викраденим майном покинув місце злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 310 грн.
Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі, надав показання, як підтверджують обставини викладені в обвинувальних актах та не викликають сумнівів у їх правдивості з огляду на деталізацію подій, описаних обвинуваченим.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений, та інші учасники процесу не оспорюють:

1) події кримінальних правопорушень (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, форма вини, мотив і мета вчинення кримінальних правопорушень;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.
Також судом встановлено, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. При цьому суд роз`яснив учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України і за результатами згоди учасників, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого у інкримінованих йому кримінального проступку та злочині і його дії органом досудового слідства кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна та ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, один з яких відноситься до кримінального проступку, а інший до нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі за вчинення кримінального проступку та позбавлення волі за вчинення злочину, оскільки більш м`які покарання передбачені санкцією статті не зможуть забезпечити його виправлення та попередження нових кримінальних проваджень, а саме таке покарання буде відповідати ступеню тяжкості вчинених злочинів, конкретним їх обставинам, даним про особу обвинуваченого та обставинам, що пом`якшують його покарання. Застосувати на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначення ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, обставини кримінальних правопорушень, що описано вище, особу обвинуваченого, думку потерпілого, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши до відбування покарання у виді двох років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді двох років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

На підставі п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1