справа № 208/8809/18
№ провадження 1-кп/208/170/20
УХВАЛА

21 жовтня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши клопотання прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Заводського райсуду м. Дніпродзержинська знаходиться зазначене кримінальне провадження. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, яке аргументовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, усвідомлює відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини. Вчинення тяжкого умисного злочину вказує на те, що ОСОБА_7 не дотримується суспільних норм поведінки та моралі. Знаходячись на свободі, обвинувачений може незаконно впливати на свідків. ОСОБА_7 не має постійного місця мешкання, не працював, не має сталих соціальних зв`язків, що вказує на ризик переховування його від суду. Не вбачаючи підстав для зміни запобіжного заходу, просив суд продовжити його на встановлений законом строк.

Адвокат заперечував проти задоволення клопотання прокурора. ОСОБА_7 тривалий час знаходиться під вартою. Наявні докази в справі свідчать, що ОСОБА_8 помер від тілесних ушкоджень заподіяних не обвинуваченим. Просив змінити запобіжний захід на менш суворий, на домашній арешт, який на його думку у повній мірі забезпечить виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Обвинувачений підтримав думку захисника.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що у даному випадку, доводи про зміну запобіжного заходу не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи, про що зазначається у справі ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ», «Летельє проти Франції»

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років.

Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецендентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд, ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, про що зазначається у рішеннях ЄСПЛ «Штегмюллер протии Австрії» та «Вемгофф протии Німеччини»

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом та належним елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також ЄСПЛ визнав, що враховуючи серйозність висунутого обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати про існування такого ризику.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено. Суд, також вважає, необґрунтованими твердження захисника про можливість забезпечення належної поведінки обвинуваченого шляхом обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, та вони не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, і оцінив в сукупності всі обставини відповідно до вимог ст. 178 КПК України, відносно обвинуваченого, який раніше не судимий, обвинувачується у скоєні тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, не має усталених соціальних зв`язків, немає місця реєстрації та постійного місця мешкання, на час затримання не працював та не мав заробітку, знаходячись на свободі може незаконно вливати на свідка, і з огляду на термін покарання, який загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, може ухилитись від суду. Про постійне місця мешкання обвинуваченого, суду відомо тільки з його слів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, створити необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями ст. 2 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 331, 350 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, продовжити, строком до 18 грудня 2020 року.

У клопотанні адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, через райсуд, протягом 7-ми днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1