Справа №127/5262/20
Провадження №1-в/127/398/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу з питань пробації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 в місті Вінниці подання фахівця І категорії Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_6 про приведення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2020 р. про засудження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до вимог чинного закону про кримінальну відповідальність,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання фахівця І категорії Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_6 про приведення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2020 р. про засудження ОСОБА_5 у відповідність до вимог чинного закону про кримінальну відповідальність.

Подання мотивовано тим, що 01.07.2020 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 р. (далі Закон № 2617-VIII), яким внесено зміни до частини першої статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) та виключено з санкції статті покарання у виді позбавлення волі.

Представник органу пробаціїОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав подання та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що подання органу пробації підлягає задоволенню. Вважав, що покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 слід замінити на покарання у виді обмеження волі. Також зазначив, що оскілки ОСОБА_5 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, то останній також підлягає звільненню від покарання, приведеного у відповідність із законом, з випробуванням.

Засуджений ОСОБА_5 не заперечував щодо задоволення подання органу пробації.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 06.05.2020 р. засуджений вироком Вінницького місього суду Вінницької області за частиною першою статті 185 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі, за частиною другою статті 15 частиною другою статті 185 КК у виді 2 років позбавлення волі. З урахуванням частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 1 та 2 статті 76 КК. Зазначений вирок згідно із розпорядженням Вінницького міського суду Вінницької області набрав законної сили 06.06.2020 р.

01.07.2020 р. набрав чинності Закон № 2617-VIII. Згідно зі приписами зазначеного Закону внесені зміни як до матеріального закону (закону про кримінальну відповідальність), тобто КК, так і до процесуального закону, тобто Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Зі змісту пункту 119 Закону № 2617-VIII випливає, що до статті 185 КК внесені зміни: в абзаці другому частини першої слова «від п`ятдесяти до ста» замінити словами «від однієї тисячі до трьох тисяч», а слова «або позбавленням волі на строк до трьох років» - словами «або обмеженням волі на строк до п`яти років». Тобто з набранням чинності Законом № 2617-VIII змінено санкцію статті кримінального закону.

Відповідно до частини першої статті 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з частиною другою статті 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

При цьому частиною третьою статті 5 КК регламентовано, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК.

Зі змісту пункту 2 частини другої статті 539 КПК випливає, що у разі необхідності вирішення питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК, відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Отже, наведені норми кримінально-процесуального закону не уповноважують суд на здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, щодо виду та розміру призначеного кримінального покарання, крім випадку, зокрема, необхідності приведення вироку у відповідність до кримінального закону.

Частиною першою статті 74 КК регламентовано, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, частиною третьою зазначеної статті визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Зі змісту підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 72 КК слідує, що одному дню позбавленню волі відповідають два дні обмеження волі.

Отже, тлумачення наведеної норми права дає можливість дійти висновку про те, що призначене ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК у виді 3 років позбавлення волі відповідає покаранню у виді 6 років обмеження волі.

Однак, частиною другою статті 61 КК визначено, що обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років. Крім того, як вже було зазначено судом вище призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

Отже, з сукупного аналізу зазначених норм випливає, що згідно із змінами внесеними Законом № 2617-VIII у санкцію частини першої статті 185 КК, максимальним покаранням за вчинення даного кримінального правопорушення є покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років.

Саме тому, суд приходить до переконання, що вирок суду від 06.05.2020 р. підлягає приведенню у відповідність до Закону № 2617-VIII шляхом заміни виду призначеного ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК, у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі на строк максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону, тобто на 5 років обмеження волі.

Суд також враховує, що при призначенні ОСОБА_5 покарання судом було застосовано приписи частини першої статті 70 КК та за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим останньому було призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Так, відповідно до положень частини першої статті 70 КК при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 72 КК при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Слід зауважити, що види кримінальних покарань визначені у статті 51 КК, згідно з приписами якої покарання у виді позбавлення волі є суворішим покаранням, ніж обмеження волі. З сукупного аналізу приписів статті 51 та 70 КК випливає, що при призначенні остаточного покарання необхідно здійснити поглинення менш суворого покарання більш суворим. При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що при вирішенні питання про приведення вироку у відповідність до приписів кримінального закону в новій редакції не допускається погіршення становища засудженого. Здійснення ж перерахунку призначеного покарання відповідно до приписів кримінального закону (його санкції) у новій редакції з урахуванням вимог частини першої статті 70 КК призведе до погіршення становища засудженого.

Тому зважаючи на викладене, суд приходить до переконання, що покарання у виді 3 років позбавлення волі ОСОБА_5 , як вже зазначено вище, підлягає заміні на покарання у виді 5 років обмеження волі, однак остаточне покарання відповідно до частини першої статті 70 КК згідно з вироком від 06.05.2020 р. підлягає залишенню без змін, тобто у виді 2 років позбавлення волі.

При цьому, суд також приймає до уваги те, що за зазначеним вироком суду ОСОБА_5 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням. Судом вище вже було зазначено, що правові підстави для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, при вирішенні питання щодо його приведення у відповідність до чинного на час його виконання закону відсутні. Тому суд вважає, що також відсутні правові підстави для виключення посилання на можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що подання органу пробації слід задовольнити, привівши вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2020 р. у відповідність до вимог Закону № 2617-VIII та призначити ОСОБА_5 покарання за частиною першою статті 185 КК у виді 5 років обмеження волі. На підставі частини першої статті 70 КК визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до статті 75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Привести вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2020 р. у відповідність до вимог Закону України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».

Призначити ОСОБА_5 покарання за частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України (у редакції Закону № 2617-VIII) у виді 5 (п`яти) років обмеження волі.

Покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2020 р. за частиною другою статті 15 частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України залишити без змін.

На підставі частини першої статті 70 КК визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі частини першої статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк рахувати з дня проголошення вироку 06.05.2020 р.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: