Провадження № 1-кс/643/4421/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова Задорожна А.М., за участю секретаря судового засідання Тугайбей В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області Остапенко Я.І., погоджене прокурором, про арешт майна у кримінальному провадженні №0003427 від 03.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах,-

встановив :

Московським ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0003427 від 03.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

В ході досудового розслідування встановлено, що 02.07.2020 до Московського ВП ГУ НП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належала заявниці. Із пояснень ОСОБА_1 встановлено, що остання перебувала тривалий час на лікуванні у Харківській міській психіатричній лікарні №3. Після чого, повернулася додому за адресою мешкання та виявила, що вхідні двері до належної їй квартири АДРЕСА_1 замінені, у зв`язку з чим викликала на місце пригоди працівників поліції та звернулася із відповідною заявою.

Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що 01.02.2013 державним реєстратором Харківського міського управління юстиції Харківської області зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 04.12.2009 Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області) на підставі дублікату свідоцтва про право власності: серія та номер: НОМЕР_2 , виданого 02.11.1993 ХМЦПДЖФ, дублікат зареєстрований 27.12.2012 під №Д727-5-93-29217.

05.08.2019 приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А. було посвідчено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між гр. ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), який діяв від імені ОСОБА_1 (згідно з довіреністю, досвідченою приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А. 14.12.2018 року, за реєстровим №7923) та гр. ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 ).

В подальшому, 07.08.2019 ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) подарував вказану квартиру ОСОБА_4 . Вказаний правочин договір дарування №4540 від 07.08.2019 посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А.

Також, 18.06.2020 ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), вказаний договір купівлі продажу №749 від 18.06.2020 посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А.

Зазначене свідчить про те, що невстановлена особа, використовуючи підроблені документи на ім`я ОСОБА_1 шахрайським шляхом заволоділа належною їй квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання, орган досудового розслідування вважає, що є підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження та розпоряджатися нею, тому що вважає, що таке майно може бути відчужене та є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також те, що необхідно виключити можливість протиправно розпорядитись вказаним об`єктом нерухомості, та повернути право власності законним володільцям.

Прокурор в судове засідання не з`явився, разом із клопотанням надав заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, клопотання підтримав.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, встановив, що в провадженні Московського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0003427 від 03.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на час звернення до суду із клопотанням належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження та розпоряджатися нею.

Заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, як виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним виконавцем, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (реєстрації прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вищевказаного арештованого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Задорожна А.М.