Категорія:ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Тростянець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, раніше неодноразово судимий:

-05 квітня 2002 року Ківерцівським районним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 42 КК України на 4 роки позбавлення волі та на підставі ст. 104 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням на строк 2 роки;

-12 вересня 2002 року Ківерцівським районним судом за ст. 297 КК України та на підставі ч. 2 ст. 105 КК України направлено до спеціального навчально-виховного центру на 2 роки;

-- 07 липня 2003 року Ківерцівським районним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання до вироку Ківерцівського районного суду від 05 квітня 2002 року на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

-16 червня 2009 року Луцьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі;

-01 липня 2013 року Луцьким міськрайонним судом за ч. 3 ст. 307, ст. 69, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306, ст. 69, ч. 1 ст. 70 на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна та звільнений 25 грудня 2015 року з місць позбавлення волі по його відбуттю.

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, згідно ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вироком вирішені питання про речові докази, судові витрати та арешт майна.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 29 червня 2018 року близько 00.30 год., на території домогосподарства АДРЕСА_3 , повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав чуже майно, а саме: дві металеві решітки, які слугували накриттям каналізаційної ями, загальною вагою 56,8 кг чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 866 гривень 66 копійок.
У поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування кримінального процесуального та кримінального законів, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання та застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України. Зазначає, що судом при постановленні вироку та обранні міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст. 65 КК України. Окрім того, вказує що судом безпідставно визнано обтяжуючою обставиною рецидив злочинів, яка є кваліфікуючою. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч. 3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України є правильною і також не оскаржується.

Що ж стосується тверджень прокурора про м`якість призначеного покарання, у зв`язку із звільненням ОСОБА_8 на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від його відбуття, то вони є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст. 75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
При звільненні ОСОБА_8 від відбуття покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, врахував тяжкість скоєного злочину, а також особу винного.

Зокрема, суд з достатньою повнотою врахував, що обвинувачений вчинив злочин, який у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, свою винуватість у вчиненому визнав в повному об`ємі, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, відшкодував потерпілому завдані злочином збитки в розмірі 4 000 грн., що стверджується письмовою розпискою /а.к.п. 32/, який, в свою чергу, при призначенні покарання покладався на розсуд суду та не просив суд позбавити ОСОБА_8 волі.
До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування збитків, що не оспорюється прокурором у поданій ним апеляційній скарзі.

Як убачається з вироку, судом визнано обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, яка, в даному випадку, є кваліфікуючою повторність, у зв`язку з чим, вказана обставина підлягає виключенню із вироку суду.

Таким чином, обвинувачений, визнавши свою винуватість та щиро розкаявшись, став на шлях виправлення, хоча і попередньо неодноразовий судимий, проте в подальшому зобов`язався дотримуватись бездоганної поведінки, що на думку апеляційного суду, підтверджує можливість застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.
Крім того, апеляційний суд також звертає увагу на те, що після вчинення злочину, ОСОБА_8 помічений у будь-яких інших протиправних діях не був.
Відтак, враховуючи дані пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наведені вище дані про особу винного, а також стан його здоров`я, який з 2008 року є ВІЛ-інфікованим (IV стадія), хворіє гепатитом С, його поведінку після вчинення злочину, місцевим судом обґрунтовано застосовано до обвинуваченого інститут звільнення від призначеного покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань пробації.
У даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим через його м`якість або призначеним через неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Виключити з вироку суду обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: