Житомирський апеляційний суд
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 24.12.2020 року,

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 22.00 год. по 07.00 год. до 15.02.2021 року включно щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004201 від 18.12.2020 року.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, однак слідчим і прокурором не доведено, що застосування жодного з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим слідчим суддею ризикам.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави. Вважає, що застосований запобіжний захід є занадто м`яким та недостатнім, враховуючи фактичні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 умисного особливо тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про її підвищену суспільну небезпеку. Зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування/суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інші кримінальні правопорушення. Посилається на те, що на даний час не допитано усіх свідків, не встановлено усіх обставин, що мають значення для досудового розслідування, а тому перебуваючи на волі підозрювана може незаконно впливати на свідків, які є сусідами ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , який в дружніх відносинах з підозрюваною та раніше були співмешканцями. Вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що за місцем реєстрації ОСОБА_8 не проживала, постійного місця проживання не має, не займається вихованням малолітньої дитини, яка проживає у тітки підозрюваної. Зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 зловживає алкогольними напоями, проходила курс лікування від алкогольної залежності. Вказує, що оскаржуване рішення є невмотивованим, оскільки судом не перевірено, хто саме проживає за адресою, за якою ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та чи дійсно підозрювана там зареєстрована, оскільки жодними іншими відомостями, окрім слів самої підозрюваної вказане належним чином не підтверджено.
Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника та підозрювану, які вважали ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004201 від 18.12.2020 року.
19.12.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
21.12.2020 року слідчий СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 за погодженням прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.12.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 22.00 год. по 07.00 год. до 15.02.2021 року включно.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя послався на положення ст. 183 КПК України, відповідно до якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовуються виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваної.
При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_8 причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).
При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключні обставини для тримання ОСОБА_8 під вартою відсутні, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.
Слідчий суддя, з урахуванням даних про особу підозрюваної ОСОБА_8 зокрема, її віку, стану здоров`я, а саме: під час судового засідання в суді першої інстанції підозрювана повідомила, що у зв`язку з вогнепальним пораненням ноги вона потребує лікування, періодичного проведення медичного обстеження та огляду лікаря, на її утриманні перебуває малолітня дитина, раніше не судима, не працює та має зареєстроване місце проживання, дійшов висновку про можливість застосування щодо останньої альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту в період часу з 22.00 год. по 07.00 год., який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.
Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею у повній мірі враховано ризики щодо можливості ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення з врахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , можливістю призначення їй покарання у виді позбавлення волі у разі визнання винною у вчиненні інкримінованого їй злочину.
Так, колегія суддів звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
В той же час, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції слідчим та прокурором не доведено наявності ризику впливу на свідків даному кримінальному провадженні, які є сусідами та перебувають у дружніх відносинах з підозрюваною ОСОБА_8 . Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.
При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04), а тому висновки слідчого судді про недоведеність вказаного ризику є обґрунтованими.
У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.
На переконання апеляційного суду, слідчим суддею враховано існуючі обставини у справі, характер протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних, які характеризують особу останньої, її спосіб життя, сімейний стан, соціальні зв`язки, домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий та прокурор та забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.
Слідчим суддею також враховано, що слідчим та прокурором не надано доказів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 є недостатніми для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Під час судового засідання апеляційного суду, колегією суддів встановлено, що підозрювана на даний час дотримується умов застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому вважає, що у даному випадку запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на даному етапі кримінального провадження є найбільш дієвим та не є обтяжливим для підозрюваної ОСОБА_8 .
Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваної на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення та прийняття нової ухвали про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки були враховані судом при прийнятті рішення, у зв`язку з чим до підозрюваної застосовано наступний за суворістю запобіжний захід, який, на думку колегії суддів співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю злочину та його наслідками.
Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 24.12.2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 22.00 год. по 07.00 год. до 15.02.2021 року включно щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: