ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

В с т а н о в и л а:
Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25 жовтня 2020 року.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що обставини про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України не змінилися, та може: переховуватися від суду; вчинити вплив на свідків, для зміни їх показів на свою користь, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке у разі доведеності його вини передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, не має міцних соціальних зв`язків та позитивної соціальної характеристики, тому продовжив дію запобіжного заходу і не знайшов підстав для застосування альтернативних запобіжних заходів.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та обрати домашній арешт у нічний час.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою незаконне, оскільки судом не взято до уваги, що клопотання прокурора є копією без оригіналу підпису прокурора, до нього не додано матеріалів, які підтверджують викладенні в ньому обставини. При цьому, захисник вказує, що зазначені ризики про можливість ОСОБА_7 переховуватися від суду або впливати на свідків є недоведеними, в клопотанні не вказано, що вони не зменшилися, а також в клопотанні відсутнє обґрунтування щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, захисник зазначає, що його підзахисний позитивно характеризується, що підтверджується відповідним документом з місця роботи, має місце проживання, де проживав з матір`ю 1942 року народження. Окрім цього, захисник вказує, що на даний час допитані свідки в кримінальному провадженні, а також зазначає, що ОСОБА_7 більше дев`яти місяців перебуває під вартою.
В апеляційному суді захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши головуючого суддю, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Апеляційний суд вважає правильними висновки суду І інстанції про необхідність продовження стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому доводи захисника про незаконність ухвали суду є безпідставними.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
До таких ризиків належать запобігання спробам обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так, апеляційним судом встановлено, що 27 серпня 2020 року в судовому засіданні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, було розглянуто клопотання прокурора(а.с.152-153) про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , де суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та встановив, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки він може переховуватися від суду або впливати на свідків, з метою зміни ними показів, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке у разі доведеності його вини передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, не має міцних соціальних зв`язків та позитивної соціальної характеристики.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, а також складності провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Стосовно доводів захисника про характеризуючі дані про особу обвинуваченого, то апеляційний суд вважає, що вони не є підставою для зміни запобіжного заходу з урахуванням наявності ризиків встановлених судом першої інстанції.
Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно тривалого часу перебування ОСОБА_7 під вартою, то апеляційний суд вважає його не надмірним з урахуванням складності кримінального провадження, та кількості процесуальних дій, які необхідно провести в суді І інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги захисника не є такими, що дають підстави для скасування рішення суду І інстанції.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4