Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

02 грудня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2020 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні №0000609,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Здолбунівського відділення поліції Острозького відділу полоції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Здолбунів Рівненської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановлений до 28 грудня 2020 року.

Мотивував своє рішення слідчий суддя тим, що при розгляді клопотання стороною обвинувачення було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, а також наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілу у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

На обґрунтовання вимог зазначив, що його підзахисний не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілу і свідків, адже він добровільно надавав показання по цій справі, які підтвердив під час слідчого експерименту. Зазначив, що ОСОБА_7 4 роки провів в зоні бойових дій, після закінчення контракту повернувся в м.Здолбунів і не встиг влаштуватись на роботу. З цих підстав вважає вказані ризики надуманими та необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати ухвалу та обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних доводів і залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Частиною 1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За визначенням ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Водночас пунктом 4 ч.2 ст.183 КПК передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, - умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Зокрема, ОСОБА_7 01 листопада 2020 року приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи навпроти буд. АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, на ґрунті ревнощів, з метою нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , умисно наніс останній один удар загостреним колюче-ріжучим предметом (ножем), якого тримав у правій руці, в область живота, в результаті чого заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого ІІ сегмента лівої долі печінки, травматичного пошкодження судин шлунку по малій кривині, що є небезпечними для життя в момент заподіяння.

02 листопада 2020 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК, та в той же день його було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали клопотання, вважає, що органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які б підтверджували обґрунтованість оголошеної йому підозри на даному етапі досудового розслідування.

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» де вказано, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Також колегія суддів погоджується з існуванням ризиків, встановлених слідчим суддею при розгляді зазначеного клопотання.

Зокрема, ризик можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що у ОСОБА_7 відсутні міцні соціальні зв`язки, які б беззаперечно гарантували його належну процесуальну поведінку, оскільки у нього немає на утриманні дітей чи непрацездатних осіб, а він підозрюється у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень своїй дружині, не працевлаштований. Тому, бажаючи уникнути можливого покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілу, яка є його дружиною, свідків у даному кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 добровільно приймав участь у здійсненні слідчих дій у даному кримінальному провадженні, не спростовує існування встановлених ризиків.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також запобігання встановленим ризикам, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційних вимог захисника не вбачається.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2020, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3