КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2460/2020 Категорія КК: ч.5 ст.191 ,ч.1 ст.362, ч.3 ст.365-3 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київський апеляційний суд у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000405 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.362, ч.3 ст.365-2 КК України, ОСОБА_9 за ч.5 ст.191 КК України та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 365-2 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000405 від 26.04.2018 відносно вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.1 ст.362, ч.3 ст.365-2 КК України, ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України та ОСОБА_10 злочину, ч.3 ст. 365-2 КК України, повернуто прокурору Прокуратури Одеської області ОСОБА_6 для усунення недоліків в зв`язку з тим,що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, постановам пленуму Верховного Суду України та рішенням Європейського суду з прав людини.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26 червня 1990 року, зі змінами та доповненнями, обвинувачення повинно бути сформульовано з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів, а Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскін проти Австрії» №9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті, проте дані вимоги органом досудового розслідування не виконані, оскільки в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 не зазначено час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Крім того, суд першої інстанції вказує, що обвинувальний акт складався та затверджувався поза межами строку досудового розслідування, що є порушенням вимог ст. 113, 115, 219 КПК України, тобто прокурор фактично вийшов за межі своїх повноважень та після закінчення строків досудового розслідування склав, затвердив та вручив копії обвинувального акту підозрюваним та їх захисникам.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000405 та призначити новий розгляд вказаного обвинувального акту в суді першої інстанції.

Вважає, що висновки суду першої інстанції , викладені в ухвалі Печерського районного суду м.Києва від 27.04.2020 не відповідають обставинам кримінального провадження, а сама ухвалу є незаконною, необґрунтованою та такою, ,яка винесена з порушенням вимог ст.370, 371 КПК України, що на думку прокурора є підставою для її скасування у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону України.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що посилання суду на порушення вимог ст. 291 КПК України, щодо не зазначення належного формулювання обвинувачення, є безпідставними, оскільки обвинувачення висунуте в порядку передбаченому КПК України та сформульовано в обвинувальному акті, із зазначенням у ньому обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначених п. п. 1-4 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Крім того, прокурор ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вказує на те,що суд першої інстанції повернувши обвинувальний акт з надуманих підстав, фактично ухилився від розгляду кримінального провадження по суті, що є неприпустимим і беззаперечно порушує процесуальні права учасників кримінального провадження, в тому числі і права щодо проведення судового розгляду в розумні строки та не врахував, що відповідно до ст. 338 КПК України прокурор, у разі необхідності уточнень обставин правопорушення, має можливість змінити обвинувачення в суді, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, а ст. 339 КПК України надає можливість висунення додаткового обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор також вказує на те,що рішення суду суперечить обов`язковим для виконання судами всіх інстанцій рекомендаціям Вищого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ,викладених у листі №223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», відповідно до яких повернення прокурору обвинувального акту допускається,якщо він містить положення,що суперечать один одному; якщо в ньому наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим( крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки.

Прокурор ОСОБА_6 також зазначає, що органом досудового слідства, строк досудового розслідування, не порушувався, оскільки обвинувальний акт складається після завершення досудового розслідування, а, отже, його складання не потребує продовження строку досудового розслідування, оскільки воно вже завершено.

Враховуючи вищевикладене прокурор ОСОБА_6 вважає, що за таких обставин ухвала Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2020 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000405 від 26.04.2018 стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є необґрунтованою і підлягає скасуванню.

В запереченнях на апеляційну скаргу, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_16 та захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_14 просять апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_16 зазначає,що відповідно до п.3 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого, проте як вбачається із матеріалів кримінального провадження 0000405 (вручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого) потерпілою особою у даному кримінальному провадженні виступає ОСОБА_17 , проте як зазначає адвокат ОСОБА_16 згідно обвинувального акту потерпілим у даному провадженні прокурор визначає ТОВ «Французький бульвар-Еліт», при цьому жодних процесуальних рішень про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_17 не ухвалювалося.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_14 зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурор фактично вийшов за межі своїх повноважень та після закінчення строків досудового розслідування склав, затвердив та вручив копії обвинувального акту підозрюваним та їх захисникам,а тому вважає, що апеляційна скарга прокурора необґрунтована та не підлягає задоволенню.

В обґрунтування зазначених вимог, адвокат ОСОБА_14 зазначає, що згідно ст.9 КПК України прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України та суворо дотримуватися строків, у межах яких можуть проводитися всі процесуальні дії та наголошує на тому, що дотримання процесуальних строків є однією з основних гарантій справедливого кримінального процесу, так як має вберегти особу від безпідставного, надміру тривалого перебування під гнітом можливого кримінального покарання та суттєвого обмеження прав та свобод,яких неминуче зазнає особа,перебуваючи у статусі підозрюваного або обвинуваченого, проте всупереч даним нормам, як зазначає адвокат ОСОБА_14 , обвинувальний акт складений та затверджений прокурором поза межами строку досудового розслідування.

Крім того, як зазначає в заперечення адвокат ОСОБА_14 сторона обвинувачення при розслідуванні даного кримінального провадження допустила невиправдані зволікання щодо встановлення усіх обставин вчиненого діяння, не вжила необхідних і достатніх заходів для проведення досудового розслідування у передбачений законом строк, чим допустила грубі порушення прав і свобод осіб,яких стосувалося дане кримінальне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 та їх захисників - адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як передбачено ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За змістом положень ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України і містити, зокрема, формулювання обвинувачення, яке згідно з п. 13 ст. 3 КПК України є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79).
Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Європейський суд з прав людини у справі Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, направлений до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.362, ч.3 ст.365-2 КК України, ОСОБА_9 за ч.5 ст.191 КК України та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 365-2 КК України вказаним вимогам не відповідає.
Право на складання та затвердження обвинувального акту є виключним повноваженням слідчого чи прокурора у кримінальному провадженні, однак ця обставина не звільняє слідчого чи прокурора від обов`язку дотримуватися вимог кримінального процесуального законодавства при його складанні та затвердженні.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що прокурором не виконані в повному обсязі вимоги ст. 291 КПК України, тому складання прокурором відповідного обвинувального акту не засновано на вимогах закону, що грубо порушує право обвинуваченого на захист. Відтак направлений до суду обвинувальний акт не є належним та допустимим процесуальним документом, який складений відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження та пояснень сторін кримінального провадження при апеляційному розгляді, потерпілим у кримінальному провадженні №0000405 виступає ОСОБА_17 , якому вручалася пам`ятка про процесуальні права та обов`язки, як потерпілого (т.1 а.с.27), проте як вбачається з обвинувального акту потерпілим у даному кримінальному акті прокурор зазначив лише ТОВ «Французький бульвар-Еліт»,при цьому в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які процесуальні документи та інші відомості, що дають підстави для внесення даних щодо ТОВ «Французький бульвар-Еліт», як потерпілого до обвинувального акту. Анкетні відомості щодо потерпілого ОСОБА_17 в порушення вимог п.3 ч.2 ст.291 КПК України до обвинувального акту не внесені, що суперечить вимогам КПК України та є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Також при складанні та затвердженні обвинувального акту прокурором не дотримані вимоги в повній мірі відомості щодо анкетних даних кожного із обвинувачених, зокрема в обвинувальному акті не зазначено відомості про їх місце народження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про повернення обвинувального акта прокурору з вказаних в ухвалі суду підстав, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не можуть бути визнані необхідними,достатніми та обґрунтованими підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, при апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, як підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції , а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 27 квітня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000405 від 26.04.2018 відносно вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.1 ст.362, ч.3 ст.365-2 КК України, ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України та ОСОБА_10 злочину, ч.3 ст. 365-2 КК України, повернуто прокурору Прокуратури Одеської області ОСОБА_6 для усунення недоліків без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4