Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, не працює, раніше судимий: 01.10.1996 Луцьким міським судом Волинської області за ст.140 ч.3, ст.17, ст.140 ч.3, ст.141 ч.3, ст.42 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна; звільнено постановою Маневицького районного суду Волинської області 06.08.2001, на підставі Закону України «Про амністію» від 05.07.2001, невідбутий строк 2 роки 6 місяців 11 днів замінено на іспитовий строк -3 роки; 12.04.2002 Луцьким міським судом Волинської області за ст.ст.185 ч.3, 185 ч.4, 70 КК України до 7 років позбавлення волі; звільненого постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 21.03.2007 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 15 днів; 11.04.2008 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.ст.186 ч.2, 190 ч.2, 357 ч.3, 358 ч.1, 358 ч.3, 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 22.05.2013 Рожищенським районним судом Волинської області за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 70 КК України до 3 років позбавлення волі; 13.08.2013 Луцьким міськрайонний судом Волинської області за ст.ст.358 ч.3, 358 ч.4, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 07.05.2015 умовно достроково на невідбутий строк 1 рік;
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 12 вересня 2019 року.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 запобіжний захід залишено попередній - тримання під вартою.

Цивільний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 1430 гривень.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , повторно, у період з 23.00 год. 08.08.2019 по 16.00 год. 09.08.2019, умисно, через незасклену віконну раму, проник у приміщення будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав електрочайник «Delta» вартістю 480 грн, набір скляних стаканів у кількості шість штук вартістю 200 грн, набір керамічних чашок у кількості дві штуки вартістю 150 грн, металеву каструлю об`ємом 2,5 л вартістю 300 грн та металеву каструлю об`ємом 5 л вартістю 300 грн, належні потерпілій ОСОБА_10 , спричинивши майнової шкоди на загальну суму 1430 грн.
У поданих апеляційних скаргах обвинувачений та захисник, кожен зокрема, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважають вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання без ст. 75 КК України. Зазначають, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилаються на те, що судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, оскільки він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, розмір шкоди незначний, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні. Просять вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги з викладених у них підстав, прокурора, який апеляційні скарги заперечив та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ст.349 КПК України, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України є правильною і також не оскаржується.

Твердження захисника в апеляційній скарзі з приводу незастосування судом першої інстанції ст. 75 КК України, не відповідають ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що останній раніше неодноразово судимий, відбував реальні міри покарання, знову вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючих не виявлено.

На час розгляду справи апеляційним судом збитки відшкодовані.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відбуття покарання обвинуваченим реально, окрім того і відсутні підстави для призначення покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, за якою той засуджується.

Твердження в апеляційних скаргах про те, що призначене покарання без застосування ст. 75 КК України, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість покарання є безпідставними.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах, суд не вбачає.

Доводи обвинуваченого та захисника, які наведені в апеляційних скаргах, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді