справа № 631/365/20
провадження № 1-кп/631/78/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області об`єднану справу за кримінальними провадженнями, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 квітня 2020 року під № 0000116, 19 травня 2020 року під № 0000168, 30 серпня 2020 року під № 0000260, 21 липня 2020 року під № 0000233, 28 жовтня 2020 року під № 0000323 щодо обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Просяне Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 січня 2020 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 та 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та знов повторно вчинив ряд умисних корисливих злочинів за наступних обставин.

10 квітня 2020 року, у ранковий час близько 11 години 00 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, у ОСОБА_5 , який перебував на подвір`ї свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, із домоволодіння свого сусіда, ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, таємно та повторно,з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 10 квітня 2020 року близько 11 години 00 хвилин, ОСОБА_5 прийшов до домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить на праві власності ОСОБА_6 та у якому останній зберігає належне йому майно, де ОСОБА_5 неодноразово бував раніше, впевнившись, що його подальші дії власником та сторонніми особами помічені не будуть, шляхом відчинення металевого гачку на дерев`яній хвіртці у дерев`яному паркані, яким огороджена територія подвір`я, проник на територію вищезазначеного домоволодіння, звідки шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед марки «Дорожник» темно синього кольору, який знаходився біля будинку, вартістю 1850 гривень 00 копійок, відповідно до висновку експерта № 3 від 14 квітня 2020 року, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 1850 гривень 00 копійок.

Після цього ОСОБА_5 із місця вчинення злочину зник, викрадене майно незаконно обернув на свою користь та розпорядився ним за власним розсудом, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на зазначену вище суму.

Вказаними діями ОСОБА_5 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше сховище.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтею 185 Кримінального кодексу України, судимість за який не знята та не погашена, 10 квітня 2020 року, близько 18 години 30 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_5 знаходився поблизу магазину «Каприз», розташованого за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, село Новоселівка, вулиця Воскресінська, будинок № 169 В, де побачивши біля вказаного магазину велосипед, у останнього раптово виник злочинний намір на таємне викрадення чужого майна.

У вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно та повторно, з корисливого мотиву та з метою особистої наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю поблизу магазину власника та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу підійшов до місця стоянки велосипеду, звідки таємно викрав велосипед марки «ММВЗ» чорного та блакитного кольорів, вартістю 1300 гривень 00 копійок, відповідно до висновку експерта № 4 від 14 квітня 2020 року, який на праві власності належить ОСОБА_7 .

З місця скоєння злочину з викраденим майном ОСОБА_5 зник та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд, заподіявши в результаті вказаних дій потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1300 гривень 00 копійок.
Надалі, 17 травня 2020 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_5 , знаходився на вулиця Залізничній в селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, неподалік домоволодіння № 24, за географічними координатами: широта 49,7137, довгота 35,8874, разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . У вказаний час та у вказаному місці у ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону «Iphone 7 Black», 32 gb, який належить ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 17 травня 2020 року близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_5 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон «Iphone 7 Black», 32 gb, придбаний 18 лютого 2020 року, у справному стані, без пошкоджень, з номером IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 11399 гривень 00 копійок та сім карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_2 , яка знаходилась в телефоні, вартістю 50 гривень 00 копійок, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 12 від 25 травня 2020 року.

Після цього ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 11449 гривень 00 копійок.

Окрім цього, 20 липня 2020 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, у ОСОБА_5 , який знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке на праві власності належить його вітчиму, ОСОБА_4 , та яке, останній зберігав у приміщенні кладової на території вищезазначеного домоволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна, у вказаний вище час та у вказаному місці, діючи умисно, повторно, із корисливих спонукань, з метою особистого незаконного збагачення, впевнившись, у відсутності вдома вітчима та інших осіб, та що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 із приміщення кладової, яка розташована у тильній частині житлового будинку на території вищезазначеного домоволодіння, до якої проникнув шляхом пошкодження кріплення петлі дверної накладки для навісного замку на дерев`яній дверній коробці, таємно скоїв крадіжку бензинової косилки «Интерскол» МКБ-43/33 чорного кольору з металевим корпусом, вартістю 1369 гривень 00 копійок та перфоратору «ТЕМП ПЭ-850» № 9 000 114, темно-синього кольору з металевим корпусом, вартістю 1141 гривня 00 копійок.

Після цього, викрадене майно, загальна вартістю якого згідно висновку експерта № 22 від 29 липня 2020 року склала 2510 гривень 00 копійок, ОСОБА_5 незаконно обернув на свою користь та розпорядився ним за власним розсудом, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_4 матеріальний збиток на зазначену суму.

Також 19 серпня 2020 року близько 12 години 30 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим у ОСОБА_5 , який знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке на праві власності належить його вітчиму, ОСОБА_4 , та яке останній зберігав на території подвір`я вищезазначеного домоволодіння.

У вказаний час та у вказаному місці, переконавшись у відсутності вдома вітчима та сторонніх осіб, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, впевнившись, що його подальші дії сторонніми особами помічені не будуть, ОСОБА_5 знаходячись на подвір`ї домоволодіння за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно викрав металеву садову тачку, вартістю 850 гривень 00 копійок згідно висновку експерта № 65 від 31 серпня 2020 року, яка на праві власності належить ОСОБА_4 та незаконно обернув її на свою користь, розпорядившись на власний розсуд.

В результаті зазначених дій з боку ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 850 гривень 00 копійок.

Поряд з цим, 28 жовтня 2020 року у період часу з 09 години 00 хвилин до 11 години 00 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим у ОСОБА_5 , який знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке на праві власності належить його вітчиму, ОСОБА_4 , та яке останній зберігав у приміщенні підвального приміщення вищезазначеного домоволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно та таємно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, впевнившись, що його подальші дії власником та сторонніми особами помічені не будуть, переконавшись у відсутності вдома вітчима, із підвального приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив крадіжку майна, власником якого є ОСОБА_4 , а саме:

- правило будівельне трапецієвидне штукатурне довжиною 1,5 метра, виготовлене з алюмінію, вартість якого відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 70 від 29 жовтня 2020 року становить 100 гривень 00 копійок;

- швелер алюмінієвий висотою 50 мм., товщиною 5 мм., довжина 1,5 метра, вартість якого відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 70 від 29 жовтня 2020 року становить 113 гривень 00 копійок;

- дві залізні труби товщиною 5 см., довжиною 2 метра, вартість яких відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 70 від 29 жовтня 2020 року становить 56 гривень 00 копійок;

- арматуру діаметром 10 мм., довжиною 50 метрів, вартість якої відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 70 від 29 жовтня 2020 року становить 442 гривні 50 копійок;

- каструлю з алюмінію, місткістю 20 літрів, товщина стінок 0,5 см., діаметр 35 см., висота 24 см., вартість якої відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 70 від 29 жовтня 2020 року становить 350 гривень 00 копійок;

- каструлю з алюмінію, місткістю 40 літрів, товщина стінок 0,5 см., діаметр 45 см., висота 31 см., вартість якої відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 70 від 29 жовтня 2020 року становить 800 гривень 00 копійок.

В подальшому, викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду на загальну суму 1861 гривню 50 копійок.

Отже, вищевказаними діями, ОСОБА_5 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винним себе визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміновані йому в вину кримінальні правопорушення при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_5 .

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин у справі, висловила думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 підтримали думку прокурора.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України.

Потерпілий ОСОБА_7 06 липня 2020 року через канцелярію суду надав заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 3875/20 вх., відповідно до якої зазначив, що не заперечує проти розгляду справи судом в порядку, передбаченому положеннями частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, дана позиція є добровільною, розгляд справи просить провести за його відсутності.

Аналогічні за змістом заяви були подані потерпілим ОСОБА_12 06 липня 2020 року та зареєстрована за вхідним № 3869/20 вх., та потерпілим ОСОБА_13 , що була зареєстрована за вхідним № 6420/20 вх. від 19 листопада 2020 року.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних правопорушень, а також у зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_5 своєї вини в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, погодженні з кваліфікацією вчинених ним діянь, підтвердженням ним їх фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого та одного із потерпілих, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 521/11693/16-к, а також у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 727/9754/18 судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що повністю визнає свою провину у вчиненні інкримінованих йому в вину крадіжок майна потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_4 та підтвердивши, що дійсно вранці 10 квітня 2020 року, близько 11 години 00 хвилин, йому знадобився велосипед, щоб поїхати по власним справа, який він спочатку попросив у свого сусіда ОСОБА_6 , який мешкає з ним поряд за адресою: АДРЕСА_2 , на що отримав відмову останнього. Дочекавшись, коли ОСОБА_6 повернеться до свого будинку, обвинувачений шляхом відчинення металевого гачка хвіртки на паркані, яким повністю огороджене домоволодіння ОСОБА_6 , зайшов на його територію та побачивши, що нікого не має поруч, таємно викрав велосипед ОСОБА_6 , який перебував біля стіни будинку, забравши його собі додому та поїхав на ньому по власних справах.

У вечері цього дня, точного часу обвинувачений не пам`ятає, він зупинився перепочити біля магазину «Каприз», розташованого по вулиці Воскресінській (колишня вулиця Дзержинського) в селищі міського типу Нова Водолага. Коли вирішив поїхати далі, то взяв інший велосипед, який стояв біля магазину та поїхав на ньому по справам. Вранці до нього додому приїхали працівники поліції та забрали вказаний велосипед.

Крім того, 17 травня 2020 року близько 12 години 00 хвилин на вулиці Залізничній в селищі міського типу Нова Водолага обвинувачений відпочивав разом з друзями: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та братом ОСОБА_10 , вживаючи алкогольні напої пиво та горілку. Коли вже усі були п`яні, обвинувачений вирішив викрасти у ОСОБА_14 телефон марки ««Iphone», чорного кольору, коли той лежав на траві. Впевнившись, що ніхто за ним не спостерігає, обвинувачений викрав у останнього телефон з метою використання у власних цілях. На другий чи на третій день, точно обвинувачений не пам`ятає, до нього прийшли працівники поліції, та ОСОБА_5 злякавшись за наслідки, що можуть настати, віддав викрадений телефон поліцейським.

Також ОСОБА_5 розповів, що вранці 20 липня 2020 року він перебував вдома за адресою: АДРЕСА_1 . Близько 10 години 00 хвилин, впевнившись в тому, що його вітчима ОСОБА_4 не має вдома, у в`язку з тим, що йому необхідні були гроші, він вирішив викрасти у останнього бензинову косилку та перфоратор, які знаходились у приміщенні кладової, розташованої на території їх домоволодіння. Впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, відкривши двері кладової, шляхом пошкодження кріплення петлі для навісного замку, обвинувачений викрав вищевказане майно, яке в цей же день здав до ломбарду, що знаходиться в селищі міського типу Нова Водолага. Отримані кошти в розмірі 500 гривень 00 копійок він витратив на придбання алкогольних напоїв та продуктів харчування.

Після цього, десь у серпні 2020 року перебуваючи за місцем свого мешкання, обвинувачений вирішив викрасти металеву садову тачку, що належала його вітчиму ОСОБА_4 , оскільки йому необхідні були гроші. Дочекавшись, коли усі підуть по справах, ОСОБА_5 забрав тачку, що знаходилась на подвір`ї їх будинку та здав її до пункту прийому металобрухту, розташованого по АДРЕСА_4 , за що отримав 100 гривень 00 копійок, на які придбав алкогольні напої.

Потім у жовтні 2020 року близько 10 години 00 хвилин, більш точної дати та часу обвинувачений не пам`ятає, він знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Через відсутність коштів, у нього виник намір на викрадення майна, належного його вітчиму, ОСОБА_4 , яке останній зберігав у підвального приміщення домоволодіння. Впевнившись, що вдома нікого не має, обвинувачений за допомогою молотка цвяходеру відкрив підвальне приміщення, що було забите цвяхами, звідки викрав правило будівельне, алюмінієвий швелер, залізні труби, арматуру та алюмінієві каструлі. Після чого викликав таксі та погрузивши викрадені речі у автомобіль, відвіз їх до пункту прийому металобрухту, розташованого по вулиці Лєрмотова в селищі міського типу Нова Водолага, за що отримав 300 гривень 00 копійок. На отримані кошти придбав алкогольні напої та продукти харчування.

Крім того, ОСОБА_5 повідомив, що при вчиненні кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння не перебував, окрім того дня, коли викрав телефон у ОСОБА_12 . На запитання прокурора, чи згоден обвинувачений з переліком викрадених ним речей, що зазначені в обвинувальних актах та вартістю викраденого, вказаних у висновках експерта, ОСОБА_5 відповів, що згоден повністю. У вчинених кримінальних правопорушеннях обвинувачений щиро кається та виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.
Покази ОСОБА_5 в судовому засіданні детальні, послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Будучи допитаним в судовому засіданні у відповідно до приписів статті 353 Кримінального процесуального кодексу України, у взаємозв`язку із частинами 2, 3, 5 14 статті 352 Кримінального процесуального кодексу України, потерпілий ОСОБА_4 по суті вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень пояснив, що обвинувачений є його пасинком, офіційно ним не усиновлювався, але довгий час вони фактично мешкають разом. Стосовно викрадення у нього металевої садової тачки пояснив, що ОСОБА_5 неодноразово брав тачку для власних цілей. У серпні 2020 року потерпілий помітив відсутність вказаної тачки на подвір`ї домоволодіння та звернувся до ОСОБА_5 з вимогою її повернути, на що останній пообіцяв, що поверне. Пройшло близько тижня, але тачку обвинувачений так йому й не повернув, ОСОБА_4 вимушений був звернутися з заявою до органів поліції.

Крім того, ОСОБА_4 пояснив, що викрадені ОСОБА_5 речі, а саме бензинова косилка та перфоратор зберігалися ним у приміщенні кладової домоволодіння в якому вони проживають. Ключі від вказаного приміщення знаходяться тільки у нього, у інших членів сім`ї доступу до даного приміщення не було. У серпні 2020 року близько 19 години 00 хвилин він повернувся разом з дружиною додому з роботи. Взявши речі, які ним були взяті вранці з приміщення кладової, пішов віднести їх на місце та побачив, що петлі на дверях кладової вирвані, а бензинової косилки та перфоратора на місці не має. На його запитання де ділися вказані речі, ОСОБА_5 повідомив, що не знає. Про викрадення косилки та перфорату потерпілому стало відомо, коли йому зателефонували з ломбарду та повідомили, що закінчується строк зберігання речей, що були здані до ломбарду.

Стосовно викрадення іншого майна, що мало місце у жовтні 2020 року, ОСОБА_4 пояснив, що рано вранці суботнього дня у жовтні 2020 року, точної дати він не пам`ятає, він відвіз дружину з друзями в ліс по гриби, а сам поїхав у власних справах. Повернувшись близько 11 години 00 хвилин додому він побачив, що двері підвального приміщення, яке було забите цвяхами були відчинені. З даного приміщення зникли: правило будівельне, швелер алюмінієвий, залізні труби, арматура, а також алюмінієві каструлі. Про вчинення викрадення вказаних речей саме ОСОБА_5 потерпілий дізнався з відеозаписів камер відеоспостереження, яке мається у його домоволодінні.

Крім того, ОСОБА_4 дав пояснення щодо відомих йому фактів викрадення ОСОБА_5 велосипеду у ОСОБА_6 пояснивши, що бачив як ОСОБА_5 їхав на велосипеді, який належить їх сусіду ОСОБА_6 , про що потерпілому достоменно відомо. Прийшовши додому його дружина повідомила, що приходив ОСОБА_6 та повідомив їй про те, що її син ОСОБА_5 вкрав у нього велосипед. ОСОБА_4 поїхав за ОСОБА_5 та зустрівши його на вулиці 8 Березня селища міського типу Нова Водолага сказав, щоб той повернув викрадений велосипед, на що обвинувачений погодився та сказав, що поверне. Вранці на подвір`ї домоволодіння потерпілий побачив зовсім інший велосипед. На запитання, чий це велосипед та де велосипед ОСОБА_6 , ОСОБА_5 повідомив, що не знає. Пізніше до них приїхали працівники поліції та забрали викрадений його пасинком велосипед.

Потерпілий додав, що на його думку до ОСОБА_5 повинно бути застосовано покарання у виді позбавлення волі з реальним відбуттям покарання у установі закритого типу, оскільки останній постійно вчиняє крадіжки.
Вказані показання потерпілого суд визнає належними оскільки, вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження. Також суд визнає вказані показання потерпілого допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним законодавством України.
Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тобто, докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).
В свою чергу, з досліджених судом у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.
Протоколом огляду місця події від 11 квітня 2020 року, складеного слідчим СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області капітаном поліції ОСОБА_15 за участю потерпілого ОСОБА_6 , у присутності понятих: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , зафіксовані обстановка та обставини вчинення крадіжки майна, що належить ОСОБА_6 , з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки Комунального підприємства «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» № 321 від 17 квітня 2020 року вбачається, що житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 присвоєно нову поштову адресу «селище міського типу Нова Водолага Нововодолазький район, Харківська область, вулиця 8 Березня, будинок № 37» (колишня поштова адреса « АДРЕСА_1 )». Власник ОСОБА_6 .

З протоколу огляду речових доказів від 13 квітня 2020 року, складеного слідчим СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області капітаном поліції ОСОБА_15 , у присутності понятих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та власника майна ОСОБА_6 , вбачається, що предметом огляду є: велосипед марки «Дорожник», виробництва Україна, темно-синього кольору, з рамою, з сидінням, виконаного із шкірозамінника. На момент огляду сидіння обмотано міховою підстилкою. Над колесами маються нікельовані щитки. Над переднім колесом мається металева корзина білого кольору, а над заднім колесом мається металевий багажник. Велосипед бувший у користуванні, має часткові подряпини.
Постановою слідчого СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області капітана поліції ОСОБА_15 від 13 квітня 2020 року велосипед марки «Дорожник», виробництва Україна, темно-синього кольору, з рамою, з сидінням, виконаного із шкірозамінника, на момент огляду сидіння обмотано міховою підстилкою, над колесами маються нікельовані щитки, над переднім колесом мається металева корзина білого кольору, а над заднім колесом мається металевий багажник, велосипед бувший у користуванні, має часткові подряпини, визнано речовими доказами у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 квітня 2020 року під № 0000116 та переданий на зберігання під зберігаючу розписку потерпілому ОСОБА_6 .

З розписки, наданої потерпілим ОСОБА_6 , вбачається що він отримав від працівників поліції Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області належний йому велосипед марки «Дорожник» у технічно-справному стані та зобов`язався його зберігати.

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 3 від 14 квітня 2020 року, складеного судовим експертом ОСОБА_20 , вбачається, що станом на 10 квітня 2020 року, ринкова вартість велосипеду дорослого, чоловічого, марки «Дорожник», виробництва Україна, темно-синього кольору, з рамою, з сидінням, виконаного із шкірозамінника, над колесами маються нікельовані щитки, над переднім колесом мається металева корзина білого кольору, складає 1850 гривень 00 копійок.

Згідно довідки № 3 від 14 квітня 2020 року судового експерта ОСОБА_20 вбачається, що витрати на проведення експертизи складають 471 гривня 03 копійки.

З протоколу огляду речових доказів від 13 квітня 2020 року, складеного слідчим СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області капітаном поліції ОСОБА_15 в присутності понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а також власника майна ОСОБА_7 , вбачається, що предметом огляду є: велосипед марки «ММВ3», виробництва Мінськ, блакитного та чорного кольорів, з рамою, з сидінням, виконаного із шкірозамінника білого кольору, на момент огляду обмотаного зв`язаною шапкою, над переднім та задніми колесами маються нікельовані щитки, над щитками заднього колеса мається металевий багажник з мілкими подряпинами, бувшого у використанні.

Постановою слідчого СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області капітана поліції ОСОБА_15 від 13 квітня 2020 року велосипед марки «ММВ3», виробництва Мінськ, блакитного та чорного кольорів, з рамою, з сидінням, виконаного із шкірозамінника білого кольору, над переднім та задніми колесами маються нікельовані щитки, над щитками заднього колеса мається металевий багажник з мілкими подряпинами, бувшого у використанні, визнано речовим доказом у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2020 року під № 0000119 та переданий на зберігання під зберігаючу розписку потерпілому ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 4 від 14 квітня 2020 року, складеного судовим експертом ОСОБА_20 , вбачається, що станом на 10 квітня 2020 року, ринкова вартість велосипеду дорослого, чоловічого, марки «ММВ3», виробництва м. Мінськ, блакитного та чорного кольорів, з рамою, з сидінням, виконаного із шкірозамінника білого кольору, над переднім та задніми колесами маються нікельовані щитки, над щитками заднього колеса мається металевий багажник з мілкими подряпинами, придбаного близько п`яти років назад, у задовільному стані, придатному для подальшого використання, складає 1300 гривень 00 копійок.

Згідно довідки № 4 від 14 квітня 2020 року судового експерта ОСОБА_20 вбачається, що витрати на проведення експертизи складають 471 гривня 03 копійки.

Протоколом огляду місця події від 19 травня 2020 року, складеного слідчим СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_21 , за участі потерпілого ОСОБА_12 , у присутності понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , зафіксовані обстановка та обставини вчинення крадіжки майна, що належить ОСОБА_12 , а саме місцем огляду була ділянка місцевості, розташована неподалік вулиці Залізнична, селища міського типу Нова Водолага Нововодолазького району, Харківської області .

Постановою слідчого СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області лейтенанта поліції а ОСОБА_21 від 25 травня 2020 року, телефон марки «Iphoпе 7 Вlaсk» 32 gb, придбаний 18 лютого 2020 року у справному стані, без пошкоджень з номером ІМЕІ НОМЕР_1 та сім картою № НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 травня 2020 року під № 0000168.

Згідно розписки, наданої потерпілим ОСОБА_11 , останній зобов`язався зберігати викрадений у нього мобільний телефон марки «Iphoпе 7 Вlaсk» 32 gb, придбаний 18 лютого 2020 року у справному стані, без пошкоджень з номером ІМЕІ НОМЕР_1 та сім картою № НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 12 від 25 травня 2020 року, складеного судовим експертом ОСОБА_20 , вбачається, що станом на 19 травня 2020 року, загальна вартість мобільного телефону «Iphoпе 7 Вlaсk» 32 gb та сім картки, складає 11449 гривень 00 копійок.

Згідно довідки № 12 від 25 травня 2020 року судового експерта ОСОБА_20 вбачається, що витрати на проведення експертизи складають 471 гривня 03 копійки.

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 65 від 31 серпня 2020 року, складеного судовим експертом ОСОБА_20 , вбачається, що станом на 19 серпня 2020 року, вартість тачки садової складає 850 гривень 00 копійок.

Згідно довідки № 65 від 31 серпня 2020 року судового експерта ОСОБА_20 вбачається, що витрати на проведення експертизи складають 471 гривня 03 копійки.

Постановою старшого слідчого СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_24 від 28 липня 2020 року косилку «Интерскол» МКБ-43/33 чорного кольору з металевим корпусом (серійний номер 78.005252) визнано речовим доказом у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 липня 2020 року під № 0000233 та передано на зберігання під зберігаючу розписку потерпілому ОСОБА_4 .

Постановою старшого слідчого СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_24 від 29 липня 2020 року перфоратор «ТЕМП ПЭ-850» № 9 000 114, темно синього кольору з металевим корпусом, визнано речовим доказом у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 липня 2020 року під № 0000233 та переданий на зберігання під зберігаючу розписку потерпілому ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 22 від 29 липня 2020 року, складеного судовим експертом ОСОБА_20 , вбачається, що станом на 20 липня 2020 року, ринкова вартість: електронної побутової бензинової косилки «Интерскол» МКБ-43/33, чорного кольору з металевим корпусом (серійний номер 78.005252) складає 1369 гривень 00 копійок, електронного побутового перфоратора «ТЕМП ПЭ-850» №9 000 114, темного кольору з металевим корпусом 1141 гривня 00 копійок.

Згідно довідки № 22 від 29 липня 2020 року судового експерта ОСОБА_20 вбачається, що витрати на проведення експертизи складають 471 гривня 03 копійки.

З заяви ОСОБА_4 від 27 жовтня 2020 року вбачається, що останній добровільно надав слідчому СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області лейтенанту поліції ОСОБА_25 відео з камер відеоспостережень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою заступника начальника СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області капітана поліції ОСОБА_26 від 28 жовтня 2020 року електрорнний носій - DVD-R диск марки VIDEХ МАМВА, 16 Х, 120 mіn, 4,6 GВ без надписів, на якому маються відеозаписи якими зафіксовані події, що відбулися 27 жовтня 2020 року у різний час, визнано речовим доказом у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 жовтня 2020 року під № 0000323.

Постановою заступника начальника СВ Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області капітана поліції ОСОБА_26 від 28 жовтня 2020 року алюмінієву каструлю об`ємом 20 літрів, та алюмінієву каструлю об`ємом 40 літрів, визнано речовими доказами у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 жовтня 2020 року під № 0000323.

Згідно розписки від 29 жовтня 2020 року ОСОБА_4 отримав від працівників поліції належне йому майно, а саме: алюмінієві каструлі об`ємом 20 літрів, та 40 літрів.

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 70 від 29 жовтня 2020 року, складеного судовим експертом ОСОБА_20 , вбачається, що станом на 27 жовтня 2020 року, ринкова вартість: правила будівельного трапецеєвидного, штукатурного, довжиною 1,5 метрів складає 100 гривень 00 копійок; швелера алюмінієвого, висотою 50 мм, товщиною 5 мм, довжиною 1,5 метра 113 гривень 00 копійок; труби металевої товщиною 5 см, довжиною 2 метри, 2 шт. 56 гривень 00 копійок; арматури діаметром 10 мм, довжиною 5 метрів, загальна довжиною 50 метрів 442 гривні 50 копійок, кастрюлі алюмінієвої, ємкістю 20 літрів 350 гривень 00 копійок, кастрюлі алюмінієвої, ємкістю 40 літрів 800 гривень 00 копійок.

Згідно довідки № 70 від 29 жовтня 2020 року судового експерта ОСОБА_20 вбачається, що витрати на проведення експертизи складають 638 гривень 04 копійки.

Оцінюючи висновки експерта з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірним, мотивованим достатньо переконливо та такими, що не суперечить іншим доказам у справі.

Надаючи оцінку усім письмовим доказам суд відмічає наступне.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України).
Приписами статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Отже, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 вказаного нормативно правового акту України.
Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд виходить з такого, щодане кримінальне провадження є об`єднаним у суді з п`яти кримінальних проваджень, відповідно до статтей 217 та 334 Кримінального процесуального кодексу України.
Стороною обвинувачення ОСОБА_5 було висунуто обвинувачення у кожному з об`єднаних проваджень окремо, а саме у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідуваньпід № 0000116 від 12 квітня 2020 року за частиною 3 статті 185 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, під № 0000168 від 19 травня 2020 року, під № 0000233 від 21 липня 2020 року, під № 0000260 від 30 серпня 2020 року, під № 0000323 від 28 жовтня 2020 року за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 658/1658/16-к вказав, що кваліфікація злочину кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» який віднайшов своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі з єдиним унікальним № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака… передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище»… вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».
У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі з єдиним унікальним № 205/5830/16-к визначено, що під поняттям «сховище» розуміється певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охорони, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.
У даній справі по епізоду щодо проникнення на територію домоволодіння ОСОБА_6 , суд зауважує, що доступ до території домоволодіння, у розрізі наявної інфраструктури, для сторонніх осіб був заборонений, а сам об`єкт був зачинений за допомогою металевого гачка на хвіртці паркану, який обвинувачений самостійно відчинив.
Як наслідок, відповідно до фактичних обставин цього кримінального провадження, дії обвинуваченого відповідають зазначеним критеріям, адже він розумів, що доступ до даного об`єкту ускладнений для потрапляння у нього сторонніх осіб і права перебувати там він не має.
Таким чином, суд уважає установленим факт того, що, в цьому випадку, мало місце проникнення.
За правилами частин 1 і 3 статті 32 Кримінального кодексу України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Частина 1 примітки до статті 185 Кримінального кодексу України передбачає саме таку вказівку, оскільки чітко обумовлює, що у статтях 185, 186 та 189 - 191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Пленум Верховного Суду України у абзаці 2 пункту 7 своєї постанови від 04 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» роз`яснив, що якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, п`ять розбоїв, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Положеннями частини 1 статті 33 Кримінального кодексу України регламентовано, що сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден із яких її не було засуджено.
Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 27 вересня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 686/6613/16-к вказав, що у разі визнання особи винуватою у вчиненні декількох діянь, які відповідають складу злочину, передбаченого однією і тією самою статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність, всі ці діяння кваліфікуються в сукупності за відповідною статтею (частиною статті) лише один раз і окремої кваліфікації не потребують.
Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувальних актів, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_5 злочинів проти власності в об`ємі та на суми, визначені у обвинувальних актах, оскільки він являючись особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, дійсно своїми умисними діями 10 квітня 2020 року вчинив таємне викрадення (крадіжку) майна ОСОБА_6 , повторно, поєднане з проникненням у інше сховище; також, являючись особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України 10 квітня 2020 року, 17 травня 2020 року, 20 липня 2020 року, 19 серпня 2020 року та 27 жовтня 2020 року повторно вчинив таємне викрадення (крадіжку) майна ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_4 .

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_5 доведена повністю. Дії його відповідають складам злочинів, передбачених частинами 2 та 3 статті 185 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, та як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше сховище, у зв`язку із чим, обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.
При цьому, кваліфікація окремо кожного діяння за кожним з проваджень є недоречною та надмірною у ракурсі наведених норм та постанови Пленум Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки».
У відповідно до приписів статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не знаходить, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, суд виходить з класифікації злочинів, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин їх вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим скоєні злочини, які за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України відносяться до категорії нетяжких злочинів, а за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до категорії тяжкого.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_5 не працевлаштований, постійного роду занять не має, не одружений, неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. Стан здоров`я ОСОБА_5 задовільний, зі слів хронічних хвороб не має, на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, до осіб з інвалідністю не відноситься; на військовому обліку призовників в ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває; має постійне місце проживання, де характеризується посередньо. ОСОБА_5 раніше судимий відповідно до вироку Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 січня 2020 року за вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільненого від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Отже, злочини, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнається винним згідно даного вироку суду, вчинені ним при не знятій та не погашеній у встановленому законом порядку судимості, а також у період відбування іспитового строку.

З досудової доповіді, складеної 23 листопада 2020 року провідним інспектором Нововодолазького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України ОСОБА_27 щодо ОСОБА_5 , вбачається, що є високий рівень ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_5 , орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб). На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України.

В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнає щире каяття, що проявилось у правдивій розповіді про всі обставини вчинених злочинних діянь, регламентованих пунктом 1 частини 2 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України та висловлення жалю з приводу вчиненого, а також готовності понести покарання за вчинене у межах своєї вини.
Обставинами, що відповідно до пунктів 6, 6? та 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_5 є вчинення злочинів щодо осіб похилого віку (по епізодам крадіжки майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) та особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах (по епізодам крадіжок майна ОСОБА_4 ), а також у стані алкогольного сп`яніння (по епізоду крадіжки майна ОСОБА_12 ).
При цьому, суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною рецидив злочину (пункт 1 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України) як про те вказано в одному із обвинувальних актів, оскільки, як роз`яснено у абзаці 2 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 червня 2010 року «Про практику застосування судами законодавства про повторність, сукупність та рецидив злочину та його правові наслідки» та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 20 листопада 2019 року у справі з єдиним унікальним № 658/4172/17, якщо рецидив злочину утворює одночасно і повторність, що передбачена у статті чи частині статті Особливої частини Кримінального кодексу як ознака злочину, що впливає на кваліфікацію, то за частиною 4 статті 67 Кримінального кодексу України суд не може при призначенні покарання ще раз враховувати повторність або рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, одні з яких відносяться до нетяжких злочинів, а іншій до тяжкого злочину та кількість епізодів злочинної діяльності, особу винного, який повністю визнав свою провину, але так й не усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, оскільки вчинив ряд нових корисливих кримінальних правопорушень під час розгляду справи у суді, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, суд бере до уваги, процесуальну поведінку обвинуваченого, який без поважних причин не з`являвся у судові засідання, у зв`язку з чим до останнього неодноразово застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді приводу у судові засідання.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе лише в ізоляції та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 185 та частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, так як саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При цьому суд враховує, що обвинувачений вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 січня 2020 року засуджений за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяця із звільненням від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, тобто вчинив дані злочини в період іспитового строку, порушивши умови звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При вирішенні питання про те, який із передбачених вищенаведеною нормою права принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд враховує кількість епізодів злочинної діяльності, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, а також тяжкість їх наслідків, суму викраденого майна та приходить до переконання, що в даному випадку можливо застосувати принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Положеннями частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України регламентовано, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (частина 4 статті 71 Кримінального кодексу України).

Також суд бере до уваги роз`яснення, що викладені у пунктах 10 та 26 постанови Пленум Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в яких мова йде про те, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 105 Кримінального кодексу) і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 Кримінального кодексу і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 Кримінального кодексу. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Отже, оскільки злочини, які є предметом даного судового розгляду вчинені ОСОБА_5 в період іспитового строку, визначеного вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 січня 2020 року, суд призначає обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі, із застосування положень статті 71 Кримінального кодексу України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком суду, невідбутої частини покарання за вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 січня 2020 року.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог статті 75 Кримінального кодексу України, або ж застосування статті 69, чи норм статті 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог частини 2 статті 65 Кримінального кодексу України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Заходи забезпечення в рамках цих кримінальних проваджень застосовані не були, однак відповідно до пункту 2 частини 4 статті 374 Кримінального процесуального кодексу України у резолютивній частині вироку, зокрема, зазначаються рішення суду щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що існують ризики того, що ОСОБА_5 буде й надалі переховуватися, з метою уникнення від відбування призначеного покарання.

Відповідно до частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, а також до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не займається будь-якою суспільно-корисною діяльністю, не має дружини, дітей або осіб, яких би він утримував, тяжкість покарання та те, що ОСОБА_5 призначається покарання у вигляді реального позбавлення волі, а також приймаючи до уваги його процесуальну поведінку під час судового розгляду справи, а саме те, що судом неодноразово приймались рішення щодо застосування до обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді приводу у судові засідання та останній, незважаючи на те, що на розгляді у суді перебувають кримінальні справи за його обвинуваченням, систематично продовжував вчиняти кримінальні правопорушення під час дії іспитового строку, суд приходить до переконання про наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з чим, з метою забезпечення виконання вироку та запобігання вчиненню ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити у повному обсязі, обравши обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до набрання вироком законної сили.
Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільні позови в рамках даних кримінальних проваджень не заявлялися.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки в рамках даного кримінального провадження судовим експертом ОСОБА_20 (свідоцтво № 2015 від 20 вересня 2019 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) були проведені товарознавчі експертизи № 3 від 14 квітня 2020 року, № 4 від 14 квітня 2020 року, № 12 від 26 травня 2020 року, № 22 від 29 липня 2020 року, № 65 від 31 серпня 2020 року, № 70 від 29 жовтня 2020 року, загальна вартість яких склала 2983 гривні 19 копійок, тому з ОСОБА_5 на користь судового експерта ОСОБА_20 слід стягнути витрати за проведення експертиз.

На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України,керуючись статтями 12, 32, 33, 50, 63, 65 - 67, 70, 71 та частинами 2 та 3 статті 185 Кримінального кодексу України, а також статтями 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 та 3 статті 185 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання:

- за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 3 роки (три) роки 6 (шість) місяців;

- за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 4 роки (чотири) роки.

Відповідно до положень частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі статті 71 Кримінального кодексу України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання визначеного вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 31 січня 2020 року з покаранням за даним вироком остаточнопризначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили, взявши його під варту у залі судових засідань негайно.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та фактичного затримання, тобто з 25 листопада 2020 року.
Речові докази у кримінальному провадженні:

- велосипед марки «Дорожник», виробництва Україна, темно-синього кольору, з рамою, з сидінням, виконаним із шкірозамінника, обмотаним міховою підстилкою, з нікельованими щитками над переднім та задніми колесами, й металевою корзиною білого кольору, який переданий на відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_6 залишити останньому за належністю;

- велосипед марки «ММВЗ», виробництва Мінськ, блакитного та чорного кольорів, з рамою, з сидінням, виконаним із шкірозамінника, обмотаним в`язаною шапкою коричневого та білого кольорів, який переданий на відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_7 залишити останньому за належністю;

- мобільний телефон «Iphone 7 Black», 32 gb, придбаний 18 лютого 2020 року, у справному стані, без пошкоджень, з номером IMEI: НОМЕР_1 , та сім карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_12 залишити останньому за належністю;

- бензинову косилку «Интерскол» МКБ-43/33 чорного кольору з металевим корпусом; перфоратор «ТЕМП ПЭ-850», № 9 000 114, темно-синього кольору з металевим корпусом; каструлю, виготовлену з алюмінію, місткістю 20 літрів, з товщиною стінок 0,5 см., діаметром 35 см., висотою 24 см., та каструлю, виготовлену з алюмінію, місткістю 40 літрів, з товщиною стінок 0,5 см., діаметром 45 см., висотою 31 см., які передані на відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_4 залишити останньому за належністю;

- електронний носій DVD-R диск марки «VIDEX MAMBA», 16X, 120 min, 4.6 GB, без надписів, на якому мається відеозаписи на яких зафіксовані події, що відбувалися 27 жовтня 2020 року залишити в матеріалах справи протягом усього часу їх зберігання.

Процесуальні витрати на залучення експерта в загальній сумі 2983 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят три) гривні 19 копійки за виконання товарознавчих експертиз: № 3 від 14 квітня 2020 року, № 4 від 14 квітня 2020 року, № 12 від 26 травня 2020 року, № 22 від 29 липня 2020 року, № 65 від 31 серпня 2020 року, № 70 від 29 жовтня 2020 року судовим експертом ОСОБА_20 (свідоцтво № 2015 від 20 вересня 2019 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України)стягнути з стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_20 , ІПН НОМЕР_4 , назва банку: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», поточний рахунок НОМЕР_5 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1