Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4466/20
У Х В А Л А
іменем України

25.09.2020 м. Полтава

Слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , розглянувши матеріали заяви ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_3 , про зобов`язання надати медичне лікування, -

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Київського районного суду м. Полтави 25.09.2020 надійшла заява ОСОБА_2 , подана в інтересах ОСОБА_3 , про зобов`язання забезпечити право на охорону здоров`я та надати медичне лікування.

В поданій до слідчого судді Київського районного суду м. Полтави скарзі заявник, посилаючись на норми ст. 206 КПК України, просить слідчого суддю постановити ухвалу, якою зобов`язати Полтавську медичну частину № 23 філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в Полтавській області», забезпечити додержання прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на охорону здоров`я та отримання необхідного медичного лікування шляхом невідкладного проведення медичного обстеження особи, що перебуває під вартою та забезпечення його лікуванням.

Статтею 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За нормами ст. 26 КПК України слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень згідно з цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним клопотанням, заявником не враховано вимоги законодавства та нормативно-правових актів України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Згідно ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту N 239/5/104 від 10.02.2012, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, п. 2.3. Медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

В п. 2.7. вказаного Порядку передбачено, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Отже, надання медичної допомоги та поміщення у лікувальний заклад не потребує рішення суду про зміну запобіжного заходу, чи зобов`язання надати медичну допомогу, оскільки керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.

Відповідно до вимог частин 1 9 ст. 206 КПК України, слідчий суддя при здійсненні загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, що набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

В поданій до слідчого судді скарзі саме в порядку ст. 206 КПК України, захисник не обґрунтовує вимоги скарги перебуванням ОСОБА_3 під вартою без належних на те підстав.

Натомість, заявник підтверджує ту обставину, що особа перебуває під вартою відповідно до судового рішення.

На підставі викладеного, враховуючи, що захисником ОСОБА_2 подано заяву з питань, які не підлягають вирішенню слідчим суддею Київського районного суду м. Полтави, у відкритті провадження за завою слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 26, 206, 303 - 304 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , поданою в інтересах ОСОБА_3 , про зобов`язання забезпечення прав на охорону здоров`я.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1