Справа №574/742/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/118/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 574/742/19 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09.08.2019, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), раніше судимий

визнаний винним за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить переглянути вирок, оскільки він не викрадав мобільні телефони, вартість викраденого майна визначена неправильно, а також просить пом`якшити призначене йому покарання.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09.08.2019 ОСОБА_11 визнаний винним за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, і йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 7197,34 грн.

Згідно вироку, 19.02.2019 ОСОБА_11 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння у буд. АДРЕСА_3 , таємно, повторно викрав належне ОСОБА_12 майно загальною вартістю 3178,85 грн.

28.02.2019 близько 21:00 ОСОБА_11 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою із особою, кримінальне провадження щодо якої закрито, проник до гаражу та літньої кухні, які розташовані навпроти буд. АДРЕСА_4 , звідки таємно, повторно викрав майно ОСОБА_13 загальною вартістю 2664,26 грн.

28.02.2019 близько 22:00 ОСОБА_11 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою із особою, кримінальне провадження щодо якої закрито, проник на територію домогосподарства по АДРЕСА_5 , де таємно, повторно викрав з літньої кухні майно ОСОБА_14 загальною вартістю 1186 грн.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, при цьому прокурором надана заява останнього, в якій обвинувачений просить розглянути подану ним апеляційну скаргу без нього, тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд кримінального провадження без участі обвинуваченого (ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК).

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 в частині того, що він не вчиняв крадіжки мобільних телефонів у потерпілої ОСОБА_12 , а також, що вартість частини викраденого ним майна визначена неправильно, не можуть бути предметом апеляційного розгляду, оскільки обсяг доказів, які були предметом дослідження при розгляді, обмежений судом першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 349 КПК, так як ОСОБА_11 повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК та підтвердив оголошені в судовому засіданні прокурором фактичні обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті, які ним не оспорювалися, а після з`ясування думки учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, головуючий прийняв рішення обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його особу, тобто суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував правильність розуміння ОСОБА_11 вказаних вище обставин та переконався у відсутності сумнівів щодо добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, що повністю підтверджується технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове засідання від 29.07.2020.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_11 частково не визнає свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, чим фактично заперечує обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, тому він позбавлений права оскаржити зазначені ним обставини в апеляційному порядку, відтак в цій частині вирок суду першої інстанції апеляційному перегляду не підлягає, а відповідна вимога обвинуваченого повинна бути залишена без розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про пом`якшення призначеного йому покарання, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Повертаючись до кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім злочинів, один з яких є злочином середньої тяжкості, а інший тяжким злочином, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, повне відшкодування завданих збитків, а також обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, і дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання саме у виді позбавлення волі як за ч. 2 ст. 185 КК у виді 1 року, так і за ч. 3 ст. 185 КК у виді 3 років, яке в останньому випадку є мінімальною мірою покарання, що відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених злочинів і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_11 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09.08.2019 відносно ОСОБА_15 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4