Категорія:ч.2 ст.185, ч.3 ст.357 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Абай Карагандинської області Республіки Казахстан, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з неповною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні якого перебуває малолітня дитина син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, раніше неодноразово судимого, і востаннє вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2016 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту, 09 серпня 2017 року звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, засуджено за:

- ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
- ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно до відбуття призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_7 змінено на запобіжний захід у виді тримання під вартою, та взято негайно під варту.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту взяття під варту.
Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 2600 (дві тисячі шістсот) грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено.
Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 майнову шкоду в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.
В порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.
Скасовано арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.06.2018 року на майно, а саме - мобільний телефон марки "Nokia", чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , із наявними у ньому сім-картами: № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 .
Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 25 квітня 2018 року близько 17 год. 30 хв., перебуваючи у маршрутному таксі №9а, яке рухалось від зупинки громадського транспорту "СНУ імені Лесі Українки", що по пр. Волі до зупинки громадського транспорту "Луцька міська рада", що по вул. Богдана Хмельницького в м. Луцьку, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із сумки потерпілої ОСОБА_13 , належний їй гаманець, вартістю 300 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 2000 грн., три банківські картки ПАТ КБ "Приватбанк", які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, чим завдав останній майнової шкоди на загальну суму 2300 грн.
Крім цього, він же, 07 червня 2018 року близько 17 год. 30 хв., перебуваючи у тролейбусі №8, який рухався від зупинки громадського транспорту "Центральний універмаг міста", що по пр. Волі до зупинки громадського транспорту "Експрес Там Там", що по пр. Відродження в м.Луцьку, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із сумки потерпілої ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 5000 грн., чим завдав останній майнової шкоди на вказану суму.
Крім цього, він же, 10 червня 2018 року близько 17 год. 00 хв., перебуваючи у маршрутному таксі №10, яке рухалось від зупинки громадського транспорту "Палац урочистих подій", що по пр. Соборності до зупинки громадського транспорту "Автоколона", що по пр. Перемоги в м.Луцьку, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою незаконного заволодіння паспортом та таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із задньої кишені штанів потерпілої ОСОБА_15 паспорт громадянина України, виданий на її ім`я, який є офіційним документом, всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 1000 грн. та ідентифікаційний код, виданий на її ім`я, чим завдав ОСОБА_15 майнової шкоди на вказану суму.
Крім цього, він же, 12 червня 2018 року близько 08 год. 45 хв., перебуваючи у маршрутному таксі №9, яке рухалось від зупинки громадського транспорту "ЗОШ №24", що по пр. Соборності до зупинки громадського транспорту "Центральний універмаг міста", що по пр. Волі в м.Луцьку, умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із сумки потерпілої ОСОБА_12 належний їй гаманець вартістю 400 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 1100 грн., студентський квиток та посвідчення водія, видані на ім`я потерпілої та картки, які матеріальної цінності для ОСОБА_12 не становлять, чим завдав останній майнової шкоди на загальну суму 1500 грн.
Крім цього, він же, 13 червня 2018 року близько 10 год. 00 хв., перебуваючи у маршрутному таксі №47, яке рухалось від зупинки громадського транспорту "На вимогу", що поблизу будинку №86а по вул.Чернишевського в м.Луцьку, до зупинки громадського транспорту "Братській міст", що по вул.Ковельській у м.Луцьку, за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із сумки потерпілої ОСОБА_10 , належний їй гаманець, який матеріальної цінності для неї не становить, в якому знаходились грошові кошти в сумі 2600 грн., пенсійне посвідчення, видане на її ім`я та картки на знижку, які матеріальної цінності для неї не становлять, та передав невстановленій досудовим розслідуванням особі, чим завдав потерпілій майнової шкоди на вказану суму.
Не погоджуючись з таким вироком суду захисник обвинуваченого оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає вирок таким, що ухвалений у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що в основу обвинувального вироку були покладені пояснення потерпілих, які пояснювали лише про те, що в них було викрадено майно, однак при цьому вони не бачили хто це зробив, і коли саме. При пред`явленні для впізнання потерпілі вказували лише про те, що вони впізнали ОСОБА_7 , як особу, яка їхали разом з ними в маршрутному транспортному засобі. Належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів матеріали провадження не містять. Докази, які містяться в матеріалах провадження та на які послався суд в якості винуватості обвинуваченого, підтверджують лише факт вчинення невідомою особою крадіжок у потерпілих, і взагалі не вказують на ОСОБА_7 , як на особу, яка їх вчинила. А тому вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в судовому рішенні про винуватість ОСОБА_7 ґрунтуються на припущеннях, а не на допустимих та належних доказах. Вказує, що суд помилково не взяв до уваги показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 , його дружини ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_17 та матеріали тимчасового доступу до речей і документів, які спростовують обвинувачення ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих йому злочинів. ОСОБА_7 пояснював, що 25.04.2018 року, 07 та 10 червня 2018 року перебував за місцем свого проживання в м. Івано-франківськ. Такі його показання підтверджуються поясненням його дружини ОСОБА_16 та матеріали тимчасового доступу до речей і документів, які вказують про те, що телефон, яким він користувався, в ці дні перебував в зоні базових станцій м.Івано-Франківськ. Крім того, 12 та 13 червня 2018 року він перебував в м.Луцьк, однак крадіжок не вчиняв. Посилаючись на дані обставини просить оскаржуваний вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.357 КК України. Просить також відмовити у задоволенні цивільних позовів потерпілих.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, прокурора, яка вважала скаргу безпідставною, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованих кримінальних правопорушень за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, та ч.3 ст.357 КК України, як незаконне заволодіння паспортом.

При цьому посилання сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовується сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Як встановлено в ході судового розгляду провадження місцевим судом, і з цим погоджується апеляційний суд, винність ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, які колегія суддів вважає належними та допустимими в розумінні положень ст.ст.85, 86 КПК України.

Так, вина ОСОБА_7 за вказаних в обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції обставин, повністю підтверджується наступними доказами.

Зокрема, потерпілі у даному провадженні дали наступні показання.

ОСОБА_13 показала, - 25 квітня 2018 року близько 17 год. 30 хв. вона перебувала у маршрутному таксі №9А, яке рухалось від зупинки громадського транспорту "СНУ ім. Лесі Українки", що по пр. Волі в м. Луцьку до зупинки громадського транспорту "Луцька міська рада", що по вул. Богдана Хмельницького в м. Луцьку. Зайшовши в салон транспортного засобу, дістала зі своєї сумки гаманець та передала водію 50 грн., в якості оплати за проїзд, і після отримання решти поклала її у кишеню своєї куртки, а гаманець, - у сумку, яку закрила через певний проміжок часу. У ході проїзду в маршрутному таксі стояла біля вхідних дверей, в якому було багато людей, однак незважаючи на це вона запам`ятала чоловіка, а саме ОСОБА_7 , який стояв поряд з нею і притискав її. Після того, як вона вийшла з маршрутного таксі, то виявила, що в сумці відсутній гаманець із грошима.
ОСОБА_14 суду повідомила, що 07 червня 2018 рок, близько 17 год. 30 хв. вона перебувала у тролейбусі №8, який рухався від зупинки громадського транспорту "Центральний універмаг міста", що по пр. Волі до зупинки громадського транспорту "Експрес Там-Там", що по пр. Відродження в м. Луцьку. Зайшовши в тролейбус через середній вхід, одночасно із нею через передні двері в салон зайшов невідомий їй чоловік та запитав: "чи даний тролейбус їде по пр. Волі". Після цього, вона сіла на передні сидіння у тролейбусі та весь час поряд з нею нікого іншого взагалі не було, окрім обвинуваченого ОСОБА_7 . Коли він вийшов із тролейбуса, вона виявила зникнення коштів в сумі 5000 грн., тому вважає, що саме він причетний до вчиненого даного злочину.
ОСОБА_15 показала, що 10 червня 2018 року близько 17 год. 00 хв. перебувала у маршрутному таксі №10, яке рухалось від зупинки громадського транспорту "Палац урочистих подій", що по пр. Соборності до зупинки громадського транспорту "Автоколона", що по пр. Перемоги в м. Луцьку. Перед тим, на зупинці маршрутних транспортних засобів поряд із нею перебував чоловік із волоссям сивого кольору і за рисами обличчя схожий на особу, яка перебуває в залі судових засідань, а саме, на обвинуваченого ОСОБА_7 . Коли приїхав маршрутний транспортний засіб, то вона зайшла всередину нього і проїхавши дві зупинки виявила відсутність свого паспорта, який був в кишені. Всередині паспорта знаходились також квитки на поїзд до м. Києва та 1000 грн. На наступний день паспорт виявився у водія маршрутного таксі, котрий принесли на ГПЗ в маршрутку № 10.
ОСОБА_12 повідомила суду, що 12 червня 2018 року близько 08 год. 45 хв. вона перебувала у маршрутному таксі № 9, яке рухалось від зупинки громадського транспорту "ЗОШ № 24", що по пр. Соборності до зупинки громадського транспорту "Центральний універмаг міста", що по пр. Волі в м. Луцьку. Під час перебування в маршрутному таксі побачила, як в салон увійшло двоє чоловіків, які привернули її увагу тим, що були в куртках, оскільки на вулиці в той час була спекотна погода. В ході руху у маршрутці була штовханина, однак в один із моментів вона побачила, що до неї спиною був повернутий чоловік, одягнутий в куртку сіро-жовтого кольору, а другий чоловік в куртці блакитного кольору стояв у дверях. Після того коли вона вийшла із маршрутки, то виявила відсутність свого гаманця з грошовими коштами в сумі 1100 грн. та зрозуміла, що чоловік, який був біля неї здійснив крадіжку із сумки гаманця.
ОСОБА_10 суду показала, що 13 червня 2018 року близько 10 год. 00 хв. вона перебувала у маршрутному таксі № 47, яке рухалось від зупинки громадського транспорту "На вимогу", що поблизу будинку № 86А по вул. Чернишевського в м. Луцьку, до зупинки громадського транспорту "Братській міст", що по вул. Ковельській у м. Луцьку. Коли сідала в автобус, то побачила, що в салоні було багато людей, але добре запам`ятала чоловіка одягнутого в куртку та шапку, оскільки на вулиці була спекотна погода. У подальшому, під час руху транспортного засобу, вказаний чоловік опинився позаду неї, і в ході руху притискався до неї. Попросила у нього вибачення, оскільки в ході руху відбувалася штовханина, то подумала, що ненароком зачепила його, а відповідно запам`ятала його. Перебуваючи біля площі Воз`єднання, що на зупинці вказаний чоловік вийшов з маршрутного таксі. У подальшому, якийсь чоловік в маршрутному таксі голосно запитав: "чи ні в кого з пасажирів не зник гаманець бордового кольору", і вже після цього виявила, що її відчинена сумка, хоча коли вона заходила в маршрутне таксі, то сумка була зачинена. Після цього вона повідомила цьому пасажиру, що у неї відсутній гаманець в сумці і той відповів, що бачив, як один чоловік передав іншому вказаний гаманець. У зв`язку з цим, водій маршрутного таксі зупинився і вона підбігла за свідком ОСОБА_18 , який затримав чоловіка, який був одягнути в куртку та вийшов з маршрутного таксі на автобусній зупинці.
Показання вказаних потерпілих є послідовними і логічними та узгоджуються з дослідженими судом письмовими доказами у провадженні, а також і показаннями допитаного в суді першої інстанції свідків, які є достатніми для обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України.

Свідок ОСОБА_19 дав показання про те, що 13 червня 2018 року він перебував на зупинці громадського транспорту, що неподалік госпіталю, по вул.Чернишевського в м.Луцьку та зайшов у маршрутне таксі № 47, яке рухалося в напрямку центра м. Луцька. Під час перебування в салоні маршрутного таксі, поблизу передніх дверей, він побачив двох невідомих чоловіків, які були одягнені в куртки, не характерні для погодних умов в той день, оскільки була спекотна погода. Коли підійшов ближче до дверей, щоб роздивитися їх риси обличчя, то відразу впізнав в них осіб, які 12 червня 2018 року о 10 год. їхали також у маршрутному таксі № 47 в напрямку с. Боголюби, сіли на зупинці "площа Злуки" і вийшли на повороті на вул. Шевченка, і коли він їхав у протилежному напрямку, близько 11 год., то вони знову їхали у даному маршрутному таксі, сіли на зупинці вул.Чернишевського і вийшли неподалік Центрального ринку та весь час поводили себе підозріло і постійно перебували поблизу передніх дверей та в скупченні людей. Враховуючи те, що у салоні маршрутного таксі була тиснява, то він вважав, що дані особи можуть вчинити крадіжку та непомітно для оточуючих включив камеру на мобільному телефоні і здійснив відеозйомку. Коли вказані чоловіки вийшли з маршрутного таксі, то один із них одразу пішов за автобусну зупинку, тримаючи щось в руках, а саме, жіночий гаманець темно-вишневого кольору. Коли у маршрутному таксі було виявлено крадіжку, він попросив водія зупинитися, після чого разом із ще одним пасажиром вибіг з маршрутного таксі, з метою наздогнати вказаних підозрілих осіб. Вийшовши із маршрутного таксі, затримали ОСОБА_7 та викликали працівників поліції.
Крім того, допитана свідок ОСОБА_17 суду першої інстанції показала, що 13 червня 2018 року в ході розмови з обвинуваченим, останній повідомив, що в цей день буде в м. Луцьк та хоче зустрітись. Після цього, вона разом із своїм знайомим на автомобілі з м. Ковель вирушила в м. Луцьк, однак внаслідок поломки цього транспортного засобу вони не доїхали, а зв`язок з обвинуваченим було втрачено.
Окрім показань потерпілих та свідків вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень об`єктивно підтверджується також і іншими письмовими доказами, а саме:

- протоколами прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.04.2018 року, від 09.06.2018 року, від 10.06.2018 року, від 13.06.2018 року, згідно яких потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 кожен окремо повідомили про вчинену крадіжку їх майна;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання з доданими фототаблицями від 13.06.2018 року, якими зафіксовано, як потерпілі ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 кожен окремо, впізнали особу обвинуваченого ОСОБА_7 , яка викрала у них майно;
- рапортами працівників поліції, а саме Луцького ВП ГУНП у Волинській області, згідно яких потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 кожен окремо повідомили правоохоронний орган про вчинену крадіжку, належного їм майна;
- рапортом помічника чергового Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_22 від 13.06.2018 року, яким зафіксовано повідомлення про затримання чоловіка, який викрав жіночий гаманець;
- протоколом огляду місця події з доданими фототаблицями від 13.06.2018 року, яким зафіксовано, загальний вигляд зупинки громадського транспорту по вул.Ковельська в м.Луцьку, в якій лежала пластикова картка банку, де зі слів свідка ОСОБА_18 знаходився ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду місця події від 13.06.2018 року, яким зафіксовано, як в приміщенні кабінету №402 Луцького ВП ГУНП у Волинській області громадянин ОСОБА_18 добровільно надав для вилучення працівникам поліції диск з відеозаписом події, яка мала місце 13 червня 2018 року;
- протоколом огляду місця події з доданими фототаблицями від 14.06.2018 року, яким зафіксовано, як в приміщенні кабінету № 217 Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 добровільно надав для вилучення працівникам поліції, належний йому мобільний телефон.
Дослідивши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України, а саме: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картини подій, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, що й відповідно спростовує доводи сторони захисту про ґрунтування вироку суду на припущеннях, а не на належних і допустимих доказав, які фактично підтверджували б його винуватість.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто - у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України, тобто - у незаконному заволодінні паспортом, повністю доведена в ході судового розгляду.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та ухвалення нового виправдального вироку кримінального провадження у зв`язку із недоведеністю вчинення саме обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Водночас, колегія суддів погоджується із тим, що суд першої інстанції критично віднісся до показань свідка ОСОБА_16 в тій частині, що ОСОБА_7 25.04.2018 року, 07.06.2018 року та 10 червня 2018 року перебував в м.Івано-Франківську за місцем його проживання, оскільки дана обставина не підтверджується будь-яким доказом, окрім її показань. І при цьому, даний свідок являється зацікавленою особою у невинуватості обвинуваченого, оскільки, як встановлено судом, є дружиною обвинуваченого.

Погоджується також апеляційний суд і з твердженням місцевого суду про відхилення доводів сторони захисту щодо перебування (фіксування) 25.04.2018 року, 07.06.2018 року та 10.06.2018 року мобільного телефону обвинуваченого з наявними у ньому сім-картками, які у нього вилучено при затриманні, в м.Івано-Франківську, оскільки як вірно вказав суд першої інстанції, хоча телефон та сім-картки по базових станціях і фіксувався в м.Івано-Франківську, однак жодним доказом не було спростовано той факт, що саме цим мобільним телефоном та тими ж сім-картками, користувався обвинувачений впродовж всього часу, а не тільки 12 та 13 червня 2018 року будучи в м.Луцьку.

Слід також зазначити, що висновок суду першої інстанції щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання належним чином у вироку вмотивований і підстав сумніватися у його правильності у колегії суддів не виникає.
Обране ОСОБА_7 судом покарання повністю відповідає вимогам статтей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни чи скасування вироку в цій частині, колегія суддів не вбачає.
Що стосується вироку в частині вирішення цивільних позовів потерпілих про стягнення матеріальної шкоди, то колегія суддів вважає, що місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог законодавства щодо вирішення питання по заявленому цивільному позову.

Так, відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції розглянув цивільні позови з дотримання вимог кримінального та цивільного законодавства.

Погоджується колегія суддів і з висновками місцевого суду щодо вирішення питання про вирішення долі речових доказів, оскільки вони повністю відповідають положенням ст.100 КПК України.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту.
Таким чином, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2019 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Ухвала набрала законної сили - 15.07.2020р.

Помічник заступника голови суду ОСОБА_23

Дата засвідчення копії - 21.07.2020р.