ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та учасників провадження:
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №000374 від 14.12.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 296 КК України, за апеляційними скаргами першого заступника керівника Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2020 року,-

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст судового рішення.

Цією ухвалою, в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Заставнівського ВП Кіцманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_9 , погодженому з прокурором Кіцманської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , - відмовлено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, а саме до 14 лютого 2021 року в межах строку досудового розслідування.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки строком до 14 лютого 2021 року:

- заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

ЄУНСС №716/2200/20 Слідчий суддя в І інстанції: ОСОБА_11
Провадження №11-сс/822/282/20 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 309 КПК України

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками, а також потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_14 , що відповідно до вимог ч.5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись в житло, у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього обов`язків.

Доводи апеляційних скарг учасників провадження.

Прокурор в своїй апеляційній вважає ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою, яка підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає увагу, що наведені в суді обставини щодо висунутої ОСОБА_6 підозри за ч.2 ст.289, ч.2 ст.296 КК України, дають підстави вважати, що останній перебуваючи на волі може перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки під час досудового слідства може переховуватися від органів досудового розслідування та вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні.

Крім цього, кримінальні правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_6 , дають достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, він, враховуючи схильність до вчинення насильницьких дій поєднаних із застосування фізичної сили, може незаконно впливати на потерпілих, в тому числі шляхом їх залякування, що може негативно вплинути на об`єктивне та повне встановлення всіх обставини в даному кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання про взяття під варту, прийшов до висновків, що застосування цілодобового домашнього арешту буде сприяти забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захист не погоджується з ухвалою слідчого судді в зазначеній частині, зокрема, щодо визначення обов`язку не залишати цілодобово місце постійного проживання. Вважає, що в даній частині ухвала суду першої інстанції не мотивована, не обґрунтована, і судом першої інстанції не повністю зважено на обставини передбачені ст. 178 КПК України.

Звертає увагу, що єдина підстава (критерій), що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії не тяжких та тяжких, не може слугувати підставою для обрання саме цілодобового домашнього арешту. Оскільки ОСОБА_6 офіційно працевлаштований, має сталий дохід, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту позбавить його можливості працювати та утримувати свою сім`ю, а також відшкодувати завдану шкоду потерпілим.

Переконаний, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби з покладенням на нього обов`язку не залишати місце постійного проживання в нічний час з 21.00 год. до 07.00 год. наступної доби, буде достатнім для його підзахисного.

Позиції сторін.

Прокурор просив задовольнити його апеляційну скаргу, скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_6 , просили задовольнити їх апеляційну скаргу з підстав наведених в ній та змінити ухвалу слідчого судді в частині визначення обов`язку заборони цілодобово залишати місце постійного проживання та покласти на ОСОБА_6 обов`язок не залишати місце постійного проживання в нічний час з 21.00 год. до 07.00 год.. Апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали та вимоги апелянтів, думку учасників провадження в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг учасників, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 29 Конституції України та ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу має бути викладено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п. п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997, §57).

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п.48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 - Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 §1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У клопотанні слідчого зазначено, що 13.12.2020 року біля 23 год. 50 хв. підозрюваний ОСОБА_6 , діючи в групі осіб з підозрюваним ОСОБА_14 , перебуваючи по вул. Л.Кобилиці в с. Іспас Вижницького району Чернівецької області, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи загальноприйняті правила і норми поведінки та моралі в суспільстві, підійшли до автомобіля марки «BMW 320» на польській реєстрації із реєстраційним номером НОМЕР_1 , темно-синього кольору, де в подальшому із салону витягли на вулицю водія та власника даного автомобіля потерпілого ОСОБА_12 .. Після цього поводячи себе зухвало, діючи умисно, безпричинно нанесли йому декілька ударів руками і ногами по різних частинах тіла, внаслідок чого спричинили останньому тілесні ушкодження.

В подальшому підозрюваний ОСОБА_14 продовжуючи свої протиправні дії підійшов до передньої пасажирської дверки вказаного автомобіля, відчинив її та витягнув на вулицю і з переднього пасажирського сидіння потерпілого ОСОБА_13 , де наніс йому декілька ударів руками і ногами по різних частинах тіла, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження.

Таким чином, своїми умисними діями, підозрюваний ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 296 ч.2 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

В подальшому підозрюваний ОСОБА_6 спільно із підозрюваним ОСОБА_14 , 13.12.2020 біля 23 год. 50 хв. перебуваючи по вул. Л.Кобилиці в с. Іспас Вижницького району Чернівецької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно заволодів транспортним засобом потерпілого ОСОБА_12 марки «BMW 320» на польській реєстрації із реєстраційним номером НОМЕР_1 , темно-синього кольору вартістю 80000 (вісімдесят тисяч) гривень. Також він самостійно в подальшому перебуваючи за кермом, поїхав в с. Мілієве Вижницького району Чернівецької області, де залишив його на території річки Черемош, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними діями підозрюваний ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.289 ч.1 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, відомості про дану подію внесені до ЄРДР 14.12.2020 р. за № 0000375 із правовою кваліфікацією, передбаченою ст. 296 ч.2 КК України.

14.12.2020 р. кримінальне провадження за №0000374 від 14.12.2020 р. за ст. 289 ч.1 КК України та кримінальне провадження №0000375 від 14.12.2020 р. за ст. 296 ч.2 КК України були об`єднанні в одне кримінальне провадження за №000374 від 14.12.2020 р..

14.12.2020 р. ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

15.12.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296 КК України та ч.1 ст. 289 КК України.

16.12.2020 року ОСОБА_6 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296 КК України та ч.2 ст. 289 КК України.

З наданих апеляційному суду матеріалів, які були предметом дослідження судом першої інстанції, задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосовуючи його, слідчий суддя перевірив обставини, на які були посилання в клопотанні та прийшов до переконливого висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 296 КК України та про те, що наявні ризики, які визначені в ст. 177 КПК України свідчать про недостатність застосування до останнього ще більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, судове рішення про обрання та застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту постановлене з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України.

В силу вимог ст. ст. 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Дослідивши клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

За таких обставин та наведених у клопотанні даних, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 289 ч.2, 296 ч.2 КК України та застосування до останнього обмежувальних заходів.

Згідно з ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, як того вимагає ч.1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, на думку колегії суддів, при прийнятті оскаржуваного рішення, слідчим суддею в повній мірі з`ясовані обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу (ст. 178 КПК України), а також перевірено, чи наявні зазначені у клопотанні слідчого ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Твердження захисника в частині того, що єдина підстава (критерій) це підозра ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії не тяжких та тяжких, не може слугувати підставою для обрання саме цілодобового домашнього арешту, не заслуговує на увагу суду. Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, крім того даний запобіжний захід не є надто суворим, зважаючи на інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення.

При цьому, судом враховано, а апеляційним судом перевірено особу підозрюваного ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, працює начальником відділу Солонецького Природоохоронного Науково-Дослідницького Відділення (ПНДВ) Національного Природнього Парку ( НПП) «Вижницький», зареєстрований та має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, дружина ОСОБА_15 не працює. Так, всі ці обставини вказують на міцність соціальних зв`язків підозрюваного та відсутність негативних факторів, однак слід зазначити, що перебуваючи під ночним домашнім арештом він може здійснити протиправні дії по відношенню до свідеів та потерпілого.

Також, враховано й ту обставину, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії не тяжких та тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 4 та до 8 років з конфіскацією майна або без такої. Однак, дана обставина також не може слугувати підставою для обрання виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як про те апелює сторона обвинувачення.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді та з урахуванням всіх обставин передбачених ст. 178 КПК України, а також врахувавши, що метою та підставою застосування домашнього арешту є запобігання спробам підозрюваного ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити або спотворити вказані речові докази, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою надання ними неправдивих показів.

Отже, обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та з покладанням на нього ряду обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України є достатнім на даному етапі досудового розслідування, який буде сприяти забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати її і постановити нову ухвалу.

У зв`язку з вище викладеним, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, як про те апелюють учасники кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376 ч.2, 176, 177, 178, 181, 193, 194, 196, 309, ч.3 407, 422, ч.4 ст. 424 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги першого заступника керівника Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3