Дата документу 05.08.2020 Справа № 331/5473/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/5473/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/108/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

розглянула 5 серпня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 31 жовтня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Гуляйполе Запорізької області, українця, громадянина України, який зареєстрований у АДРЕСА_1 та проживає в АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
1) 30.03.2012 р. Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ст.309 ч.1, 75, 76 КК України до 1року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
2) 25.12.2013 р. Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.185, ч.2, ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до 1 року 10 місяців позбавлення волі;
3) 12.06.2014 р. Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.2 263, ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 21.04.2016 р. по відбуттю строку покарання
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

17 липня 2018 р. ОСОБА_7 маючи умисел на використання завідомо підробленого офіційного документу, а саме паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , серії НОМЕР_1 , виданого Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області з вклеєною в нього власною фотокарткою на третій сторінці, знаходячись в приміщенні відділення № 113 АТ КБ «ПриватБанк», розташованому по пр.Соборному, буд.144 у м.Запоріжжя, достовірно знаючи, що вказаний паспорт підроблений, надав його співробітнику банка спеціалісту з обслуговування клієнтів ОСОБА_11 , та на наданих копіях паспорту проставив свої підписи, виконав напис «Копия верна», тим самим використав підроблений паспорт з метою отримання кредитної картки з лімітом 5000 гривень.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2018 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень у дохід держави.
Міра запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 не обиралася.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю його ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

Вважає, що суд належним чином не врахував, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий в тому числі і за корисливі злочині. Після звільнення з місць позбавлення волі не працював та будь-якою суспільно корисною працею не займався, постійного джерела доходу не має, позитивних характеристик не має, перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

Крім того, ОСОБА_7 за попередніми вироками призначалось покарання у виді позбавлення волі у мінімальних чи близьких до мінімальних меж, по деяким з них він звільнявся від відбуття покарання з іспитовим строком, проте, це жодним чином не сприяло виправленню засудженого та попередження нових злочинів.

Просить вирок суду скасувати, постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України покарання у вигляді 4 місяців арешту.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити.
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні висловили заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Впродовж судового засідання ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень за обставин, зазначених у вироку суду, що також підтвердив у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та інших учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують обвинуваченого, стосуються судових витрат та речових доказів.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги, тобто в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і заслуговують на увагу.

Перевіряючи кримінальне провадження стосовно виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, судова колегія дійшла висновку про те, що місцевий суд не повною мірою дотримався вимог закону ст. ст. 50, 65 КК України.

Призначаючи покарання районний суд цілком слушно врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність постійного місця проживання, обставин, що пом`якшують покарання у вигляді визнання вини та щирого каяття, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Однак, судом першої інстанції не достатньо враховано наявність кількості судимостей у ОСОБА_7 , інших даних про особу винного, який непрацевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, відбував покарання реально, що в свою чергу не сприяло встановленню обвинуваченим належних для себе висновків та у своїй сукупності засвідчує системний характер протиправної поведінки останнього.

З цього приводу судова колегія звертає увагу на попереднє застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбуття покарання з випробуванням, натомість подальше вчинення ОСОБА_7 нових злочинів, що вказує на неефективність призначення обвинуваченому покарання без його реально відбування у місцях обмеження волі.

Крім того, посилання суду на наявність у ОСОБА_7 цивільної дружини, малолітньої дитини та джерела доходів, про що зазначено обвинуваченим в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження вказаних обставин.

Отже, відсутність заробітку у обвинуваченого, хоча і не є прямою забороною для призначення штрафу, разом з тим не надавали місцевому суду підстав для застосування по відношенню до ОСОБА_7 покарання у виді грошового стягнення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 таке покарання, яке хоча і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Отже, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи стосовно невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості ґрунтуються на вимогах закону.

Так, виходячи з мети покарання, принципів його справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, яке є кримінальними правопорушеннями невеликої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання, судова колегія визнає щире каяття та визнання вини, що визнано судом першої інстанції та не оспорюється в апеляційній скарзі.

Одночасно, колегія суддів бере до уваги непрацевлаштованість обвинуваченого, наявність судимостей, вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення після відбуття реального покарання, відомості щодо перебування обвинуваченого на обліку у лікаря нарколога внаслідок вживання опіоїдів з синдромом залежності.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений свідомо нехтує правилами встановленими в суспільстві, попри попередні притягнення останнього до кримінального відповідальності, і вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді арешту, заборон щодо призначення якого згідно ст. 60 КК України не вбачається.

Наведені обставини, що є дієвими важелями, дають суду підстави для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, а саме у виді арешту на строк, запропонованим прокурор, яке буде домірним скоєному і відповідатиме визначеній ст. 50 КК України меті призначення покарання та особі обвинуваченого.

Отже, враховуючи наявність невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, колегія суддів відповідно до вимог ч.2 ст. 409, п.3 ч.1 ст. 407 КПК України скасовує оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання з ухваленням свого вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.4 ст. 358 КК України у виді 4 місяців арешту.

В іншій частині вирок суду першої інстанції відносноОСОБА_7 залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4