У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Бориспільска виправна колонія № 119» апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_5 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника ДУ
«Бориспільська виправна колонія № 119» ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року задоволено клопотання начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія № 119» ОСОБА_9 і засудженому ОСОБА_8 замінена невідбута частина покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі на строк 3 роки 2 місяці 19 днів.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_8 на момент розгляду клопотання фактично відбув 2/3 частини строку, призначеного судом покарання за вчинений ними умисний особливо тяжкий злочин; своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення; відповідно до характеристики з 2016 по 2020 роки отримав шість заохочень; стягнення, які накладалися на нього в 2015 році погашені; з 2015 року працює та отримує відповідну заробітну плату, а тому суд, враховуючи положення ст. 61 КК України, заважав за доцільне замінити засудженому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`який у виді обмеження волі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, заступник прокурора Київської області ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року, як незаконну, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119» про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.
Так, прокурор зазначає, що висновок суду про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_8 , прибувши 20 серпня 2015 року до ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119», хоча і мав 7 заохочень, в той же час мав 2 стягнення за порушення режиму тримання, постійно не працював, а саме з липня по листопад 2015 року, з березня 2016 року по липень 2018 року, в вересні 2019 року та з березня по травень 2020 року, що, в свою чергу, не свідчить про його сумлінне ставлення до праці. Крім того, комісією установи 20 вересня 2018 року засудженому було відмовлено у застосуванні пільги, передбаченої ст. 101 КК України, оскільки останній не став на шлях виправлення, а позитивна характеристика за місцем відбування покарання не може сама по собі свідчити про його виправлення, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у нього заохочень, застосованих в порядку ст. 67 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.
Поза увагою місцевого суду також залишилось тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 12 КК України, віднесений до особливо тяжких злочинів, наслідком якого є умисне позбавлення життя людини, і вину у вчиненні якого ОСОБА_8 визнав частково та відповідних висновків для себе не зробив.
А тому, як підсумовує прокурор, в разі застосування до ОСОБА_8 положень ст. 82 КК України, не буде досягнута мета призначеного покарання та його виправлення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення представника установи виконання покарання та засудженого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однак, судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були порушені вищезазначені норми закону.
Так, відповідно доположень ч.1 ст.82 КК України, особам, яківідбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Частиною 3 ст. 82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або,принаймні,протягом значної частини цього строку.
Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, а тому суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо залученнядо суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 засуджений 29 травня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України та йому, відповідно до положень ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно за сукупністю злочинів призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі, строк якого відраховується з 25 липня 2014 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2016 року ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання період ув`язнення з 25 липня 2014 року по 30 червня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На час розгляду клопотання начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія № 119» засудженому до кінця строку покарання залишилось 3 роки 2 місяці 19 днів.
За змістом ст. 82 КК України заміна невідбутої частини основного покарання більш м`яким є правом, а не обов`язком суду.
Застосування більш м`якого покарання застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України,-виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.
Головноюпередумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.
Той факт, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 на момент розгляду клопотання фактично відбув 2/3 частини строку, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення; з 2016 по 2020 роки отримав шість заохочень; стягнення, які накладалися на нього в 2015 році погашені; з 2015 року працює та отримує відповідну заробітну плату, на думку колегії суддів, не може бути безумовною підставою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покарання.
Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, зокрема - вчинення вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, який вчинений ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, спричинення великої кількості ножових поранень у життєво-важливі органи потерпілого, після настання смерті якого, ОСОБА_8 викрав майно потерпілого, яке реалізував, втікши з місця вчинення злочину - колегія суддів вважає, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.
Також, судом першої інстанції не в повній мірі враховані обставини того, що при наявності у засудженого ОСОБА_8 певних заохочень, останнійв той же час мав 2 стягнення за порушення режиму тримання, за що на 2 та 5 діб, відповідно, був поміщений до карцеру.
Як слушно зазначено прокурором в апеляційній скарзі, з чим погоджується і колегія суддів, ОСОБА_8 не був постійно працевлаштований, що знайшло своє підтвердження в довідці про нарахування заробітної плати засудженому, відповідно до якої останній з липня по листопад 2015 року, з березня 2016 року по липень 2018 року, в вересні 2019 року та з березня по травень 2020 року не працював, що, в свою чергу, не свідчить про його сумлінне ставлення до праці.
Пояснення ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції в частині того, що він не за власної ініціативи був позбавлений робочого місця, а за певними об`єктивними обставинами не знайшли свого підтвердження наявними матеріалами провадження.
Отже, колегія суддів вважає, що матеріали провадження в достатній мірі не містять доказів того, що засуджений дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Хоча засуджений і відбув2/3 призначеного строку покарання, разом з тим це не є підставою для можливостіприйняття беззаперечних висновків про те, що він став на шлях виправлення, а сама по собі позитивна характеристика на засудженого не може безумовно вказувати на наявність підстав для задоволення клопотання .
На думку колегії суддів поведінка засудженого відповідає нормальній поведінці свідомого засудженого, що само по собі, не може бути підставою для застосування щодо нього пільги у виді заміни невідбутої частини покарання біль м`яким, з урахуванням і того, що рішенням комісії установи 20 вересня 2018 року засудженому було відмовлено у застосуванні пільги, передбаченої ст. 101 КК України, оскільки останній не став на шлях виправлення.
Наведе, у своїй сукупності, вказує на поспішність висновків суду першої інстанції про можливість заміни засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, а застосувавши таку заміну суд неправильно застосував положення ст. 82 КК України, що указує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, в свою чергу, є підставою для скасування судового рішення.
За наведеним, апеляційна скарга заступника прокурора Київської області ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року скасуванню, з постановленням нової про відмову у задоволенні клопотання як такого, обґрунтованість якого не доведена в ході судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року, якою задоволено клопотання начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія № 119» і засудженому ОСОБА_8 замінена невідбута частина покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі на строк 3 роки 2 місяці 19 днів скасувати.
Постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія № 119» про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3