Справа № 354/1128/20
Провадження № 1-кс/354/346/20
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2020 року м. Яремче

Слідчий суддя Яремчанського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Яремчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Яремчанського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000183 від 20.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.240 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
20 листопада 2020 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Яремчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно. В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що слідчим відділенням Яремчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, на даний час, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000183 від 20.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

В ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що 19.11.2020 року, приблизно о 18 год. 00 хв. по вулиці Л. Українки в смт. Ворохта, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, працівниками Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області було виявлено вантажний автомобіль марки УРАЛ 5557 (самоскид - С), реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 та вантажний автомобіль марки УРАЛ 4320, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , які на кузовах цих двох вантажних автомобілів перевозили сипучу речовину, ззовні схожу на корисні копалини загальнодержавного значення (піщано-гравійну суміш), без відповідних на те документів.

19.11.2020 року під час проведення огляду місця події, працівниками поліції був вилучений, як тимчасово вилучене майно, вантажний автомобіль марки УРАЛ 5557 (самоскид-С), реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, власником якого згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 є ОСОБА_8 , житель АДРЕСА_1 і який цього дня знаходився у користуванні водія ОСОБА_6 , з наявною в кузові цього вантажного автомобіля сипучою речовиною, ззовні схожою на корисні копалини загальнодержавного значення (піщано-гравійну суміш), однак вилучити 19.11.2020 року з місця події зазначений вище вантажний автомобіль марки УРАЛ 5557 (самоскид-С), реєстраційний номер НОМЕР_1 не представилось можливим через відмову водія ОСОБА_6 транспортувати вказаний транспортний засіб з вказаного вище місця до території Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження № 0000183 вбачається наявність достатніх підстав вважати, що оглянутий 19.11.2020 року належний ОСОБА_8 вантажний автомобіль марки УРАЛ 5557 (самоскид-С), реєстраційний номер НОМЕР_1 є засобом вчинення кримінального правопорушення і має суттєве значення для встановлення важливих обставин у даному кримінальному провадженні, а також те, що 20.11.2020 року даний вантажний транспортний засіб і наявна в його кузові сипуча речовина, ззовні схожа на корисні копалини загальнодержавного значення (піщано-гравійну суміш) визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, необхідно у встановленому законом порядку накласти арешт на вантажний автомобіль марки УРАЛ 5557 (самоскид-С), реєстраційний номер НОМЕР_1 та наявну в його кузові сипучу речовину, ззовні схожу на корисні копалини загальнодержавного значення (піщано-гравійну суміш), з метою збереження їх, як речових доказів.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому. Зазначив, що накласти арешт на автомобіль та піщано-гравійну суміш, що знаходиться на ньому необхідно для збереження їх як речових доказів у справі. Адже на сьогодні триває досудове розслідвання по вказаному кримінальному провадженні. Не накладення арешта на це майно призведе до неможливості перевірки наявності чи відсутності злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КПК України.
У судове засідання з`явився володілець автомобіля ОСОБА_4 . Зазначив, що він є фізичною особою-підприємцем та на підставі договору позики від 28.09.2007 року користується автомобілем УРАЛ, самоскид-С, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , про накладення арешту якого на даний час розглядається справа. Повідомив суд, що вказаний автомобіль використовується ним для здійснення його підприємницької діяльності. Піщано-гравійну суміш він купив у ТОВ «ЗАХІД-БУД-БІЗНЕС» на підставі договору від 18.11.2020 року. На підтвердження вказаного, долучив копії договору, заявки на придбання товару, видаткову накладну № ТЗ-0000011 від 18.11.2020 року та товарно-транспортну накладну № 11 від 18.11.2020 року. 19.11.2020 року водій, який з ним працює перевозив куплену ним піщано-гравійну суміш з однієї території на іншу для підсипання дороги. Він стверджує, що є власником піщано-гравійної суміші та купив її законним шляхом. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання та не накладати арешт на його автомобіль.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що є представником ТОВ «ЗАХІД-БУД-СЕРВІС» та супроводжує укладення договорів компанії із підприємцями. 18.11.2020 року ТОВ «ЗАХІД-БУД-СЕРВІС» продало піщано-гравійну суміш фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 , який з ним вже давно співпрацює у зв`язку із веденням господарської діяльності. Вказана піщано-гравійна суміш була доставлена 18.11.2020 року у смт. Ворохта ФОП ОСОБА_4 для здійснення ним своєї господарської діяльності.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши клопотання та додані до нього документи, приходжу до таких висновків.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, а саме з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У ході судового розгляду встановлено, що слідчим відділенням Яремчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, на даний час, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000183 від 20.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України. Постановою старшого слідчого СВ Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 20.11.2020 року, вантажний автомобіль марки УРАЛ самоскид - С, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 та наявну в його кузові сипучу речовину, визнано речовим доказом у рамках вказаного кримінального провадження, які мають доказове значення. Автомобіль належить на праві власності громадянину ОСОБА_10 .
Встановлено, що володільцем автомобіля марки УРАЛ самоскид - С, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 на підставі договору позики від 28.09.2007 року, який укладений між ним та власником вказаного автомобіля ОСОБА_8 . Зі змісту договору вбачається, що ОСОБА_4 використовує вказаний автомобіль у господарській діяльності, оскільки він є фізичною особою-підприємцем. Вказаний факт він підтвердив у судовому засіданні та долучив відповідний договір.
Під час судового засідання також встановлено, що між ОСОБА_4 та ТОВ «ЗАХІД-БУД-БІЗНЕС» 18.11.2020 року укладено договір № 12 купівлі-продажу піщано-гравійної суміші. Зі змісту договору, заявки на придбання товару від 18.11.2020 року, видаткової накладної № ТЗ-0000011 від 18.11.2020 року, товарно-транспортної накладної № 11 від 18.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 придбав піщано-гравійну суміш на суму 21 000 грн. Вказані документи ОСОБА_4 долучив до матеріалів клопотання у судовому засіданні.
На запитання слідчого судді, слідчий відповів, що йому нічого не було відомо про вказані документи. Останні не перевірялися, оскільки на момент огляду місця події та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про їх наявність його ніхто не повідомляв. Тому орган досудового розслідування був позбавлений перевірити факти, що наведені у них. Слідчий поставив під глибокий сумнів зміст цих документів та те, що мова йде про одну і ту ж суміш, адже про вказані документи він дізнався тільки під час судового розгляду клопотання. Зазначив, що факт тотожності тієї суміші, яка була куплена та тієї, на яку просять накласти арешт має бути перевірена.
На запитання слідчого судді, ОСОБА_4 пояснив, що він намагався повідомити орган досудового розслідування про наявність цих документів, однак йому не надали можливості висловитися. Все відбувалося дуже швидко.
При розгляді даного клопотання слідчим суддею враховується, що:
20.11.2020 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000183 про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 240 КК України;
постановою слідчого від 20.11.2020 року, вантажний автомобіль марки «УРАЛ-5557 (самоскид-С), реєстраційний номер НОМЕР_1 та піщано-гравійна суміш визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000183;
володілець транспортного засобу ОСОБА_4 займається підприємницькою діяльністю та використовує вказаний автомобіль у господарській діяльності;
факти перевірки купівлі ОСОБА_4 піщано-гравійної суміші відсутні, оскільки слідчому не було про це відомо на момент огляду місця події 19.11.2020 року та внесення відомостей до ЄРДР 20.11.2020 року, тому ці факти мають бути перевірені під час досудового розслідування;
станом на час розгляду клопотання про арешт майна в суді, до суду не надано відомостей стосовно особи до якої висунуто підозру;
на даний час слідчим не доведено необхідності заборони користуватись автомобілем, оскільки під час огляду місця події здійснено забір сипучої речовини (Протокол огляду місця події від 19.11.2020 року (а.с. 6).
З огляду на це, матеріали клопотання свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна про яке просить слідчий, з метою забезпечення кримінального провадження.
Виходячи з положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю та ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У Рішенні Європейського Суду від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Разом з тим, як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться недоторканість права власності.
У відповідності до підпунктів 5-6 частини 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до пункту 4 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає до часткового задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах третіх осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. 132, 167, 168, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Яремчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Яремчанського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000183 від 20.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України задовольнити частково.
Накласти арешт на вантажний автомобіль марки «УРАЛ-5557» (самоскид-С), реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 є ОСОБА_8 у виді заборони відчужувати та розпоряджатися будь-кому та будь-яким чином вказаним автомобілем без заборони користування ним.

Накласти арешт на сипучу речовину, ззовні схожу на корисні копалини загальнодержавного значення (піщано-гравійну суміш), яка була виявлена у кузові даного автомобіля під час огляду місця події 19.11.2020 року.

Володільцю та власнику майна - ОСОБА_4 забезпечити збереженість майна на яке накладено арешт.

В решті вимог відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання подається слідчому судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1