Справа № 352/2112/20
Провадження № 1-кп/352/290/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000057 від 12.02.2019 р., про обвинувачення :

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, розлученого, утриманця однієї неповнолітньої дитиний, військовозобов`язаного, депутатом будь-якої ради не обирався, українця, громадянина України, судимого : 26.11.2009 р. Тисменицьким районним судом за ст. 164 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на один рік, яке згідно постанови Долинського районного суду від 25.02.2010 р. на підставі ст. 82 КК України частину невідбутого покарання замінено на 200 годин громадських робі, покарання відбув повністю 16.06.2010 р р.; 11.04.2014 р. Тисменицьким районним судом за ст. 164 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, покарання відбув повністю 08.07.2014 р., у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, -

в с т а н о в и в :

Раніше судимий за кримінальне правопорушення передбачене ст. 164 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи батьком, починаючи з 01.02.2014 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Кримінальний проступок скоєно за наступних обставин:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, востаннє 11.04.2014 року Тисменицьким районним судом за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт та яке ним відбуте 08.07.2014, на шлях виправлення не став та злісно ухилявся від сплати аліментних платежів.

Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 27.06.2003 р. винесено рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь колишньої дружини ОСОБА_5 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на одну дитину щомісячно. Стягнення аліментів розпочато з 23.06.2003 року і зобов`язано проводити до повноліття дитини.

На виконання вказаного рішення Тисменицького районного суду у Тисменицькому РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-962, виданого 27.06.2003 р. про стягнення аліментних платежів з ОСОБА_3 .

Установлено, що в період часу з лютого 2014 року по лютий 2019 року, ОСОБА_3 здійснював роботи по обробленню присадибних ділянок, працював різноробочим на будівництві та виконував інші господарські роботи на території Івано-Франківської області, працював по сезонних роботах, за що отримував грошові кошти, однак грошові перекази здійсним тільки частково, а саме у березні 2018 року здійснив одноразовий грошовий платіж на суму 800 грн., однак жодного іншого грошового переказу чи готівкових коштів колишній дружині ОСОБА_5 по сплаті аліментів на утримання свого сина ОСОБА_4 не здійснював.

Таким чином, ОСОБА_3 , не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, на офіційну роботу не влаштувався та у порушення ст. 51 Конституції України, де закріплено обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення її повноліття, а також ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України ,,Про охорону дитинства не здійснював.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 у період часу з 01.02.2014 р. по 28.02.2018 р. та з 01.04.2018 р. по 01.02.2019 р., внаслідок умисної бездіяльності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, незважаючи на неодноразові попередження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_3 як батько неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , не надавав йому необхідних для існування коштів, їжі та одягу, а також не брав участь у його вихованні.

Таким чином, ОСОБА_3 у період часу з 01.02.2014 р. по 28.02.2018 р. та з 01.04.2018 р. по 01.02.2019 р., проживаючи окремо від свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , будучи його батьком, всупереч вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, маючи обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та всупереч вимог Закону України «Про охорону дитинства» - 2001 року, умисно життям дитини не цікавився, вихованням не займався, з дитиною не спілкувався, матеріально не забезпечував.

Загальна сума заборгованості по аліментних платежах боржника ОСОБА_3 становить 29 420,45 гривень (двадцять дев`ять тисяч чотириста двадцять гривень сорок п`ять копійок).

Суд зазначає, що до обвинувального акту додана письмова заява обвинуваченого ОСОБА_3 , складена у присутності захисника, щодо добровільності беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, а також письмова заява потерпілої ОСОБА_6 , щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.
Оцінивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 164 КК України, так як раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 164 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи батьком, починаючи з 01.02.2014 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З врахуванням вищенаведеного, призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного правопорушення, яке у відповідності до вимог ст.12 КК України є кримінальним проступком,особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю проступку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання підсудному, суд враховує і те, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, не працюючи веде паразитичний спосіб життя, соціальні зв`язки не стійкі, на обліку наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

З врахуванням всіх вищеперелічених обставин, суд приходить до переконання, що до підсудного ОСОБА_3 слід застосувати покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових проступків.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідає також принципу співрозмірності конкретного неправомірного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Питання про речові докази по даному кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.368, 370, 382 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального проступку передбаченого ст. 164 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не обирався.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме : матеріали виконавчого провадження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ № 39151568 відкрите за виконавчим листом № 2-962 виданим 27.06.2003 р. Тисменицьким районним судом, яке зберігається при матеріалах даного кримінального провадження повернути за приналежністю.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбаченихст.394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тисменицький районний суд. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1