ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/2411/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/3109/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційними скаргами обвинуваченого та прокурора на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 05 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 11 2018 року за ч.1 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, із застосуванням ст.75 КК України, з іспитовим строком 1 рік,-

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні та призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

У відповідності до ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, приєднано частково, у виді позбавлення волі на строк 6 місяців, невідбуту частину покарання за вироком ено ОСОБА_7 до відбування остаточне покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.

Визначено, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з 25 04 2019 року.

Ухвалено запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , який раніше вчинив злочин, передбачений ст.185 КК України, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку, повторно умисно вчинив корисливі кримінальні правопорушення за наступних обставин.

В ніч з 29 на 30 січня 2019 року ОСОБА_7 , знаходячись на території покинутого будинку, розташованого між будинками АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав належні ОСОБА_10 дві металеві труби довжиною по 6 м, загальною вартістю 1106,58 грн, після чого, звернувши викрадене на свою користь, з ним з місця злочину зник, розпорядившись цим майном на свій розсуд, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Крім того, 03 04 2019 року приблизно об 11 год. 45 хв. ОСОБА_7 , знаходячись біля гаражу № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом пошкодження задньої металевої стіни вигинанням її фрагменту, протиправно проник до його приміщення, звідки, діючи умисно, повторно, таємно викрав належні ОСОБА_9 : дріт білого кольору з довжиною 2 м з металевими щипцями, вартістю 40 грн; металеву трубу довжиною 45 см, вартістю 37 грн; металевий ломик, вартістю 78 грн; торцевий ключ (з`єднувач), вартістю 67 грн; металеві ножиці, вартістю 11 грн; ріжковий ключ 17х19, вартістю 8 грн; рожково-накидний ключ на 22, вартістю 10 грн; рожково-накидний ключ на 17, вартістю 14 грн; викрутку з жовтою ручкою, вартістю 12 грн; викрутку хрестову з коричневою ручкою, вартістю 12 грн; трубний ключ на 19, вартістю 30 грн; гвоздодер, вартістю 93 грн; кутову викрутку, вартістю 10 грн; продовжувач електричний, вартістю 60 грн; компресор марки «URAGAN», вартістю 353 грн та інше майно, що не представляє матеріальної цінності, а всього на загальну суму 835 грн, після чого, звернувши викрадене на свою користь, з ним з місця злочину зник, розпорядившись цим майном на свій розсуд, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення (а.с.114-116).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вищевказаним вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити нове рішення, яким призначити покарання більш м`яке, ніж передбачено законом.

В обґрунтування таких вимог зазначив, що суд першої інстанції не в повному обсязі врахував деякі обставини, серед яких: повне визнання вини, щире каяття та сприяння розкриттю злочину; вчинення злочину відбулось внаслідок збігу обставин; відсутність злочинних намірів; наявність батька похилого віку, який хворіє і потребує його допомоги.

На думку обвинуваченого, за наявності вищенаведених обставин, до нього доцільно застосувати положення ст.69 КК України (а.с.126).

Крім того, на вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурором, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Прокурор вважала оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просила залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення.

Потерпілі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Надаючи оцінку апеляційним вимогам обвинуваченого ОСОБА_7 щодо можливості призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, колегія суддів дійшла наступних висновків.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегією суддів встановлено, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував: тяжкість скоєних злочинів, які, згідно класифікації, наведеної в ст.12 КК України, віднесені до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів; характер і ступінь їхньої суспільної небезпеки; сукупність усіх фактичних обставин, які їх характеризують обстановку і спосіб злочинних діянь, вартість викраденого майна.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття ОСОБА_7 , яке виразилось у його критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду у встановленні дійсних обставин вчиненого ним злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При цьому, судом було надано оцінку усім характеризуючим обвинуваченого ОСОБА_7 відомостям, які містяться у матеріалах справи. Враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на диспансерному обліку, в тому числі у лікаря-нарколога, не перебуває, має місце проживання в м. Харкові, а також його майновий та сімейний стан.

Суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, дійшов, на думку суду апеляційної інстанції, правильного висновку про призначення ОСОБА_7 обраного виду і міри покарання за кожен злочин окремо та за сукупністю злочинів, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним їх обставинам, даним про особу обвинуваченого.

Згідно з приписами ст.69 КК України, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинене кримінальне правопорушення, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

З оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання, визнано лише щире каяття, яке полягало у його критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду у встановленні дійсних обставин вчиненого ним злочину.

Враховуючи відсутність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, що є обов`язковою умовою при застосуванні положень ст.69 КК України, колегія суддів не вбачає підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Ті обставини, що ОСОБА_7 повністю визнав вину, щиро розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину, на які останній посилається в апеляційній скарзі, - колегією суддів не приймаються, оскільки вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. З урахуванням наведених обставин суд призначив покарання в мінімальних межах санкції інкримінованих статей.

Посилання на те, що вчинення правопорушення відбулося внаслідок збігу обставин, а також на відсутність при їх вчиненні злочинних намірів є необґрунтованими, оскільки обвинувачений не конкретизує, які саме обставини вплинули на скоєння ним протиправних дій.

Наявність батька похилого віку, який хворіє і потребує його турботи не може бути визнано обставиною, яка пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості скоєних ОСОБА_7 злочину.

Разом з тим, ОСОБА_7 не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що його батько хворіє, перебуває на його утриманні та потребує постійного догляду.

Інших доводів та обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та свідчили б про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, неспівмірність покарання із тяжкістю скоєних злочинів, обвинуваченим в апеляційній скарзі не вказано, в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи не встановлено.

При вирішенні питання про можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст.69 ККУ країни, колегія суддів враховує, що останній вже притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисного корисливого злочину та скоїв нові аналогічні корисливі злочини, маючи не зняту та не погашену у законному порядку судимість.

На думку колегії суддів, наведені обставини свідчать про системний характер протиправної поведінки ОСОБА_7 , та дають суду підстави вважати, що саме обрані судом першої інстанції вид та міра покарання, є співмірним скоєним ним злочинам, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи наведене, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку, з урахуванням доводів апелянта, колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається, тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 05 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,- залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4