ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 347/1698/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/370/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 р. колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі головуючого судді - ОСОБА_2 , суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , при секретарі ОСОБА_5 , з участю прокурора - ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою було задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 22 листопада 2020 року, включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень і продовжують існувати ризики щодо можливого незаконного впливу на свідків, які ще не допитувалися у даному кримінальному провадженні, а також щодо можливості переховування обвинуваченим від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вказану ухвалу місцевого суду мотивуючи тим, що вона постановлена з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства та всупереч судовій практиці ЄСПЛ, а також є незаконною і необґрунтованою. Вказує, що прокурором не були надані належні докази на обґрунтування обвинувачення і наявності хоча б одного з ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, а тому висновки суду про їх наявність вважає безпідставними. Також, стверджує, що розгляд клопотання прокурора 24 вересня 2020 року відбувся без виклику в судове засідання захисника ОСОБА_10 , на участі якого наполягав обвинувачений. Таким чином, суд порушив право обвинуваченого на вільний вибір захисника. Наголошує, що судом не вирішено по суті клопотання сторони захисту про дослідження всіх доказів, на які посилається сторона обвинувачення щодо обґрунтування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Також, в підготовчому судовому засіданні не було досліджено жодного такого доказу, а тому обрання судом запобіжного заходу не відповідає засадам верховенства права, рівності учасників, змагальності та диспозитивності провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених та доводи захисників, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи сторін, колегія суддів з`ясувала наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 було застосовано ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 25 вересня 2019 року, дію якого в подальшому було неодноразово продовжено ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва.

19 вересня 2020 року в цьому кримінальному провадженні складено і направлено до суду обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15, п.п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 263-1, ч.1 ст.263 КК України.

Зі змісту оскарженої ухвали, строк дії якої закінчився 22 листопада 2020 року, вбачається що задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою суд врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі до 15 років. Також, з наявних у матеріалах провадження відомостей про особу обвинуваченого слідує, що він раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисного тяжкого злочину.

На переконання колегії суддів обставини, які наведені у клопотанні прокурора щодо тримання обвинуваченого під вартою, правильно оцінені судом першої інстанції як такі, що підтверджують існування ризиків того, що у разі не продовження судом строків дії попередньо застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або ж зміни на більш м`який із запобіжних заходів, неможливо запобігти ризикам, що передбачені ст.177 КПК України, які продовжують існувати.

Так, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливу міру і строк покарання за скоєне, матиме реальну можливість переховуватись від суду, також може незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, задля зміни їх показань про обставини провадження, оскільки усіх цих осіб ще не допитано у ході судового розгляду провадження по суті обвинувачення. Також, він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи продовжити займатись злочинною діяльністю та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Наявність вказаних ризиків зумовлена даними про особу обвинуваченого та конкретними обставинами інкримінованих йому злочинів. Зокрема, як вбачається зі змісту обвинувального акту в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 маючи непогашену судимість за вчинення умисного тяжкого злочину (вирок від 13.05.2011р. Шевченківського районного суду м.Києва за ч.3 ст.185, ст.71 КК України), обвинувачується у вчиненні багатоепізодного особливо тяжкого та особливо тяжкого умисних кримінальних правопорушень, одне з яких вчинено небезпечним для життя багатьох осіб способом та на замовлення. Також, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 інкримінується роль організатора вчинення злочину, під час досудового розслідування цього кримінального провадження було оголошено розшук ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в цьому випадку відповідає конкретним обставинам інкримінованих злочинів, а застосування до обвинуваченого менш суворих запобіжних заходів не можна вважати достатніми для запобігання ризикам, що передбачені ст.177 КПК України.

Наведені в апеляційній скарзі та висловлені в ході апеляційного розгляду доводи захисників не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 було застосовано ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 25 вересня 2019 року, якою пред`явлена ОСОБА_7 підозра за ч.2 ст.15, п.п. 5,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України визнана обґрунтованою та встановлено наявність ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки його було оголошено в розшук, а також він може незаконно впливати на потерпілого, свідків та експертів у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе цьому запобігти.

Правильність таких висновків була предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який ухвалою від 23 жовтня 2019 року залишив без змін застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що в апеляційному порядку було перевірено та спростовано доводи сторони захисту, які аналогічні доводам заперечень сторони захисту на клопотання прокурора від 22 вересня 2020 року, щодо недопустимості та недостовірності письмових доказів, в тому числі висновку експерта і протоколів огляду місця події, результатів проведення негласних слідчих дій та допиту свідка, якими обґрунтовувалась пред`явлена ОСОБА_7 підозра.

Крім того, в ухвалі від 23 жовтня 2019 року апеляційним судом з наведенням відповідних мотивів було відхилено і доводи сторони захисту, які аналогічні доводам заперечень сторони захисту на клопотання прокурора від 22 вересня 2020 року, щодо порушення процедури вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру. Також, зі змісту клопотання прокурора від 22 вересня 2020 року та матеріалів контрольного провадження вбачається, що за результатами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому числі за тими статтями за якими було складено підозру, а тому доводи сторони захисту про необхідність повторного дослідження судом першої інстанції доказів обґрунтованості підозри та відповідно і пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення в ході підготовчого судового засідання є безпідставними.

Крім того, доводи апеляційної скарги про скасування ухвали суду з тих підстав, що в підготовчому судовому засіданні не було задоволено клопотання сторони захисту про дослідження зібраних стороною обвинувачення під час досудового розслідування доказів суперечать положенням ч.4 ст.291, 314, 315 КПК України.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення стосуються оцінки сукупності доказів з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою у вчиненні злочину, тобто тих питань які має вирішити суд при постановленні обвинувального чи виправдувального вироку, а не за результатами підготовчого судового засідання.

Доводи сторони захисту про відсутність на час постановлення оскарженої ухвали ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, судом першої інстанції правильно враховано, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких і продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, а також з огляду на суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, продовжує існувати ризик переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Наведені в оскарженій ухвалі відомості про особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення інкримінованих йому злочинів та сукупність вказаних ризиків правильно оцінено судом першої інстанції, який обґрунтовано прийшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть їм запобігти.

Доводи апеляційної скарги про порушення права обвинуваченого на захист під час розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу в підготовчому судовому засіданні колегія суддів вважає безпідставними.

Так, з матеріалів провадження та змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що сторона захисту була повідомлена про час та місце розгляду судом цього клопотання, подала свої письмові заперечення на нього, в судовому засіданні брала участь захисник ОСОБА_9 , яка залучена до цього провадження за договором для захисту інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 . Та обставина, що інший захисник адвоката ОСОБА_10 в підготовче судове засідання не з`явився, не може бути перешкодою для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, оскільки за змістом ч.3 ст.315, ч.4 ст.199, ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний повторно розглянути клопотання сторони обвинувачення щодо тримання обвинуваченого під вартою. Аналізуючи доводи апеляційної скарги про розгляд вказаного питання у відсутності одного із захисників, колегія суддів приходить до переконання, що вони не перешкодили суду ухвалити законне та вмотивоване рішення і не порушили право обвинуваченого на вибір захисника, а тому не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки в судовому розгляді брала участь захисник ОСОБА_9 , яку залучив сам обвинувачений, а інший захисник - адвокат ОСОБА_10 про причини неявки в суд першої інстанції не повідомив, винесене судом рішення не оскаржував, під час апеляційного розгляду не навів обставин, які об`єктивно перешкоджали йому з`явитися в судове засідання, хоча з його виступу в суді апеляційної інстанції вбачається, що йому було відомо про проведення судового засідання 24 вересня 2020 року. Отже, вказані доводи сторони захисту є формальними і не пов`язані з конкретними обставинами провадження.

З цих же підстав колегія суддів не вбачає в цьому випадку порушень засад кримінального провадження, передбачених п.1,15,19 ч.1 ст.7, ст.8-10,17,22,26 КПК України про які стверджується в апеляційній скарзі.

Таким чином, перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду не встановлено підстав для скасування ухвали суду щодо тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу з захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді