233 № 233/4627/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за

участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у судовому засіданні в залі суду у м. Костянтинівка, Донецької області клопотання «щодо запобіжного заходу» у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271 від 12 березня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор у судовому засіданні звернувся з письмовим клопотанням про продовження строку обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з підстав, викладених в письмовому клопотанні та доданих документах, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177КПК України станом на теперішній час не перестали існувати, а також вважав, що застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки останніх.

Обвинувачена ОСОБА_8 заперечувала проти клопотання прокурора, про що надала письмове клопотання, яке підтримала в судовому засіданні у повному обсязі, посилаючись на практику ЄСПЛ та на необґрунтованість ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, а також зауважувала на погіршенні стану здоров`я в умовах ізоляції, просила змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем мешкання.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на тривалість строків утримування під вартою ОСОБА_7 та на те, що ризики зазначені у клопотанні прокурора, жодним чином не підтвердженні. Просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання ОСОБА_8 та враховуючи вимоги Європейського суду з прав людини, посилаючись на безпідставність ризиків, зазначених в клопотанні прокурора, а також погіршений стан здоров`я його підзахисної, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора і задовольнити клопотання ОСОБА_8 , тим самим змінивши їй запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Представник потерпілої ОСОБА_9 захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора та просив відмовити у клопотанні сторони захисту.

Вислухавши думку учасників судового провадження з приводу заявленого клопотання, суд встановив наступне.
За загальними правилами статті 331КПК України у разі спливу строку утримання обвинуваченого під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не перевищує двох місяців.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 21 вересня 2020 року включно.

На поточний час судове провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - не завершено та завершити до закінчення строку тримання під вартою останніх, тобто до 21 вересня 2020 року не можливо, у зв`язку із необхідністю проведення відповідних процесуальних дій судового слідства.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЧ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.
Суд вважає, що на час розгляду справи у судовому засіданні не зникли підстави вважати про існування ризиків, передбачені у п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177КПК України, а саме:

ОСОБА_7 - може спробувати: переховуватися від суду, впливати на потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення;

ОСОБА_8 - може спробувати: переховуватися від суду, впливати на потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення;

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а також враховуючи зауваження обвинуваченої ОСОБА_8 щодо потреби у відповідному лікуванні та обвинуваченого ОСОБА_7 на тривалість тримання під вартою, суд вважає, що зазначені ризики виправдовують продовження обраного відносно обвинувачених запобіжних заходів, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи обставини інкримінованих кримінальних правопорушень та осіб, які до них причетні, приймаючи до уваги позицію сторони захисту, суд вважає, що на даний час прокурор в судовому засіданні довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177КПК України.

Існуючи вищенаведені ризики, передбачені ст.177 КПК України, які суд оцінює у сукупності, а не окремо, унеможливлюють зміну обраного щодо обвинувачених запобіжного заходу на більш м`який, який, як і раніше так, і на зараз, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Суд, погоджується із стороною обвинувачення, що у разі застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Заява обвинуваченої ОСОБА_8 про необхідність у лікуванні, є необґрунтованою, оскільки вона хоч і підтверджуються медичними документами, проте згідно довідки Бахмутської міської медичної частини філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби: «На теперішній час стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_8 відносно задовільний та вона отримує необхідне лікування», а інших офіційних документів щодо неможливості перебування в умовах ізоляції за станом здоров`я суду не надано.

Обґрунтовуючи доцільність продовження обвинуваченим виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, суд враховує, правову позицію Європейського суду з прав людини викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Крім того у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судом враховані посилання обвинуваченого ОСОБА_10 на тривалість утримування під вартою, однак при цьому, суд вважає, що продовження застосованого запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після обвинувачення у вчиненні злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується, постала перед компетентними органами.

Тож будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судом на теперішній час не встановлено.

Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими; вік обвинувачених, стан їхнього здоров`я, враховуючи позицію сторони захисту, зважаючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу до обвинувачених, тобто до 21 вересня 2020 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинувачених, не даючи оцінки зібраним доказам та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177КПК України, дійшов висновку, що усунення існуючих ризиків і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених буде можливе при продовженні строку дії обраного обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких підстав, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню, та не знаходить підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням ч.4 ст.183КПК України, зокрема із обвинуваченням ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.

Керуючись ст.331КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187КК України, на строк 60 днів до 15 листопада 2020 року включно.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на строк 60 днів до 15 листопада 2020 року включно.
Обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 тримати від вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам та прокурору, а також направити начальнику ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».

Зобов`язати завідувача Бахмутської міської медичної частини - повідомляти суд про стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_8 , періодично, кожні два тижня, у строк утримування в умовах ізоляції.
Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення, а особами, які тримаються під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1