Справа № 644/ 7498 /20
н/п 1-кс/644/ 1056 /20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Орджонікідзевського районного суду м. Харкова клопотання слідчого СВ Індустріального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області - ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0000147 від 20.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна,-
в с т а н о в и в :
01.10.2020 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Індустріального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 в якому слідчий просить накласти арешт на житлову квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» шляхом заборони її відчуження.
В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що до Індустріального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшла ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова якою зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо прийняття заходів до осіб, які вчинили дії направлені на шахрайське заволодіння житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
За даним фактом 20.08.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000147, за ознаками кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

07.09.2020 року прокурором Харківської місцевої прокуратури № 3 винесено постанову про перекваліфікацію кримінального провадження № 0000147 від 20.08.2020 року з ч. 1 ст. 190 КК України на ч. 3 ст. 190 КК України.

07.09.2020 року прокурором Харківської місцевої прокуратури № 3 винесено постанову про визначення органу проведення досудового розслідування, якою доручено проведення досудового розслідування СВ Індустріального ВП ГУНП в Харківській області.
З протоколу допиту потерпілого ОСОБА_5 вбачається, що 11.04.2008 року ним було укладено кредитний договір № 2009/0408/55-008 з АКБ «ТАС-Комерцбанк», згідно якого ОСОБА_5 отримав грошові кошти в розмірі 35 000 доларів США під заставу нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку ОСОБА_5 набув на підставі договору дарування від 24.01.2008 року. В подальшому після банкрутства, правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», стало ПАТ «Сведбанк». Згодом між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за зазначеним кредитним договором, який в подальшому був переданий на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». ОСОБА_5 стало відомо з Державного реєстру прав на нерухоме майно, що 10.06.2020 року державним реєстратором ОСОБА_6 було здійснено операцію, щодо перереєстрації власника нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , що суперечить нормам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII. ОСОБА_5 вважає, що зазначені дії невстановлених осіб містять ознаки складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

З Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 21977680 від 10.06.2020 року вбачається, що житлова квартира АДРЕСА_2 , на теперішній час належить на праві власності ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» , на підставі договору про відступлення права вимоги № 2127/К від 14.01.2020 року, запис внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 52591861 від 10.06.2020 року Державним реєстратором Виконавчого комітету Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_6 .

В клопотанні слідчим зазначено, що під час досудового розслідування від ОСОБА_5 надійшло клопотання щодо прийняття заходів по накладенню арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

В обґрунтування необхідності накладення арешту, слідчим зазначено, що арешт майна є необхідною мірою забезпечення кримінального провадження для запобігання можливості його відчуження та завдання матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_5 , оскільки на думку слідчого є достатні підстави вважати, що у разі невжиття заходів щодо заборони відчуження або розпорядження вищезазначеною квартирою може призвести до негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та завдати матеріальної шкоди, а також можливого застосування спеціальної конфіскації.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого про арешт майна підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених в клопотанні. В судовому засіданні прокурор суду повідомив, що жодній особі по даному кримінальному провадженню повідомлення про підозру не вручалось, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням не визначався, цивільний позов ОСОБА_5 по кримінальному провадженню не заявлявся.

Слідчий суддя вивчивши клопотання та додані до нього документи, вислухавши сторону кримінального провадження, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе наявність обставин зазначених в пунктах 1-3 даної частини статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із вимогами пункту 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт майна застосовується з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна також допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації.
Разом з тим, згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно абзацу другого ч. 4 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безпідставно, або за ціною вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до п. п. 3, 3-1, 4 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
З клопотання слідчого та доданих до нього документів вбачається, що жодній особі по даному кримінальному провадженню повідомлення про підозру не вручалось. До клопотання не надано доказів, які б давали підстави вважати, що у в разі невжиття заходів щодо заборони відчуження або розпорядження вищевказаної квартири може призвести до негативних наслідків та не зазначено даних які б свідчили, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про які йдеться в клопотанні.
Крім того, в клопотанні не зазначено та не надано доказів щодо розміру шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, відповідно до п. 4 частини другої статті 170 цього Кодексу.
Як вбачається з клопотання та доданих матеріалів, цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся та розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням не визначався. Також не надано даних, що здійснюється провадження відносно юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Стороною обвинувачення не доведено доданими до клопотання документами поза розумним сумнівом, що необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження буде сприяти досягненню мети кримінального провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372 КПК України,-

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Індустріального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області - ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0000147 від 20.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складено 07.10.2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1