Дата документу 15.10.2020 Справа № 554/7203/20
УХВАЛА
іменем України
15 жовтня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 19 червня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2020 року до Октябрського районного суду м.Полтави надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, у якій він просить зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, внести відповідні відомості за його заявою від 19 червня 2020 року про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за статтею 372 ч.1 КК України відносно прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та розпочати досудове розслідування. Одночасно зі скаргою просить поновити пропущений строк на оскарження бездіяльності як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки поштову кореспонденцію направляє та отримує через ДУ «Полтавська установа виконання покарань», до цього часу відомостей про розгляд його заяви не отримав, при цьому для складання скарги вимушений звернутись для надання йому безоплатної вторинної правової допомоги, позаяк самостійно не міг звернутись із таким оскарженням.

Скарга мотивована тим, що 19 червня 2020 року засобами поштового зв`язку через ДУ «Полтавська установа виконання покарань» на адресу Територіального управління, Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_3 направив заяву про вчинення кримінальних правопорушень прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_4 за ст.372 ч.1 КК України.

Станом на час подання скарги будь-якої інформації щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та про початок досудового розслідування за його заявою від 19 червня 2020 року не надходило, у зв`язку з чим заявник вважає, що відомості до ЄРДР не внесені, досудове розслідування не розпочато, а тому з боку ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, була допущена бездіяльність, яка є протиправною та порушує його законні права та інтереси.

Вважає, що відомості, викладені в його заявах повинні були негайно, але не пізніше 24 годин після подання вноситись до ЄРДР. Однак посадовими особами ТУ ДБР у м.Полтаві, всупереч ст.214 КПК України, відомості до ЄРДР не внесені, розслідування не розпочиналось, на підставі чого заявник просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

Заявник ОСОБА_3 у судовому засіданні, призначеному в режимі відеоконференції, вимоги скарги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, до суду направив заперечення на скаргу, в якій зі скаргою не погодився, заперечував проти задоволення заявлених вимог, оскільки заявником не викладено обставин, які б свідчили про наявність в діях прокурора Полатвської місцевої прокуратури в ході здійснення юридичних процедур у кримінальному провадженні ознак кримінальних правопорушень, а викладені у заяві доводи зводяться до незгоди ОСОБА_3 як учасника кримінального провадження з порядком здійснення кримінального провадження, у якому він є стороною. З огляду на те, що порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльності прокурора визначений КПК України, вважає, що заявником помилково обраний спосіб захисту порушених, на його думку, прав і свобод в межах досудового розслідування. На підставі зазначеного, дії просив відмовити у задоволенні скарги за безпідставністю (а.с.21).

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги в їх сукупності та взаємному зв`язку, слідчий суддя вважає відмовити у задоволенні вимог скарги з таких підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Разом з тим, системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Як вбачається зі скарги, та встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_3 звернувся в порядку ст.214 КПК України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, із заявою від 19 червня 2020 року про кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст.372 КК України, вчинене, на його думку, прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , який підтримував державне обвинувачення у кримінальному провадженні №0002365 від 28.05.2017 року відносно ОСОБА_3 . Дану справу №554/4242/19 розглянуто Октябрським районним судом м.Полтави та вироком суду від 02 жовтня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1, ч.4 ст.258 КК України і призначено відповідне покарання. Із даним вироком суду заявник не згоден, за змістом заяви посилається, зокрема, на грубі порушення норм процесуального права при його ухваленні, недоведеність в його діях стороною обвинувачення складу злочину, оскільки він обвинувачувався саме в закінченому злочині, і прокурором не було доведено жодним доказом, чим підтверджувалась реальна можливість розпорядитись майном; щодо не розгляду заявленого ним клопотання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; щодо безпідставного відхилення судом його клопотання про допит свідків, відвід головуючого судді, тощо. Таким чином, вважає, що прокурор, підтримуючи державне обвинувачення в суді та погоджуючи обвинувальний акт, завідомо знав про те, що покладені в його обґрунтування доводи не відповідають фактичним обставинам справи, не надав їм належної і достатньої оцінки, не врахував суспільну небезпечність особи та очевидність допущених порушень в частині забезпечення права на захист, все ж таки наполягав на притягненні ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, відповідальність за який передбачено ч.2 ст.186 КК України. На думку заявника, в таких діях прокурора вбачається склад злочину, відповідальність за який передбачено ч.1 ст.372 КК України, та зважаючи на викладені обставини, просив внести відповідні відомості до ЄРДР (а.с.6-9).

Як слідує з матеріалів скарги, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, відомості, викладені у заяві ОСОБА_3 , не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з чим останній не погодився і звернувся до суду.

Підставами вважати повідомлення таким, що містить відомості про злочин, є наявність в ньому об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30 червня 2020року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (п.п.1 п.1 розділу ІІ Положення).

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заявник вказував на те, що зазначені в повідомленні дії прокурора під час підтримання ним обвинувачення у суді по справі №554/4242/19 містять ознаки можливих, на його думку, неправомірних дій, та підлягають кваліфікації за ч.1 ст.372 КК України.

Заявник зазначає щодо вчинення порушень прокурором Полтавської місцевої прокуратури, однак злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами, а доводи заяви зводяться, серед іншого, до непогодження із процесуальними діями посадової особи під час судового розгляну кримінального провадження №0002365 від 28.05.2017 року, в якому його було засуджено за вироком суду, що набрав законної сили.

Натомість, у скарзі ставиться питання щодо ініціювання нового кримінального провадження щодо посадових особи сторони обвинувачення, що, вочевидь, свідчить про намагання надати нову оцінку вже встановленим фактам у кримінальній справі.

При цьому заявником в поданій заяві наводяться власні міркування та припущення з приводу вчинення злочину та можливих незаконних дій з боку прокурора під час підтримання обвинувального акту відносно ОСОБА_3 в суді. Зокрема, заперечуючи певні обставини кримінальної справи, у якій його засуджено, заявник фактично ставить під сумнів результати слідчих дій та висновки суду по справі щодо нього.

Так, вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 02 жовтня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 та ч. ч. 1 і 4 ст. 358 КК України і призначено йому покарання: за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років; за ч.1 ст.358 КК України на один рік обмеження волі; за ч.4 ст.358 КК України на один рік обмеження волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено покарання у виді п`яти років і шести місяців позбавлення волі; остаточне покарання обвинуваченому визначити за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначених за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 1 серпня 2019 року у виді шести років позбавлення волі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року вирок апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 задоволено частково, апеляційну скаргу захисника в його інтересах, адвоката ОСОБА_6 , залишено без задоволення; на підставі ч.5 ст.72 КК України (у редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) зараховано ОСОБА_3 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 18 квітня 2019 року по 06.08.2020 року; в іншій частині вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 02 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін.

Як слідує з аналізу скарги та поданих заяв, ОСОБА_3 фактично викладені факти, які в сукупності свідчать про його незгоду із судовим рішенням, - вироком суду, ухваленим відносно нього, та ним аналізуються обставини, які були предметом судового розгляду, у тому числі судом апеляційної інстанції.

Беручи до уваги пов`язаність зазначених обставин, наведені заявником доводи не можуть слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки переслідують мету ініціювання нового кримінального провадження та проведення досудового розслідування поза межами належної правової процедури, а відтак законність процесуальних актів і дій, вчинених у конкретному кримінальному провадженні не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Тому посилання заявника у скарзі за вказаних вище обставин на можливе притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальностіза вчинення злочинів, за якими його було засуджено, а також порушення інших прав під час здійснення судового розгляду кримінального провадження з обвинувальним актом та підтримання обвинувачення прокурором, не є переконливими з огляду на те, що оцінку належності, допустимості та достовірності всіх доказів згаданого кримінального провадження надано судом у встановленому законом порядку, та вказане судове рішення було предметом перевірки суду вищої інстанції, й набрало законної сили.

В даному контексті також варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Таким чином, незважаючи на те, що заявник ОСОБА_3 вважає заяву від 19 червня 2020 року повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, що нібито мало місце під час підтримання державного обвинувачення, а також під час здійснення процесуальних дій прокурором, які визначені його повноваженнями у кримінальному провадженні за участю ОСОБА_3 як сторони - обвинуваченого, проте остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу конкретного злочину. А тому таке повідомлення, з огляду на його зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР, про що просить заявник.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 є його особистою оцінкою дій посадової особи на час судового розгляду кримінального провадження, передусім зумовлені його засудженням і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.

Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, повідомлення, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

Повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Оскільки чинним КПК України передбачена можливість оскаржити дії, бездіяльність слідчого, то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку слідчого за результатами такої оцінки.

Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України, відповідно до якого до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Отже, виходячи з аналізу наведених вище обставин, у заяві ОСОБА_3 викладена суб`єктивна оцінка особи щодо процесуальних дій та рішень, пов`язаних з іншим кримінальним провадженням, яка не підтверджена достатніми об`єктивними даними.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ч.4 ст.214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви/повідомлення.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_3 від 19 червня 2020 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань потрібно відмовити.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк на оскарження.

Беручи до уваги доводи, зазначені в скарзі, зокрема, щодо направлення та отримання кореспонденції ОСОБА_3 і подання ним заяви засобами поштового зв`язку, через адміністрацію установи виконання покарань, а також його зверненням за наданням правової допомоги для складання скарги, які не були спростовані, ураховуючи, що ОСОБА_3 є засудженим за вироком суду та перебуває в установі виконання покарань, тому слідчий суддя вважає, що в даному випадку заявник не може бути обмежений у праві на судовий захист, а відтак, звернувся з даною скаргою в межах строків, передбачених КПК України.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Крім того, з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 17 червня 2020 року у справі № 3-180/2018 (1644/18), яким положення ч.3 ст.307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), дана ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 19 червня 2020 року, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1