Справа 366/2467/20
Провадження № 1-кс/366/328/20
У Х В А Л А

30 жовтня 2020 року слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області, ОСОБА_2 погоджене з прокурором - заступником начальника Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області, ОСОБА_3 про надання дозволу на знищення речових доказів, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 31 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на знищення речових доказів, а саме, сільськогосподарської культури соняшнику, загальною вагою 15600 кілограмів, оскільки подальше зберігання та використання є неможливим.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000002 від 31 серпня 2020 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 197 - 1 КК України. Зокрема встановлено, що 31.08.2020 року до ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області надійшло депутатське звернення народного депутата України ОСОБА_4 , щодо незаконного користування невстановленими особами земельними ділянками Чорнобильської зони відчуження, в районі с. Федорівка, Поліського району, Київської області, орієнтовною площею 1000 га, яка засіяна сільськогосподарськими культурами, - соняшником та кукурудзою.
18.09.2020 року, слідчим суддею Іванківського районного суду Київської області, було винесено ухвалу про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на сільськогосподарські культури соняшнику, які знаходились в автомобілях КАМАЗ д. н. з. НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , шляхом заборони їх відчуження, передавши на відповідальне зберігання ТОВ «Світанок Полісся».
Згідно акту прийому-передачі речових доказів, ТОВ «Світанок Полісся» було передано 15600 кілограм насіння соняшника.
28.09.2020 року до СВ ВП зони ЧАЕС надійшло клопотання від керівника ТОВ «Світанок Полісся», ОСОБА_5 , про вирішення питання щодо знищення переданої на зберігання 18.09.2020 року сільськогосподарської культури соняшнику, внаслідок її псування під час зберігання.
30.09.2020 року, слідчим, клопотання керівника ТОВ «Світанок Полісся», ОСОБА_5 , задоволено, оскільки встановлено, що подальше зберігання речового доказу у його первинному вигляді, є неможливим, так як насіння соняшнику відноситься до продуктів харчування рослинного походження, що без спеціальної підготовки та оброблення піддаються швидкому псуванню, а подальше зберігання речового доказу у його первинному вигляді, є неможливим.
Слідчий за погодженням з прокурором, звертаючись до слідчого судді з відповідним клопотання, про надання дозволу на знищення речових доказів, посилається на п. 3 ч. 6, 7 ст. 100 КПК України.
Слідчий у судове засідання не з`явився, звернувся до слідчого судді із заявою про розгляд клопотання без його участі.
Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, якими слідчий обгрунтовує клопотання, приходить до наступних висновків.
Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.
Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
При цьому суд враховує, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.
Диспозиція ст. 197-1 КК України передбачає самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.
Об`єктивна сторона злочину полягає в самовільному захопленні земельної ділянки.
Офіційне тлумачення самовільного захоплення земельної ділянки наведено у ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»: самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Так, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.
Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 100 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України зберігання речових доказів стороною обвинувачення зднйснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів Украiни. Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізацiї, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з (їх зберіганням i пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна пiд час кримінального провадження, затверджено постановою Кабінету Міністрів Украiни вiд 19.11.2012 р. № 1104.
Згідно з п. 5 цього Порядку умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до (їх знищення чи псування). У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.
Згідно з п. 12 Iнструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства i суду, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, державної податкової адміністрації України, Верховного Суду України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та Державноi судової адміністрації України вiд 27.08.2010 р. № 51/401/649/471/23/125, під час зберігання i передачею речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак i якостей, якi визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах i якi є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак i якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання.
Відповідно до положень п.1 ч.6 ст.100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, а відповідно до положень п. 3 ч. 6 ст. 100 КПК України, на які посилається слідчий у своєму клопотанні, - знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан.
Відповідно до п. 29 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104, речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан, знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду.
Технологічна переробка або знищення таких предметів і товарів здійснюється з дотриманням вимог Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 р. № 1340, Загальних вимог до здійснення переробки, утилізації, знищення або подальшого використання вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2001 р. № 50 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 4, ст. 131).
Про передачу предметів для технологічної переробки або знищення складається акт у двох примірниках, один з яких зберігається в матеріалах кримінального провадження, інший передається відповідному підприємству.
Про передачу речових доказів для реалізації, технологічної переробки або знищення в книзі обліку робиться відповідна відмітка.
Відповідно до ч. 4 ст. 100 КПК України, у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.
Зважаючи на те, що ключовою метою арешту майна є збереження речових доказів, про що 16.09.2020 слідчим було винесено відповідну постанову, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого погоджене з прокурором про надання дозволу на знищення речових доказів не може бути задоволене, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи та не узгоджується з обставинами справи, тому підстав для надання дозволу на знищення речових доказів у кримінальному провадженні № 0000002 від 31.08.2020 року з мотивів, які вказані в клопотанні, слідчий суддя не вбачає.
Крім того, діючим КПК України, не передбачено звернення до слідчого судді з клопотанням такого роду, при наявності письмового дозволу власника майна на знищення речового доказу п. 3 ч. 6 ст. 100 КПК України, що у свою чергу є ще однією підставою для відмови у задоволені клопотання слідчого.
Керуючись ст. ст. 98, 100, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області, ОСОБА_2 погоджене з прокурором - заступником начальника Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області, ОСОБА_3 про надання дозволу на знищення речових доказів, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 31 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1