ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3001/20 Справа № 201/4157/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

16 вересня 2020 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 при вирішенні питання відповідно до вимог ст. 398 КПК України про відкриття провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року, -
встановила:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року застосовано до ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 388, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 369-2 КК України, запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 87 880 гривень, та покладено обов`язки прибувати до суду за кожним викликом, повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання, з встановленням строку дії обов`язків до 24 жовтня 2020 року.
Не погоджуючись з цим рішенням, адвокат в інтересах обвинуваченої подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу про відмову в застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді застави та застосувати до останньої запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Перевіривши зміст апеляційної скарги та вивчивши виділені матеріали, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката в інтересах обвинуваченого слід відмовити, виходячи з наступного.
В ході підготовки до розгляду апеляційної скарги встановлено, що прокурор під час судового розгляду обвинувального акта, зокрема щодо ОСОБА_4 , звернувся з клопотанням до суду першої інстанції про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді застави з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 2 місяці.
За наслідками розгляду клопотання судом першої інстанції постановлено ухвалу, на яку захисником в інтересах обвинуваченого подану апеляційну скаргу.
Разом з цим, порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Поряд з цим, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження стороною захисту ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, тобто є неконституційним.

Проаналізувавши норми закону слід зазначити, що до ухвал, які не підлягають окремому оскарженню відноситься і ухвала суду першої інстанції про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді застави з покладенням низки обов`язків, на яку захисник приніс апеляційну скаргу.
Процедура перегляду судових рішень регламентована Розділом V КПК України, та встановлює розумні обмеження щодо оскарження певної категорії судових рішень. Такої ж позиції притримується Конституційний Суд України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009). Про те, що доступ до правосуддя не є абсолютним вказується у практиці Європейського суду з прав людини і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури.
Така сама позиція висловлена і у висновках стосовно подібних правовідносин, викладених Верховним Судом у своїх рішеннях (справа № 494/6/18, провадження № 51 9701 км 18 від 04 квітня 2019 року), (справа № 320/3913/18-к, провадження № 51-1717 ск 19 від 11 квітня 2019 року), (справа № 757/71834/17-к, провадження № 51-2489 ск 19 від 22 травня 2019 року), (справа № 227/1325/18, провадження №: 51-7724 км18 від 14 березня 2019 року), а згідно ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Оскільки ухвала суду першої інстанції стосується безпосередньо обрання запобіжного заходу у виді застави, постановленої під час судового розгляду кримінального провадження, то таке судове рішення апеляційному оскарженню не підлягає, а тому у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника в інтересах обвинуваченого необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 392, 399 КПК України,

постановила:
У відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді застави, відмовити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя ОСОБА_2