Справа № 487/4842/18
Провадження № 1-кс/487/5768/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про встановлення процесуальних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002915, -
ВСТАНОВИВ:
22.09.2020 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням, в якому просив встановити строк один місяць з дня проголошення ухвали для проведення досудового розслідування та прийняття прокурором одного з передбачених ч.1 ст.283 КПК України процесуальних рішень у кримінальному провадженні №0002915 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.192, ч.1 ст.366, ст.231 КК України за результатами проведення досудового розслідування.
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 26.11.2011 року прокурором Заводського району м. Миколаєва порущена кримінальна справа №11530095 стосовно директора відділення №41 АБ «Факторіал Банк» ОСОБА_4 за фактом вчинення ним у період грудня 2007 року злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України. В рамках вказаної справи ОСОБА_4 було затримано, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, накладено арешт на його майно та 16.07.2012 року відносно нього затверджено обвинувальний висновок та справу направлено до суду. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.05.2015 року кримінальну справу відносно ОСОБА_4 за клопотанням сторони обвинувачення повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування з мотивів неповноти досудового слідства. Крім того, 05.06.2015 року в ЄРДР за №0002915 внесено відомості щодо правопорушень інкримінованих ОСОБА_4 у кримінальній справі №11530095. Так, протягом більше п`яти років додаткового розслідування, будь-яких слідчих процесуальних дій для встановлення фактів кримінальних правопорушень та прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні органом досудового розслідування не вчиняється. Таким чином, ОСОБА_4 з 2012 року позбавлений можливості розпоряджатися своїм арештованим майном, його свобода обмежена діючим дотепер запобіжним заходом у вигляді підписки про невиїзд, порушено його право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки.
Крім того, з посиланням на норми міжнародного та національного законодавства зазначає, що ОСОБА_4 вправі користуватися правами підозрюваного.
Так, ОСОБА_4 неодноразово звертався до прокурора вищого рівня зі скаргами на недотримання розумних строків прокурором під час досудового розслідування кримінального провадження №0002915, проте будь-якого позитивного результату, окрім формальної відписки, отримано не було.
У зв`язку з чим та враховуючи, що загальний строк проведення досудового розслідування триває з грудня 2011 року, відсутність проведення слідчих дій та прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні №0002915, адвокат ОСОБА_3 вважав достатнім встановити строк досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_4 один місяць для прийняття прокурором одного з передбачених ч.1 ст.283 КПК України процесуальних рішень.
До судового засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вимоги клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Представник прокуратури, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань або заперечень на адресу суду не направив, що не створює процесуальних перешкод у формі неможливості розгляду вказаного клопотання.
Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України ( ч.1 ст. 26 КПК України).
Дослідивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовано, слідчий суддя, приходить до наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що 26.12.2011 р. прокурором Заводського району м. Миколаєва порушена кримінальна справа відносно колишнього директора відділення № 41 АБ "Факторіал банк" ОСОБА_4 , за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України, за фактом перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй повноважень, що спричинили тяжкі наслідки інтересам банку, а також, службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинили тяжкі наслідки інтересам банку.
16.07.2012 р. прокурором затверджено обвинувальний висновок і справу відносно ОСОБА_4 та інших осіб направлено до суду.
Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.05.2015 р. кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 27 ст. 231 КК України повернуто прокурору Заводського району м. Миколаєва для проведення додаткового розслідування.
05.06.2015 р. Заводським відділенням Миколаївської місцевої прокуратури №1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002915 внесені відомості про розслідування вищевказаного кримінального провадження.
Положення ст. 55 Конституції України визначають, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Якщо інше не передбачено КПК України, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу до будь-яких засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.
Відповідно до ч.1 ст.220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи порушені, має право на ефективних засіб правового захисту. Ефективний, в цьому контексті, означає - в найкоротший терміна, а не будь-який час, та без умов, як це встановлено КПК України.
Так, 05.06.2018 року ОСОБА_4 звернувся до прокурора Миколаївської області зі скаргою на невжиття заходів до недотримання розумних строків у кримінальному провадженні Миколаївською місцевою прокуратурою №1.
Постановою заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 від 07.06.2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 про недотримання розумних строків прокурором у кримінальному провадженні № 0002915 відмовлено.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.03.2019 року вищезазначену постанову прокурора скасовано..
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.07.2019 року зобов`язано службових осіб органів прокуратури розглянути скаргу ОСОБА_4 від 05.06.2018 року.
22.10.2019 року сторона захисту, у зв`язку з ігноруванням керівником прокуратури ухвал слідчого судді, повторно звернувся з вимогою розглянути скаргу ОСОБА_4 та встановити розумні строки досудового розслідування кримінального провадження № 0002915.
Листом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 від 05.11.2019 року повідомлено ОСОБА_4 , що його скарга розглянута та задоволена, проте будь-яких відомостей про встановлення строків розслідування та прийняття рішення у даному кримінальному провадженні не зазначено.
Відповідно до положень ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Згідно до ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.
Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
Тобто відповідно до змісту вказаних положень КПК України слідчий суддя вправі встановлювати строки в межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом.
Стаття 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Так, практика Європейського суду з прав людини тлумачить норму ст. 6 Конвенції достатньо поширювальною і «розумні строки» розгляду справи починають відліковуватись від дати обвинувачення чи моменту, коли стало відомо, що органи державної влади сприймають особу як підозрюваного, навіть якщо офіційного повідомлення про підозру не було.
Поняття «обвинувачення» також трактується достатньо широко: як «офіційне повідомлення, виходить від компетентного державного органу та містить вказівку на вчинення кримінально-караного правопорушення». Це може бути і арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування.
Крім того, «у ряді випадків воно може приймати форму інших заходів, що передбачають таке твердження і що таким чином впливають на положення підозрюваного» (рішення ЄСПЛ від 27.02.1980 по справі Deweer, Series A: Judgements and Decisions, Volume 35 (1980), P.24; рішення ЄСПЛ по справі Eckle v. Germany, 1982).
У справі «Меріт проти України» (див. п.70, рішення від 30.03.2004), ЄСПЛ зазначив, що обгрунтування, надане Урядом в оцінці тривалості провадження, не відповідає прецедентній практиці Суду. Він нагадує, що у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 § 1 Конвенції, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді (Deweer v. Belgium, judgemnt, p. 22, § 42), так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування) (рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Wemhoff, P. 26; рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Neumeiser, Р 41; рішення ЄСПЛ від 16.07.1974 по справі Ringesein, P.45).
З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків.
Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства").
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.
У справі «Антоненков проти України» Європейський суд наголосив, що «розумність тривалості провадження має бути оцінена в світлі конкретних обставин справи з врахуванням критеріїв, напрацьованих Європейським судом, зокрема складності справи та поведінки заявника і відповідних державних органів. Крім того, також має прийматись до уваги характер процесу та значення, яке він мав для заявника (рішення у справі «Антоненков та інші про України» від 22 листопада 2005 року, остаточне).
Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження, відповідно до ч. 3 ст. 28 КПК України, є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
За викладених обставин, слідчий суддя, здійснюючи у порядку, передбаченому КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування, дотримання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, враховуючи, що загальний строк проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні триває з 2011 року, дійшов висновку про часткове задоволення клопотання та встановлення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002915 три місяці, оскільки строк зазначений особою, яка звертається із клопотанням, є недостатнім для вчинення процесуальних дій, необхідних для закінчення досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 1-35, 113, 114, 116, 219, 220 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про встановлення процесуальних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002915 задовольнити частково.
Встановити строк на проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002915 від 05.06.2015 року, який не може перевищувати 3 (три) місяці.
Визначений ухвалою слідчого судді строк слід обраховувати з моменту її оголошення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1