Дата документу 03.08.2020 Справа № 330/1335/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/907/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/1335/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Якимівським районним судом Запорізької області, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пологи Пологівського району Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

задоволено клопотання старшого слідчого СВ Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 години 20 хвилин 03 вересня 2020 року включно, з одночасним визначенням застави в розмірі 43 940 грн., та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2020 року та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апелянт посилається на те, що жодний з ризиків, визначених ст. 177 КПК України, є неспроможним в силу їх недоведеності стороною обвинувачення та неіснування взагалі, зокрема, є нікчемним ризик впливу на потерпілу, з урахуванням визнання підозрюваним вини, його щирого каяття та активного сприяння органу досудового розслідування, чого не взяв до уваги слідчий суддя.

Також захисник вважає, що слідчий суддя при прийнятті рішення не врахував те, що хоча ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, але до нього жодного разу не було застосовано заходи процесуального примусу, він завжди належним чином виконував покладені на нього обов`язки, офіційно працевлаштований у ТОВ «Таврія», за місцем реєстрації якого має постійне місце проживання та забезпечений постійним харчуванням, має онкологічну хворобу, у зв`язку з чим, потребує постійного медичного обстеження та лікування, що неможливо отримати в слідчому ізоляторі.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 години 20 хвилин 03 вересня 2020 року включно, з одночасним визначенням застави в розмірі 43 940 грн., та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного, вислухані доводи слідчого, прокурора та захисника, а також були з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, а саме, що підозрюваний може продовжувати вчиняти злочини, впливати на потерпілу та переховуватися від органів досудового розслідування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, санкцією якої передбачено покарання на строк до шести років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик переховування посилюється тим, що з метою ухилення від покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_8 підозрюється, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Отже, наразі існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Поміж іншого колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_8 матиме змогу незаконно впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні.

Так, підозрюваний ОСОБА_8 обізнаний про місце проживання потерпілої ОСОБА_10 .

Крім того, перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України, показання потерпілих у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Наразі триває досудове розслідування, тобто, залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілу ОСОБА_10 , який, на переконання колегії суддів, є суттєвим з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Ризик вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, як вважає колегія суддів, зумовлений наявністю двох попередніх ризиків та може мати місце у разі зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який,оскільки ОСОБА_8 11 разів притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз був звільнений з місць позбавлення волі 07 квітня 2020 року, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не встав та знову підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що в цілому негативно впливає на репутацію підозрюваного, свідчить про стабільність його антисуспільної поведінки, тобто, на переконання апеляційного суду, останній може вчинити дії, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, на думку колегії суддів, існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій, та ці ризики виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою.

Наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання та праці, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, всупереч доводам апелянта, не можуть бути підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Що стосується тверджень захисника про наявність у підозрюваного тяжкого захворювання, то матеріали судового провадження не містять даних, які б вказували на суттєве погіршення здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 та неможливість його утримання під вартою у зв`язку з цим, а тому колегія суддів не вважає це підставою для застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу чим тримання під вартою.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника, зокрема про те, що:

- жодний з ризиків, визначених ст. 177 КПК України, є неспроможним в силу їх недоведеності стороною обвинувачення та неіснування взагалі, зокрема, є нікчемним ризик впливу на потерпілу, з урахуванням визнання підозрюваним вини, його щирого каяття та активного сприяння органу досудового розслідування, чого не взяв до уваги слідчий суддя;

- слідчий суддя при прийнятті рішення не врахував те, що хоча ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, але до нього жодного разу не було застосовано заходи процесуального примусу, він завжди належним чином виконував покладені на нього обов`язки, офіційно працевлаштований у ТОВ «Таврія», за місцем реєстрації якого має постійне місце проживання та забезпечений постійним харчуванням;

- має онкологічну хворобу, у зв`язку з чим, потребує постійного медичного обстеження та лікування, що неможливо отримати в слідчому ізоляторі.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За зазначених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також вважає, що, правильно застосувавши до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, виходячи з вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, обґрунтовано визначив підозрюваному розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги захисника.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2020 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_8 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 години 20 хвилин 03 вересня 2020 року включно, з одночасним визначенням застави в розмірі 43 940 грн., та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: