ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/232/21 Справа № 185/7034/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001292 від 30 червня 2019 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Павлоград Дніпропетровської області, громадянки України, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- 12 серпня 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного попереднім вироком, більш суворим покаранням, призначено обвинуваченій остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного остаточного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік та поклавши на неї обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_7 29 червня 2019 року, о 16 год. 59 хв., прийшла до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по АДРЕСА_3 . Під час перебування у торгівельній залі вказаного магазину, а саме біля стелажів з туалетною водою, у ОСОБА_7 виник умисел на таємне, повторне викрадення жіночої туалетної води торгівельної марки «Ві-es Paradise flowers», об`ємом 100 мл, та в подальшому обернення її на свою користь.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно о 17.00 год. взяла з прилавку жіночу туалетну воду торгівельної марки «Ві-es Paradise flowers», об`ємом 100 мл, з метою її викрадення. О 17:06 год. ОСОБА_7 , доводячи свій протиправний умисел до кінця, направилась до виходу із торгівельної зали магазину, де, не здійснивши розрахунок за товар, минувши касові зони магазину «Червоний маркет», повторно викрала жіночу туалетну воду торгівельної марки «Ві-es Paradise flowers», об`ємом 100 мл, та покинула приміщення магазину. З викраденим майном ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникла та розпорядилась ним на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяла ФОП ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 201,25 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченій за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням на неї обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України. Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року виконувати самостійно.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Так, прокурор в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення вироку не було враховано роз`яснення, які містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до ухвалення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченої, яка просила вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченій, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне й додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне пок арання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку. У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 раніше судима вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт.
В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, 29 червня 2019 року, тобто до ухвалення попереднього вироку.
За цих умов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення їй покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та лише після цього - із застосуванням положень ст. 75 КК України, що відповідає наведеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність.
Посилання прокурора на те, що в даному випадку принцип поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, суд розцінює як безпідставні, оскільки вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року обвинуваченій призначено покарання, яке належить відбувати реально, що виключає можливість його окремого виконання.
З огляду на викладене, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4