печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність посадових осіб ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві. В обґрунтування доводів скарги зазначив, що адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві з клопотанням від 16.03.2020 про залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження № 0000568 від 25.02.2016, як потерпілого та про проведення слідчих дій. Постановою слідчого Другого СВ (Відділом з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_5 від 20.03.2020 було відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_6 . Наведену постанову адвокат вважає необґрунтованою та безпідставною.

Особа, що подала скаргу, слідчий, прокурор в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки не повідомили.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що особа, що подала скаргу зазначила у скарзі про розгляд скарги у його відсутність, а слідчий, прокурор не з`явилися в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, що є проявом принципу диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без їхньої участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні Другого СВ (Відділом з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000568 від 25.02.2016, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві з клопотанням від 16.03.2020 про залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження № 0000568 від 25.02.2016, як потерпілого та про проведення слідчих дій.

Постановою слідчого Другого СВ (Відділом з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_5 від 20.03.2020 було відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000568 від 25.02.2016.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми,слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчим було відмовлено у визнанні заявника потерпілим у зв`язку з тим, що відсутні підстави та не отримано достатніх даних, які б свідчили про завдання будь-якої шкоди ОСОБА_4 спричиненої кримінальним правопорушенням. Разом з тим, висновок слідчого, що на момент винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим були відсутні достатні підстави для визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000568 від 25.02.2016, слідчий суддя вважає передчасним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення його до провадження як потерпілого.

Системний аналіз наведених положень закону та змісту оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова винесена передчасно, без дотримання вимог КПК України та не вмотивована належним чином, тому враховуючи вище зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити.

Разом з тим, що стосується вимоги заявника про визнання неправомірною бездіяльності посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, то слід зазначити наступне. Відповідно ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги. Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Оскільки заявник просить ухвалити рішення, яке не передбачено вимогами КПК України, тому в задоволені скарги в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 55, 93,94,303, 305-307,309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого СВ (Відділом з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_5 від 20.03.2020 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження №0000568 від 25.02.2016.

Зобов`язати компетентних посадових осіб ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 від 16.03.2020 в рамках кримінального провадження №0000568 від 25.02.2016, відповідно до ст. 55 КПК України.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1