У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у порядку письмового апеляційного провадження матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2020року, якою відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевська Луганської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

- продовжено строк тримання під вартою до 01.02.2021 р. включно
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 01.02.2021 р. включно.

_______________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/1173/20 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_6
категорія::.продовження строків тримання доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1
під вартою

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.
Вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою задоволенню не підлягало як таке, що заявлено передчасно. Вважає, що до закінчення терміну тримання під вартою ОСОБА_5 залишилося 14 діб.
Зазначає, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Вважає, що обставини зазначені суддею, а саме те, що ОСОБА_5 не мав постійного місця роботи та постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків спростовується дослідженими доказами по справі.
Наголошує на тому, що ОСОБА_5 до затримання та арешту в м. Миколаєві працював у складі будівельної бригади по ремонту та покрівлі дахів житлових будинків. Окрім того, зазначає, що обвинувачений має цивільну дружину, яка мешкає в смт. Черноморка Одеської області разом з обвинуваченим.
Стверджує, що обвинувачений більше трьох років перебуває під вартою. Вважає, що аргумент прокурора який врахував суд, що попередні ризики не зменшилися та не змінилися на даний час вже не можуть бути достатніми.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 02.12.2017 р. до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалами суду був неодноразово продовжений, останній раз ухвалою суду від 20.10.2020р. до 18.12.2020р.
Прокурором подано клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, в зв`язку з наявністю існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КК України та неможливістю завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що дотепер наявні ризики наведені в клопотанні прокурора та інші запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризиків. Зазначив, що судом не досліджено усіх доказів, зокрема не допитано потерпілого та свідка, на допиті яких наполягав прокурор.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
В клопотанні від 10.12.2020р. захисник, а в клопотання від 18.12.2020р. прокурор просять розглядати апеляційну скаргу захисника в порядку письмового апеляційного провадження.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, апеляційний суд ухвалює рішення за результатами письмового провадження.

Вивчивши матеріали, надані судом, та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійшов наступного.

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_5 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні по справі «Летелье проти Франції» від 26.06.1991р. Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі « W. Проти Швейцарії» від 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, у ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від Р(80) 11 від 27.06.1980р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України» Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєнню іншого злочину.
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, обвинувачується у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, не має постійного місця проживання, роботи, міцних соціальних зв`язків, після вчинення злочину покинув тимчасове місце проживання.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_5 даного запобіжного заходу, не зменшилися.

Зважаючи на наведене, є безпідставними доводи апелянта відносно того, що судом мав бути застосований альтернативний вид запобіжного заходу.

Що стосується доводів обвинуваченого про можливість обрати йому більш м`який запобіжний захід, оскільки до затримання він працював та проживає з цивільною дружиною не є слушними, оскільки існування даних обставин суттєво не зменшує наявних ризиків, вказаний в клопотанні прокурора.
Крім того, не є слушними твердження захисника відносно того, що клопотання про продовження строку тримання під вартою слідчим суддею розглянуто передчасно.
Відповідно до вимог ч.1 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Отже, норми КПК України не містять заборони щодо розгляду слідчим суддею клопотання про продовження строку тримання під вартою раніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт або інший більш м`який запобіжний захід.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись статтями 406, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2020 року, якою продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою до 01.02.2021 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: