Справа № 308/5515/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/422/20 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 06. 2020.

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 й накладено арешт на автомобіль марки «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 , та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській областізнаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000153 від 10. 06. 2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Із клопотання слідчого про накладення арешту на майно вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000128, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, за фактом вимагання групою осіб від заявника грошових коштів, вилучений автомобіль марки «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов на якому є підроблений і не відповідає заводу виробника, що підтверджується висновком трасологічної експертизи №9/42 від 31. 03. 2020, а тому в діях невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що постановою відділу розслідування ОТЗ СУ ГУ НП в Закарпатській області від 11. 06. 2020 зазначений автомобіль і свідоцтво про його реєстрацію визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженню, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у арешті тимчасово вилученого майна, а саме: автомобіля марки «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 , і свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

-2-

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні № 0000153 від 10. 06. 2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, а тому з урахуванням необхідності подальшого забезпечення збереження речового доказу, а саме: автомобіля марки «Ауді Q7», номерний знак НОМЕР_3 , належного ОСОБА_5 та свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на дане майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним. Водночас слідчим суддею відхилено доводи адвоката ОСОБА_6 в інтересах скаржника ОСОБА_5 про повторне звернення слідчого до слідчого судді з таким же клопотанням, оскільки накладення і подальше скасування арешту зазначеного автомобіля мало місце в іншому кримінальному провадженні за № 0000128, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, а отже, клопотання про арешт мана не є повторним.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 25. 06. 2020 скасувати в частині заборони користування транспортним засобом, передавши його разом зі свідоцтвом про реєстрацію на відповідальне зберігання ОСОБА_5 . Вказує на те, що оскарженою ухвалою повторно накладено арешт у частині заборони розпоряджатися автомобілем «Ауді Q7», реєстраційний номер НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_5 , оскільки ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 11. 06. 2020 у межах кримінального провадження № 0000128 від 18. 03. 2019 було скасовано накладений ухвалою слідчого судді цього ж суду від 23. 03. 2020 арешт на цей транспортний засіб в частині заборони його використання з одночасною передачею його на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , та залишено заборону розпоряджатися ним. Звертає увагу на те, що з 01. 07. 2020 злочин, передбачений ст. 290 КК України відноситься до кримінального проступку відповідно до приписів ст. 12 цього Кодексу, а тому обмеження всіх прав власника на дане майно щодо володіння, користування і розпорядження є неспівмірним з потребами кримінального провадження. Посилається і на те, що на теперішній час автомобіль знаходиться на відкритому просторі штраф-майданчика органу поліції і через погодні умови зазнає пошкодження, що спричиняє власнику ОСОБА_5 збитків.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з урахуванням положень частини 4 статті 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце його розгляду, а також те, що від прокурора клопотань про відкладення судового розгляду, до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами,

-3-

передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з вимогами ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладеним арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частина 3 статті 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приписами ст. 173 КПК України встановлено, що у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі повинен зазначити заборону відчуження, розпорядження або користування та вказівку на таке майно. При цьому заборона використання майна чи заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у тих випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

-4-

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Колегія суддів уважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «Ауді Q7», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_5 , слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, дотримані вимоги кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладений у Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішеннях Європейського суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання, доводи представника власника майна й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Перевіривши доводи клопотання та викладені у судовому рішенні висновки, колегія судів погоджується з висновком слідчого судді про те, що матеріали провадження містять достатньо даних, які вказують на відповідність зазначеного слідчим у клопотанні майна-транспортного засобу і свідоцтва про його реєстрацію критеріям, передбаченим у ст. 98 КПК України, а відповідно й можливості його використання стороною обвинувачення як доказу в кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, із метою належного забезпечення потреб досудового розслідування, зокрема, для збереження речового доказу, а також для забезпечення можливості органу досудового розслідування провести всі необхідні слідчі дії з вказаним речовим доказом, на такі необхідно накласти арешт шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування ними.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів ураховує й те, що вказане вище майно на яке накладений арешт, відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям і може мати значення для встановлення обставин кримінального провадження; що органом досудового розслідування доведено існування передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків та достатність підстав вважати, що такі ризики мають місце.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних уважати, що вказане у клопотанні майно є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, яке залучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому доводи представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими.

Отже, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно в установленому законом порядку визнано речовим доказом у рамках цього кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт у порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно з частинами 2, 3 статті 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Матеріали судового провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно

-5-

дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Заразом наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч доводам апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України.

Колегія суддів ураховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На переконання колегії суддів не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про повторне накладення арешту на вказане майно, оскільки такий арешт накладався і скасовувався в іншому кримінальному провадженні № 0000128, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
Наведені в апеляційній скарзі адвокатом ОСОБА_6 інші доводи не дають підстав для їх задоволення та скасування ухвали слідчого судді.

Як убачається з оскаржуваного судового рішення, слідчий суддя вирішуючи питання про арешт майна, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. ст. 170-173 КПК України, з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Невідповідність висновку слідчого судді, викладеного у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

-6-

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постановленої слідчим суддею ухвали від 25.06.2020 та задоволення апеляційної скарги представника скаржника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 .

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду судової справи стороною захисту не заявлялось клопотань про приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги та могли б істотно вплинути на вищевказані висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 як представника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 06. 2020 про накладення арешту на автомобіль марки «Audi Q7», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 , та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження і користування ними - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: