КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2020 року,
за участю сторін провадження:
прокурора - ОСОБА_7
особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого СУ ГУ НП у м. Києві у кримінальному провадженні № 0000072 від 5 лютого 20202 року щодо неповернення майна, вилученого 24 вересня 2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою зобов`язати слідчого СУ Головного управління НП у м. Києві та/або прокурора Київської міської прокуратури негайно повернути належне ОСОБА_9 майно, яке є тимчасово вилученим.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , обґрунтовуючи можливість оскарження ухвали слідчого судді, постановленої за результатами розгляду скарги, посилається на норми Конституції України, положення ст. 395, 532 КПК України.
Апелянт вказує про те, що слідчий суддя виніс ухвалу, яка не відповідає закріпленим кримінальним процесуальним законом вимогам.
З посиланням на положення КПК України, апелянт вказує на те, що слідчий суддя, ігноруючи встановлений КПК України порядок, нехтуючи явними порушеннями з боку органу досудового розслідування прав особи, незаконно та невмотивовано відмовив у задоволенні скарги про повернення тимчасово вилученого майна, яке підлягає безумовному поверненню особі, у якої його вилучено.
На переконання апелянта, доводи слідчого судді про ненадання доказів права власності на вилучене майно є незаконними та такими, що прямо суперечать Конституції України та КПК України. Діючим кримінальним процесуальним законом прямо встановлено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої його вилучене. Факт вилучення майна, заявленого у скарзі саме у ОСОБА_8 встановлено в ході судового розгляду з протоколу обшуку, складеного слідчим.
Крім того, як зазначає адвокат ОСОБА_5 , відповідно до встановленого Конституцією України правового порядку в України, який ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, вимога слідчого судді у доказуванні права власності ОСОБА_8 на вилучене у нього майно, прямо суперечить такому порядку та є незаконною. Такі мотиви не є і не можуть бути покладені в основу мотивування для відмови у задоволенні скарги.
У доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_5 посилається на те, що слідчий суддя не надав жодної оцінки тому, що клопотання про арешт майна надійшло до суду 28 вересня 2020 року о 17.25 год. Проте станом на 9 жовтня 2020 року, тобто, за межами, встановленого ч. 6 ст. 173 КПК України, 72 годинного строку ухвала про арешт вказаного майна не постановлена.
Апелянт акцентує увагу на тому, що КПК України прямо передбачає, що тимчасово вилучення комп`ютерної техніки та мобільних телефонів, які відносяться до електронних інформаційних систем, можливе лише у випадку, якщо вони безпосередньо вказані в ухвалі про дозвіл на обшук, а отже прямо визначає статус такого майна, як тимчасово вилучене.

Вислухавши думку адвоката ОСОБА_5 щодо можливості оскарження ухвали слідчого судді, постановленої за результатами розгляду скарги та якою відмовлено у задоволенні скарги, в апеляційному порядку, пояснення прокурора, який, з посиланням на вимоги КПК України, заперечував щодо можливості оскарження такої ували слідчого судді в апеляційному порядку, та просив відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката, перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам КПК України, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою, виходячи з наступного.

З матеріалів судового провадження встановлено, що 29 вересня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про зобов`язання СУ ГУ НП у м. Києві повернути усе тимчасово вилучене у ході обшуку 24 вересня 2020 року майно (ас. 1).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2020 року за результатами розгляду скарги відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого СУ ГУ НП у м. Києві у кримінальному провадженні № 0000072 від 5 лютого 20202 року щодо неповернення майна, вилученого 24 вересня 2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім того, в ухвалі зазначено про те, що ухвала оскарженню не підлягає (ас. 34-35).

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі № 494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному у Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 глави 26 КПК України.

Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, викладено в частинах першій та другій статті 309 КПК України. Це ухвали, які стосуються обмеження свободи та особистої недоторканності, арешту майна, тимчасового доступу до певних речей і документів, відсторонення від посади, а також ухвали про відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування, про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження у ній. І цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Постановлена у цьому провадженні ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги про повернення тимчасово вилученого майна, якою відмовлено у задоволенні скарги, до встановленого законом переліку не входить, а тому така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, про що зазначено і в ухвалі, на яку подана апеляційна скарга, у зв`язку з чим доводи апелянта про те, що ухвала слідчого судді, на яку подана апеляційна скарга, може бути оскаржена в апеляційному порядку, не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст. 422 КПК України, отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду.
Згідно з ч. 2 ст. 422 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.

Однак, у зв`язку з несвоєчасним надходженням матеріалів судового провадження у даному судовому провадженні, з метою дотримання строків, передбачених ст. 422 КПК України, справа призначена в судове засідання.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що КПК України не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті провадження за поданою адвокатом апеляційною скаргою, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги перевірці апеляційним судом не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 399 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СУ ГУ НП у м. Києві у кримінальному провадженні № 00000 72 від 5 лютого 2020 року щодо неповернення майна, вилученого 24 вересня 2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня оголошення.

Судді:

_______________________ ____________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3