ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/3545/18
Номер провадження 11-кп/819/167/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000657 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 листопада 2020 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 20 січня 2021 року, включно,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 за ч.3 ст.307 КК України та ОСОБА_10 за ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 24 листопада 2020 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою до 20 січня 2021 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 листопада 2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що обвинувачений значний проміжок часу перебуває під вартою, а тому судом має бути розглянута можливість застосування відносно ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу. Розмір застави є завищеним та носить карний характер.

Клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є ідентичним попередньому. Кожного разу як підстави для продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 зазначається тяжкість пред`явленого обвинувачення, можливість впливу на свідків. Наголошує на тому, що свідки вже неодноразово надавали покази на досудовому слідстві, проте у зв`язку із частою зміною складу суду, передачею справи з одного суду до іншого, слухання кримінального провадження розпочиналося спочатку.

Посилання в ухвалі суду на тяжкість покарання є формальним, абстрактним та таким, що не підтверджується документально (процесуальні чи/та інші документи, які підтверджують спробу вчинити певні протиправні дії, документально оформлені покази свідків чи будь-яких інших осіб з цього приводу тощо), а тому не заслуговують на увагу.

Крім того, зауважує, що обвинувачений має тяжке захворювання, потребує постійного лікування та догляду, має групу інвалідності 1-а. На даний час стан здоров`я обвинуваченого дуже важкий.

ОСОБА_8 належним чином повідомлений про місце дату та час апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Центрального районного суду м.Миколаєва перебувають матеріали кримінального провадження №0000657 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України

23 листопада 2020 року прокурор в кримінальному провадженні звернуся до вказаного суду першої інстанції із клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під варто на 60 днів (а.п.76-78).

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України. При розгляді клопотання прокурора, судом перевірено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 вказаних кримінальних правопорушень. Згідно змісту апеляційної скарги, вказане питання стороною захисту не ставиться під сумнів.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування кожного заявленого стороною обвинувачення ризику.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росі" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачується за ч.1 ст.263 КК України, а саме у зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу; а також за ч.3 ст.307 КК України - незаконне виготовлення, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, обіг яких обмежено, в особливо великих розмірах, вчинений повторно, організованою групою.

Інкриміновані обвинуваченому злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, а злочини у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, вчинені з корисливих мотивів, організованою групою осіб, дії яких були спрямовані на отримання прибутку.

Враховуючи характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, з огляду також на дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, міцних соціальних зв`язків, які б стримували його від ухилення від органів досудового розслідування, не має, враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, твердження захисника про недоведеність існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, та такими, що спростовуються відомостями, наявними в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги адвоката про те, що обвинувачений тяжко хворіє, потребує постійного лікування та догляду, має групу інвалідності 1-а, то дані відомості були враховані судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, проте, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , відомості про його особу, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Твердження апеляційної скарги захисника про необґрунтованість, ідентичність клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу та ухвали суду першої інстанції суперечать дійсності та зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтом обставин, встановлених судом.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати підставою безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, а доводи апелянта, які це заперечують, являються безгрунтовними.

Посилання апеляційної скарги захисника про завищений розмір застави позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 24 листопада 2020 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, а ухвала слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 лютого 2018 року, якою відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 листопада 2020 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4