гСправа № 375/1702/19 Провадження № 1-кп/358/155/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі кримінальне провадження № 1-кп/358/155/20 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця смт. Вороніж Шосткинського району Сумської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, маючого повну загальну середню освітою, який не є депутатом, не одруженого, раніше засудженого, а саме: 25.06.2012 року Ямпольським районним судом Сумської області за ст.ст. 15 ч.3, 185 ч.3, 71 КК України до покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі, згідно постанови Першотравневого міськрайонного суду Харківської області звільненого з місця позбавлення волі умовно-достроково з невідбутим строком покарання 7 місяців 10 днів,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця с. Іванківці Знам`янського району Кіровоградської області, зареєстрованого по АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , непрацюючого, маючого повну загальну середню освітою, який не є депутатом, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, згідно ст. 89 КК України не маючого судимості,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богуславського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №1-кп/358/155/20 по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на строк 60 днів та ухвалено тримати їх під вартою до 07 січня 2021 року.

07 січня 2021 року спливає строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , і оскільки судовий розгляд даного кримінального провадження не завершено, суд зобов`язаний у відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Дані клопотання прокурор мотивує тим, що обвинувачені в разі обрання їм запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою можуть ухилитися від суду, незаконно впливати на свідка ОСОБА_7 , іншого обвинуваченого. А також на думку прокурора інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час судового розгляду справи.

Захисник ОСОБА_6 заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, вказав на те, що на переконання сторони захисту наявні підстави для зміни запобіжних заходів його підзахисним на більш м`які, не пов`язані з триманням під вартою. Тому просив врахувати обгрунтування позиції сторони захисту, які були висловлені на попередніх судових засіданнях у даній справі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника, обвинувачений ОСОБА_5 поклався на розсуд суду.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК України).

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи; репутацію обвинуваченого; наявність судимостей.

Як вбачається із даних реєстру матеріалів досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 28.06.2019, обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого неодноразово продовжувався судом і останній раз відповідно до ухвали суду від 09.11.2020 до 07.01.2021.

Наявність ризиків обґрунтовувалась тим, що обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 можуть переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка ОСОБА_7 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який у відповідності до частини п`ятої статті 12 Кримінального кодексу України, відноситься до тяжких злочинів.

З урахуванням положень ст. 178 КПК України при вирішенні клопотання прокурора суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання обвинувачених винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються.

Так, відповідно до санкції ч. 2 ст. 121 КК України, за якою обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

При розгляді судом клопотання прокурора, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії», вказано на те, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначено, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року «Харченко проти України»).

У справі «Москаленко проти України» (рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Продовжуючи запобіжний захід обвинуваченим, суд вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагають вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Також матеріали кримінального провадження не свідчать про те, що у обвинувачених є міцні соціальні зв`язки і що вони мають бездоганну репутацію. Обвинувачені не мають постійного місця роботи, а обвинувачений ОСОБА_4 має судимість.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що прокурором у повній мірі доведено те, що з часу обрання відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не відпала підстава для обрання такого запобіжного заходу як можливість обвинувачених переховуватись від суду. Крім того продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідка ОСОБА_7 , який під час судового розгляду справи дав показання, які обвинувачені ставлять під сумнів. А також даний свідок викликаний до суду для одночасного допиту зі свідком ОСОБА_8 для усунення протиріч в їхніх показаннях та об`єктивного з`ясування обставин справи.

На переконання суду застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить досягнення необхідного результату у поведінці обвинувачених.

Відповідно до частини 1 статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою визначається в днях та не може перевищувати 60 днів.

Заслухавши прокурора, захисника та обвинувачених, враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час судового розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченим необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів по 21 лютого 2021 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених за частиною другою статті 121 КК України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим за частиною другою статті 121 КК України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 60 (шістдесят) днів та утримувати їх в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 21 лютого 2021 року включно.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий: суддя ОСОБА_1