ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2136/17 Номер провадження 11-кп/814/449/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст. 286 КК- Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

його представника адвоката ОСОБА_8

та законного представника потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

та його захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.11.2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миргород, Полтавської області, українець, громадянин України, із вищою освітою, тимчасово не працюючий, одружений, маючий на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -

визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та виправданий за відсутністю в його діях складу злочину.

Відмовлено в повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_9 поданого в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_10 .

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що 02 серпня 2013 року, приблизно о 01.10 год. керував транспортним засобом, автомобілем марки «ЗАЗ» модель «110557», з кузовом по типу вантажний, державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Керуючи технічно-справним вищезазначеними автомобілем, в темну пору доби, рухаючись зі швидкістю приблизно 5-10 км/год. по своїй смузі руху в м. Миргороді по вулиці Гоголя, навпроти будинку №105, з власної необережності, в порушення вимог п.п. 10.1, 10,4 Правил дорожнього руху України, де вказано:

«п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
«п. 10.4 Перед поворотом праворуч, ліворуч або розворотом водій має завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організованому круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, встановленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.
Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам.
За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або зворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю»
не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав здійснювати маневр, а саме поворот ліворуч, з`їжджаючи на зустрічну смугу руху де через неуважність та втрату пильності, не дав дорогу зустрічному транспортному засобу та при виконанні маневру допустив зіткнення задньою частини правих дверей свого автомобіля, з передньою правою частиною транспортного засобу мотоциклу «SUZUKI» під керуванням потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі руху.

Відповідно до висновку комісійної судової транспортної-трасологічної та авто технічної експертизи № 8811/11493 від 24.11.2016 - дії водія ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.4 правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з пригодою, та діями водія ОСОБА_10 створювалися умови настання аварійної ситуації та технічна можливість уникнути пригоди для водія ОСОБА_10 , в дорожній ситуації, визначалася виконаннями ним вимог п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №106 від 23.05.2014, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закрито черепно-мозкової травми, забій головного мозку тяжкого ступеню, травматичний субарахноїдальний крововилив, відкритий перелом правого латерального мищелка великогомілкової кістки та відрив латерального мищелка; перелом правої променевої кістки в ділянці проксимального метафазу; рана правого колінного суглобу; «множинні забійні рани тулуба та кінцівок»; «множинні садна обличчя, рук, ніг, голови», які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, по давності можуть відповідати вищезазначеним обставинам та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.

Дії ОСОБА_10 стороною обвинувачення кваліфіковані як необережне порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення відповідальність за яке передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Визнаючи ОСОБА_10 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції вказав, що зібрані по справі докази не підтверджують, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, спричинена в наслідок порушення Правил дорожнього руху обвинуваченим і всі можливості збирання додаткових доказів стосовно ОСОБА_10 вичерпані.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Миргородської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки. Також просить стягнути з ОСОБА_10 витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз у розмірі 16228,2 грн., задовольнити позовну заяву про відшкодування витрат на стаціонарне лікування, вирішити питання щодо речових доказів.

В обгрунтування зазначає, що поза увагою суду залишено висновок експерта №90 від 25.03.2015 року, в якому крім іншого, визначений перелік пошкодження автомобіля та мотоцикла, а також відображено розташування транспортних засобів в момент первинного контакту (фотоілюстрація №16), що ставить під сумнів вирок суду. Оскільки, згідно цього доказу, мотоцикл зіткнувся з автомобілем правою його частиною під кутом 150-160% градусів, що неможливо при інтерпритації події судом (перебування на своїй полосі руху, ближче до осьової лінії). Також апелянт зазначає, що суд прийшов до хибного та надуманого переконання, визнавши висновок судової транспортно- трасологічної та автотехнічної експертизи № 8811/11493 від 24.11.2016 року сумнівним та неприйнятим без посилання на певну методику, розрахунок або проведене дослідження, поряд з цим вказуючи, що ці висновки суперечать показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , однак, ці свідки взагалі не бачили самого моменту дорожньо-транспортної пригоди, а чули лише звук після зіткнення. Отже, вважає, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення. передбаченого ч.2 ст. 286 КК України повністю доведена наявними в матеріалах доказами зібраними в ході проведення досудового розслідування. Поряд з цим вказує, що суддею при винесенні вироку не вирішено питання щодо заявленої прокурором Миргородської місцевої прокуратури позовної заяви про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого у розмірі 25722 грн.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_14 просить вирок суду скасувати та ухвалити обвинувальний вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років та повністю задовольнити позовні вимоги потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_7 .

В обгрунтування апеляційних вимог, наводить доводи аналогічні доводам прокурора, вказуючи, що суд навів лише власну версію події за якої сталася дорожньо-транспортна пригоди, не обгрунтувавши своєї незгоди із висновками експертів.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши потерпілого, його представника та законного предс тавника, які підтримали свою апеляційну скаргу з підстав в ній наведених, прокурора, який підтримав апеляційні скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника про законність та обгрунтованість вироку суду, допитавши свідків, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Апеляційний суд відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України переглядає вирок у межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок суд першої інстанції послався на те, що зібрані по справі докази не підтверджують, що дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, спричинена в наслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_10 і всі можливості збирання додаткових доказів щодо ОСОБА_10 вичерпані.

Зазначені висновки суду першої інстанції колегією суддів вважаються законними та обґрунтованими, так як вони узгоджуються з вимогами закону та обставинами справи.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 2 серпня 2013 року близько 01 години в м. Миргород Полтавської області на вул. Гоголя сталась дорожньо-транспортна пригода з участю транспортних засобів, а саме автомобіля ЗАЗ під керуванням ОСОБА_10 та мотоцикла "SUZUKI" під керуванням ОСОБА_9 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

По справі проведено декілька експертиз, направлених на встановлення місця зіткнення транспортних засобів та встановлення порушень Правил дорожнього руху кожним з водіїв.

Місцевий суд виправдовуючи ОСОБА_10 зазначив, що висновки експертиз, на які посилається сторона обвинувачення як на достовірні фактичні дані вини ОСОБА_10 , не можуть являтись такими, так як під час їх дослідження використані недостовірні вихідні дані отримані з показань потерпілого ОСОБА_9 , а висновок про місце зіткнення також є суперечливим і протирічить даним протоколу первинного огляду місця події від 02.08.2013 року та показанням свідка ОСОБА_12 .

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, так як дійсно висновки комісійної транспортно-трасологічної автотехнічної експертизи від 24.11.2016 року та комплексної, комісійної, траспортно-трасологічної експертизи від 18.09.2017 року грунтуються на вихідних даних зазначених в протоколі допиту ОСОБА_9 в якості потерпілого та на даних зазначених в протоколі відтворення механізму дорожньо-транспортної пригоди з участю ОСОБА_9 , отриманих слідчим в період 2016- 2017 років.

Разом з тим, як правильно зазначив і суд першої інстанції, зазначені в протоколах вихідні дані не можуть бути визнані допустимими, так як відповідно до рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07.11.2013 року ОСОБА_9 визнаний недієздатним.

Дане рішення суду підтверджено і даними акту судово-психіатричної експертизи №6 від 09.01.2019 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання показань потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин дорожньої пригоди недопустимим доказом, є обгрунтованим.

Відповаідно ч.5 ст. 101 КПК України висновок експерта не може грунтуватись на доказах, які визнані судом недопустимими.

Інших будь-яких доказів винуватості ОСОБА_10 стороною обвнувачення суду не надано, про що зазначив місцевий суд у вироку, у звязку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність в даній дорожньо-транспортній пригоді порушень вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 і як наслідок відсутність винуватості ОСОБА_10 у скоєні інкримінованого йому злочині, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України.

Крім того, в процесі судового розгляду суд першої інстанції дослідив і інші проведені по справі експертизи, які надані прокурором за запитом сторони захисту, а саме висновок комплексної судово-транспортної, трасологічної та автотехнічної експертизи від 09.12.2013 року, висновок судово-технічної експертизи від 14.04.2015 року та висновок судово-автотехнічної експертизи від 12.07.2016 року, які вказують на відсутність в діях водія ОСОБА_10 в даній дорожній пригоді будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненям дорожньо-транспортної пигоди 02.08.2013 року в м. Миргород з участю автомобіля ЗАЗ під керуванням водія ОСОБА_10 та мотоцикла "SUZUKI" під керуванням водія ОСОБА_9 .

Висновки даних експертиз грунтуються на первинних матеріалах справи, узгоджуються в іншими доказами по справі, зокрема з даними протоколу огляду місця ДТП від 02.08.2013 року та даними схеми до нього, а також показаннями свідків, у звязку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано визнав зазначені висновки експертиз допустимими доказами по даній справі, а тому доводи апеляційних скарг про незаконність вироку суду є безпідставними, у звязку з чим апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обгрунтоване, на думку колегії суддів, судом першої інстианції не допущено, у зв`яку з чим підстав для зміни чи скасування вироку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.11.2019 року стосовно ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня оголошення судового рішення судом апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_15 .