Дата документу 25.11.2020 Справа № 554/7798/19
Справа № 554/7798/20
У Х В А Л А
Іменем України
25 листопада 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: слідчого судді - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження -,

в с т а н о в и в :

07.09.2020 року до Октябрського районного суду м. Полтави звернувся ОСОБА_3 зі скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 05.02.2020, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 01.02.2019 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 139 КК України.

Постанову слідчого вважає незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства.

Просив суд скасувати постанову про закриття кримінального провадження № 0000033 від 05 лютого 2020 року.

В судовому засіданні скаржник та його представник подану скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав викладених у ній.

Слідчий в судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням слухати скаргу без її участі, проти задоволення скарги заперечувала.

Вивчивши матеріали скарги, кримінального провадження № 0000012, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

У ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кожен факт протиправної поведінки підлягає належній перевірці.

Відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного та неупередженого процесуального рішення.

В силу вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які мають значення у кримінальному провадженні, покладено на слідчого, та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

За своєю суттю доказування - це збирання, перевірка, оцінка доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

В ході досудового розслідування слідчий зобов`язаний встановити та перевірити обставини, які мають значення для кримінального провадження. Їх перелік наведений у ч. 1 ст. 91 КПК України.

При цьому, слідчому не достатньо лише зібрати докази. Йому, в силу ст. 94 КПК України, необхідно їх оцінити з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення про можливість кримінального переслідування конкретної особи.

Кримінальне переслідування конкретної особи може бути розпочато лише у разі наявності необхідних та достатніх доказів, які без жодного об`єктивного сумніву доводять причетність особи до вчинення конкретного злочину. Жоден доказ не має наперед встановленої сили, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

При встановленні відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та відсутність можливості їх отримати, слідчий, відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, закриває кримінальне провадження.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).

В судовому засіданні та згідно постанови слідчого встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження допитаний у процесуальному статусі свідка ОСОБА_3 повідомив, що перебуває у ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» з 30 липня 2010 року. З показань свідка встановлено, що за час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» останній страждав від хронічного гастриту, хронічного гаймориту, хронічного панкреатиту, а також епілептичних нападів. За цей час працівниками філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Полтавській області Полтавскої міської медичної частини №23 на неодноразові звернення ОСОБА_3 без поважних причин, на думку свідка, медична допомога не була надана, а у випадках надання останньої надана не в повному обсязі.

Проте у ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_3 за час перебування у ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» неодноразово оглядався лікарями медичної частини та фахівцями МОЗ. Призначалось амбулаторне лікування з приводу хронічного гастриту, хронічного гаймориту, хронічного панкреатиту, судомного синдрому на тлі явищ органічного ураження ЦНС з легкою вестибулопатією у вигляді двобічного ністагму, лікворно-гіпертензивного синдрому.

Проведення медичних оглядів та призначення відповідного лікування підтверджується даними, які містяться у медичній картці №45 ДУ ЦОЗ ДКВС України в Полтавській області ПММЧ №23 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того, встановлено, що скарг на не надання та неналежне надання медичної допомоги від громадянина ОСОБА_3 до працівників Полтавської міської медичної частини №23 не надходило. ОСОБА_3 неодноразово надавалась медична допомога та лікарські засоби згідно призначення лікарів.

З огляду на викладене, під час досудового розслідування здійснений комплекс слідчих (розшукових) дій, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного встановлення істини у кримінальному провадженні, однак враховуючи встановлене, приходжу до висновку про відсутність у діях працівників ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Полтавській області Полтавської міської медичної частини №23 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України, зокрема, з наступних підстав.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 139 КК України полягає у ненаданні без поважних причин допомоги хворому медичним працівником, який зобов`язаний, згідно з установленими правилами, надати таку допомогу, якщо йому завідомо відомо, що це може мати тяжкі наслідки для хворого.

У свою чергу, ненадання допомоги хворому це повна відмова медичного працівника від надання допомоги хворому або надання її не в тому обсязі, який необхідний у конкретній ситуації.

Під поважними причинами, які виключають кримінальну відповідальність за ст. 139 КК України, слід розуміти непереборну силу, стан крайньої необхідності, хвороба самого медичного працівника, відсутність необхідної для конкретного виду допомоги кваліфікації, знань, обладнання чи ліків тощо.

З огляду на вищенаведене, встановлена відсутність доказів, які б свідчили про наявність об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України у діях працівників ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Полтавській області Полтавської міської медичної частини №23.

З суб`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 139 КК України характеризується виною у вигляді прямого умислу. Отримані у ході досудового розслідування докази спростовують наявність суб`єктивної сторони злочину у даному кримінальному правопорушенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Варто зауважити, що відсутність хоча б однієї ознаки складу злочину не дає можливості кваліфікувати діяння за ч. 1 ст. 139 КК України.

Разом із тим, згідно ст. 223 КПК України, слідчі дії є діями, спрямованими на отримання доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Згідно положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат тощо.

Таким чином, у ході досудового розслідування виконано всі необхідні слідчі дії з метою встановлення істини, забезпечення повноти та неупередженості розслідування, проте здобуті слідством докази свідчать про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України, у діях працівників ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Полтавській області Полтавської міської медичної частини №23.

Слідчий суддя, оцінивши доводи, викладені в скарзі та постанові слідчого про закриття кримінального провадження в їх сукупності, дослідивши матеріали справи та кримінального провадження вважає, що при здійснення досудового розслідування слідчим були вчинені усі необхідні слідчі та процесуальні дії, спрямовані на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, надано належну правову оцінку обставинам кримінального правопорушення.

При винесенні оскаржуваної постанови, слідчий вірно прийшов до висновку щодо закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення у діях працівників ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Полтавській області Полтавської міської медичної частини №23.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 05.02.2020 за №0000012 від 01.02.2019 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КК України, є обґрунтованою, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Стаття 306 КПК України передбачає, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 11 цього кодексу. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги. Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обовязкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Стаття 307 КПК України визначає, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобовязання припинити дію; 3) зобовязання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Так, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, виконуючи вимоги законодавства, слідчим зібрано усі письмові докази, які мають відношення до порушеного питання, та надано відповідну правову оцінку цим доказам; допитано всіх учасників події, та надано правову оцінку їх показанням та діям.

Решта доводів заявника щодо незаконності оскаржуваної постанови не спростовують наведених висновків слідчого, а тому відхиляються за безпідставністю.

З урахуванням викладеного, та того, що в ході проведення досудового розслідування виконано ряд необхідних процесуальних та слідчих дій, за результатами яких слідчим встановлено відсутність події складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 364 КК України, слідчий суддя вважає, що слідчий, з дотриманням вимог КПК України, прийшов до правильного висновку про закриття даного кримінального провадження, належним чином вмотивувавши своє рішення.

Законних підстав для скасування постанови слідчого про закриття даного кримінального провадження з підстав, наведених в скарзі немає, оскільки сумнівів у її законності у слідчого судді не виникає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали проголошено.

Слідчий суддя : ОСОБА_1