Провадження № 11-сс/4808/204/20
Категорія ст. 181 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.08.2020 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби,

за участю: прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді як незаконну, постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 . Апелянт свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, в період незнятої та непогашеної судимості повторно вчинив новий корисливий умисний злочин, який, відповідно до ст. 12 КК України, відносить до категорії тяжких злочинів. Апелянт стверджує, що під час досудового розслідування встановлено як обґрунтовану підозру, так й наявність ризиків, зокрема те, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки усвідомлює тяжкість злочину та неминучість покарання; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки будучи раніше судимим, в період незнятої та непогашеної судимості, повторно вчинив новий корисливий умисний злочин. Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу, систематично вчиняє злочини, що, на думку апелянта, може свідчить про те, що останній з метою отримання засобів для існування може продовжувати свою злочинну діяльність. Апелянт вважає, що враховуючи репутацію підозрюваного, тяжкість злочину, обрання інших більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою буде не достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п. 1 та п. 5 ст. 177 КПК України. Висновки суду про те, що ОСОБА_7 працює неофіційно, має на утриманні сім`ю, постійне місце проживання, не підтверджені будь-якими доказами. Також, апелянт не погоджується з висновками слідчого судді в частині відшкодування підозрюваним завданих збитків, оскільки викрадений велосипед був примусово вилучений працівниками поліції в ході проведення огляду місця події, а не виданий ОСОБА_7 у добровільному порядку.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя, беручи до уваги наявність у підозрюваного постійного місця проживання, явку до органів слідства, соціальних зв`язків, його майновий стан, оскільки останній працює неофіційно, а також те, що він має на утриманні сім`ю, сприяв розкриттю злочину, та шкода відшкодована потерпілому, дійшов висновку, з урахуванням тяжкості вчиненого, наявності ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які є доведеними прокурором, про можливість застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на нічний час в межах строку досудового розслідування, який буде достатнім для неухильного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив ухвалу слідчого судді скасувати як безпідставну, задовольнити слідчому клопотання щодо обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 не підтримали доводи апеляційної скарги, просили в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу слідчого судді належить залишити без змін з наступних підстав.

Органом досудового слідства ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він 13.04.2020 близько 16- 30 год. проходивши по вул. Чорновола, що в м. Івано-Франківську, де поруч із магазином «Доктор Комп», що знаходиться по вул. Чорновола, буд. 16 в м. Івано-Франківську, відкрито заволодів велосипедом марки «Bulls», вартість якого, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109/14/2-264ТВ/20 від 29.04.2020 становить 7783,33 грн., зафіксованим металевим тросом, шляхом перекусу металевого тросу.
08.08.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.п. 51-52).
Відповідно до ст. 401 КПК України апеляційний перегляд відбувається в межах доводів апеляційної скарги.

Питання щодо обґрунтованості підозри ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.

В апеляційній скарзі прокурор висловив свою незгоду в частині обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло у певний період доби.

Проте, на думку колегії суддів, саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати постійне місце мешкання у нічний час, а саме з 20-00 год. до 08-00 год., є обґрунтованим та співрозмірним наявним по справі ризикам, яким можна запобігти шляхом обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід аніж тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині обґрунтованості прийнятого ним рішення вимогами п. 3 та п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194, КПК України та п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Колегія суддів погоджується з тим, що злочин, в якому підозрюється ОСОБА_7 є тяжким, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років. Між тим, застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою не може обґрунтовуватися виключно тяжкістю висунутого обвинувачення чи підозри.

Відмовляючи в задоволенні клопотання органу досудового розслідування про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя послався на положення ст. 183 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовуються виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.
При цьому слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключних обставин для тримання ОСОБА_7 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні органу досудового розслідування не наведено та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені ризики в сукупністю з тяжкістю злочину, як зазначив слідчий суддя, не можуть служити виключними підставами для ув`язнення підозрюваного.
Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
На думку колегії судді, слідчий суддя дійшов правильного висновку про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді домашнього арешту з забороною залишати житло в певний період доби з покладенням відповідних обов`язків.

Так, для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, слідчий суддя зобов`язав ОСОБА_7 за першим викликом прибувати до органу досудового розслідування, прокурора, суду, не відлучатися за межі м. Івано-Франківська, утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками тощо, роз`яснивши наслідки невиконання обов`язків, зокрема те, що обраний запобіжний захід може бути змінено на більш суворий запобіжний захід.
Приймаючи рішення про відмову у застосуванні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано послався на практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

На думку колегії суддів, при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя правильно встановив, що органами досудового розслідування частково доведено наявність заявлених в клопотанні ризиків.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу, систематично вчиняє злочини, як на підставу наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, самі по собі не є підставою для застосування до підозрюваного такого забіжного заходу як тримання під вартою, за умови не доведення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Посилання прокурора в своїй апеляційній скарзі на відомості що характеризують ОСОБА_7 , а саме на те, що він раніше був неодноразово судимим, не працює, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу, як на підставу обрання щодо останнього запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення.

Таким чином, слідчий суддя, під час прийняття рішення про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, окрім іншого, прийняв до уваги й саму особистість підозрюваного, враховуючи як його репутацію, так й соціальні зв`язки.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя дотримався вимог закону в частині підстав, умов і порядку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обставин, які враховують під час його обрання, що свідчить про додержання загальних засад кримінального провадження.

Однією з причин необхідності застосування запобіжного заходу є об`єктивні сумніви в тому, що, з огляду на особисті характеристики, підозрюваний чи обвинувачений можуть ухилитися від виконання процесуальних обов`язків.

У справі «Пунцельт проти Чехії» ЄСПЛ зауважив, що, оцінюючи ризик переховування, можна брати до уваги той факт, що особа вже ухилялася від виконання процесуальних обов`язків, а також визнав достатньою мотивацію національного суду щодо тримання під вартою заявника з огляду на те, що він вже ухилявся від кримінального процесу в Німеччині, мав численні ділові зв`язки за кордоном і що йому загрожувало відносно суворе покарання.

В той же час, доказів поведінки ОСОБА_7 , що свідчать про можливий намір його втечі (терміновий продаж майна, одержання документів для виїзду за кордон, термінового закриття рахунків в банку, купування валюти, звільнення з роботи тощо), стороною обвинувачення не надано, що унеможливлює дійти безумовного висновку про наявність ризику переховування останнього від органів досудового розслідування та/або суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує на особливому значенні обставин, які характеризують особу обвинуваченого, для ухвалення об`єктивних та обґрунтованих рішень.

У багатьох випадках такі обставини конкретно визначено та оцінено з огляду на їх безпосередній вплив на ризик (його відсутність) ухилення підозрюваного, обвинуваченого від виконання процесуальних обов`язків.

Між тим, як вбачається з наданих суду матеріалів, підозрюваний ОСОБА_7 з`являвся за викликом як до суду першої інстанції, так й до суду апеляційної інстанції, що, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність наміру останнього переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, та є підтвердженням того, що ОСОБА_7 виконує покладені на нього обов`язків.

Наявність у ОСОБА_7 попередніх судимостей та вчинення ним нового кримінального правопорушення в період незнятої та непогашеної судимості не може бути вирішальним фактором для оцінювання ризику переховування від правосуддя.

Таким чином, виходячи з наведеного вище, доводи прокурора про те, що застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе запобігти існуючим у кримінальному провадженні ризикам, зокрема щодо можливості ОСОБА_7 переховуватися від органів розслідування та/або суду не знайшли свого підтвердження, як й ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

При апеляційному розгляді істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не знаходить.

Керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.08.2020 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5