ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/14/21 Справа № 692/225/16-к Категорія: ч.2 ст.121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_14 на вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця смт. Драбів, Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, непрацюючого, раніше не судимого,

виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, 2 ст. 342 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Драбів, Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, не працюючого, раніше не судимого,

виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, 2 ст. 342 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не обирався.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а:

Як зазначено у вироку, органами досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України за наступних обставин.

Так, 24.12.2015 року, у ході досудового розслідування кримінального провадження №0000280 від 02.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, заступником начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_12 , за участю заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області ОСОБА_13 , старшого оперуповноваженого в ОВС УВБ в Черкаській області ДВБ НПУ ОСОБА_15 , оперуповноваженого в ОВС УВБ в Черкаській області ДВБ НПУ ОСОБА_16 , заступника начальника сектору Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_17 , інспектора Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_13 у присутності понятих, на підставі ухвали слідчого судді Придніповського районного суду м.Черкаси від 11.12.2015 року проводився обшук домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживають ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Перед початком обшуку працівниками прокуратури Черкаської області зачитано ОСОБА_10 та згодом, по прибуттю до вказаного домоволодіння, ОСОБА_9 ухвалу слідчого судді про проведення обшуку та останнім розяснено порядок проведення вказаної слідчої дії, в тому числі їх обовязок допустити уповноважених осіб до зазначених в ухвалі приміщень та не перешкоджати проведенню обшуку.

Однак, незважаючи на законні вимоги заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_12 та заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області ОСОБА_13 , 24.12.2015 року, у період часу з 11 год.55 хв. до 15 год. 40 хв., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 чинили опір працівникам правоохоронних органів, під час виконання ними своїх службових обов`язків, що виразилося в перешкоджанні їх проходженню до приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 для проведення обшуку.

Тоді ж, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стали на порозі будинку, чим заблокувати доступ до житлового приміщення, на зауваження не реагували і при намаганні працівників правоохоронних органів потрапити до будинку чинили активну фізігчну протидію, намагалися руками відштовхнути працівників правоохоронних органів від дверей та при цьому погрожував фізичною розправою та звільненням з займаної посади заступнику начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області ОСОБА_13 та заступник СВ прокуратури Черкаської області ОСОБА_12 ..

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були кваліфіковані, як вчинення опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діяннях ОСОБА_10 та ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, внаслідок чого виправдав їх, а кримінальне провадження закрив.

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому зазначає, що судом застосовано положення ч.2 ст. 11 КК України, яке не підлягає застосуванню, оскільки основним субєктом злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, виступають суспільні відносини, що забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, додатковим суспільні відносини, що забезпечують особисту недоторканність та здоров`я їх представників. Вказаний злочин посягає безпосередньо на авторитет органів державної влади та вважається закінченим з моменту активної протидії. А тому вважає, що посилання суду про малозначність діянь ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на те, що працівникам правоохоронних органів не завдано тілесних ушкоджень чи іншої шкоди є необгрунтованими, оскільки не може впливати на рівень суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 діяння, так як відповідальність за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у звязку з виконанням цим працівником службових обовязків передбачена ч.2 ст.345 КК України.

Крім того вказує, що в ході судового розгляду свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 показали, що перед проведенням обшуку та у ході його ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , неодноразово роз`яснювався порядок проведення обшуку, її примусовий характер та те, що вони повинні надати доступ до приміщень для проведення обшуку та не перешкоджати в проведенні цієї слідчої дії. Однак, подальші дії ОСОБА_10 та ОСОБА_9 свідчать про усвідомлення ними їх протиправності та прямий умисел на вчинення опору працівникам правоохоронних органів, спрямований на перешкоджання їх законним діям по проведенню слідчої дії з метою збирання доказів, чим порушували законну діяльність органу державної влади.

Також прокурор вважає, що посилання суду на те що блокування дверей ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відбувалося формально, так як вони час від часу відходили від них не відповідає дійсності, так як потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , наголошували, що вказана слідча дія протягом тривалого часу не проводилась у звязку з незаконними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які блокували вхідні двері будинку та чинили активний фізичний опір, що підтверджується показами свідків та відеозаписом проведення даного обшуку. Безперешкодний доступ до домоволодіння останні надали лише після того як було поставлено питання про примусове проникнення до будинку при якому будуть взламані двері.

Крім цього прокурор зазначив, що суд не взяв до уваги, що обвинувачені як на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнавали та заперечували факт застосування фізичної сили до працівників правоохоронних органів, що свідчить про усвідомлення ними протиправності своїх суспільно-небезпечних дій та намагання уникнути передбаченої законом відповідальності.

В зв`язку з вищевказаним, прокурор просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 за ч.2 ст.342 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, засудити ОСОБА_9 за ч.2 ст.342 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи захисника та обвинувачених, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом не виконані.

Так, суд першої інстанції визнаючи невинуватими та виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 342 КК України, виходив з того, що в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 містяться формально ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.342 КК України. При цьому мотивувавши своє рішення тим, що в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 міститься формальний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, тобто опір працівнику правоохоронного органу, під час виконання ними службових обов`язків, а саме перешкоджання в доступу до домоволодіння та фізичне відштовхування працівника правоохоронного органу. Також зазначивши, що відштовхування працівників правоохоронних органів ОСОБА_10 так і ОСОБА_9 відбулося лише по одному разу, тривало декілька секунд, працівникам правоохоронних органів не завдано тілесних ушкоджень чи іншої шкоди, що свідчить про відсутність суб`єктивного спрямування на заподіяння ними істотної шкоди, а обвинувачені не несли реальної загрози суспільним відносинам, що забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеним висновком суду першої інстанції на підставі наступного.

Провівши повторне дослідження доказів по вказаному кримінальному провадженню за клопотанням прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що вина ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в скоєнні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України доведена, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили злочин передбачений ч.2 ст.342 КК України при наступних обставинах.

24.12.2015 року, у ході досудового розслідування кримінального провадження №0000280 від 02.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення. передбаченого ч.1 ст.190 КК України, заступником начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_12 , за участю заступника начальника відділу процесуального керівництвау кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області ОСОБА_18 , старшого оперуповноваженого в ОВС УВБ в Черкаській області ДВБ НПУ ОСОБА_15 , оперуповноваженого в ОВС УВБ в Черкаській області ДВБ НПУ ОСОБА_16 , заступника начальника сектору Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_17 , інспектора Драбівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_13 , у присутності понятих, на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11.12.2015 року проводився обшук домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в якому проживають ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Перед початком обшуку працівниками прокуратури Черкаської області зачитано ОСОБА_10 та згодом, по прибуттю до вказаного домоволодіння, ОСОБА_9 ухвалу слідчого судді про проведення обшуку та останнім роз`яснено порядок проведення вказаної слідчої дії, в тому числі їх обов`язок допустити уповноважених осіб до зазначених в ухвалі приміщень та не перешкоджати проведенню обшуку.

Однак, незважаючи на законні вимоги заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_12 та заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області ОСОБА_13 , 24.12.2015 року, у період часу з 11 год.55 хв. до 15 год. 40 хв., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 чинили опір працівникам правоохоронних органів, під час виконання ними своїх службових обовязків, що виразилося в перешкоджанні їх проходженню до приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення обшуку.

Тоді ж, ОСОБА_9 став на порозі будинку АДРЕСА_1 чим заблокував доступ до житлового приміщення, на зауваження не реагував і при намаганні працівників правоохоронних органів потрапити до будинку чинив активну фізичну протидію, намагався руками відштовхнути працівників правоохоронних органів від дверей та при цьому погрожував фізичною розправою та звільненням з займаної посади заступнику начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області ОСОБА_13 .

ОСОБА_10 став на порозі будинку АДРЕСА_1 , чим заблокував доступ до житлового приміщення, на зауваження не реагував і при намаганні працівників правоохоронних органів потрапити до будинку чинив активну фізичну протидію заступнику начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_12 , відштовхнувши останнього від дверей, що ведуть з веранди до приміщення будинку.

В суді апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вину в інкримінованому їм злочині не визнали та пояснили про події, що відбувалися 24.12.2015 року.

Обвинувачений ОСОБА_10 пояснив суду, що злочину не вчиняв, 24.12.2015 року, під час обшуку йому було вручено ухвалу суду, він не міг швидко з нею ознайомитися через стан здоров`я, треба було зателефонувати сину так як це його стосується, і адвокату. На його вимогу до осіб, які проводили обшук, пред`явити посвідчення останні не реагували, ОСОБА_12 сказав що він старший і почав проводити слідчі дії. Він знайомився з ухвалою та зв`язався по телефону з адвокатом, щоб він їх захистив, просив почекати сина, так як ухвала стосується і його, проте на зауваження учасники обшуку не реагували намагалися відштовхувати, на прохання сина посвідчення показав ОСОБА_12 , а інші ні, пізніш все ж таки всі пред`явили посвідчення.

Обвинувачений ОСОБА_9 пояснив суду, що злочину не вчиняв, 24.12.2015 року близько 12 годин дня до нього зателефонував батько і повідомив, що у них працівники прокуратури проводять обшук. Останні не представились і на зауваження не реагують. Приїхавши до батька побачив двох працівників в поліцейській формі та 4-5 чоловік в цивільному та жителів села. Як став на поріг до нього підійшов чоловік, як потім виявилося це був ОСОБА_12 , запитав у нього що ви шукаєте, той сказав що в ухвалі вказано, ухвала одна у батька, посвідчення не дав. Потім його відштовхнули від порогу, здавивши руки, відвели від порогу. Пізніше на прохання пред`явили посвідчення. Як адвокат сказав, що не приїде бо затримався у суді, вони відкрили гараж для огляду.

Колегія суддів вважає, що невизнання вини обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є способом захисту уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки протерічать в сукупності доказам покладеним в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

Висновки про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується показами в суді першої та апеляційної інстанції потерпілого ОСОБА_13 , який пояснив, що 24.12.2015 року в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000280 від 02.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України було визначено групу прокурорів, старшим якого було призначено його. В ході слідства виникла необхідність в проведенні обшуку в приміщенні будинку, прибудинкових будівлях на території домоволодіння де проживають ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукування та вилучення автомобіля ВАЗ 21144, д.н.з. НОМЕР_1 , документів на вказаний автомобіль, ключів від нього, інших речей та документів, що стосуються вказаного автомобіля або інших відомостей, що могли бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлювались під час проведення досудового розслідування. За участю ОСОБА_13 , слідчого ОСОБА_12 , старшого оперуповноваженого ОСОБА_15 , оперуповноваженого в ОВС УВБ в Черкаській області ДВБ НПУ ОСОБА_16 , заступника начальника сектору Драбівського ВП ОСОБА_17 , інспектора Драбівського ВП ОСОБА_13 та понятих 24.12.2015 здійснено виїзд за вищевказаною адресою з метою проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2015. По прибуттю до подвір`я, біля воріт їх зустрів ОСОБА_10 зі своєю дружиною, яким слідчий ОСОБА_12 пояснив мету їхнього прибуття та зачитав резолютивну частину ухвали суду, якою надано дозвіл на проведення обшуку. Вказані особи категорично відповіли, що ніхто з них дозволу на проведення обшуку не дає і вони викличуть адвоката. Олійником запропоновано ОСОБА_10 отримати ухвалу суду, однак він відмовився. В подальшому ОСОБА_10 телефоном викликав свого сина ОСОБА_9 і зауважив, що «тепер розмова піде по іншому». В решті взявши ухвалу суду, ОСОБА_10 не поспішав її читати та затягував час до приїзду свого сина, при цьому перешкоджаючи проводити слідчу дію, шляхом замкнення всіх приміщень на замки, відштовхував слідчого, ОСОБА_13 та працівників поліції від дверей будинку. Також, потерпілий ОСОБА_13 зазначив, що при спробі зайти до будинку, ОСОБА_10 застосував фізичну силу до слідчого ОСОБА_12 та активно виштовхував його з веранди притиснувши до дверей. Прибувши до подвір`я ОСОБА_9 почав поводити себе зухвало, погрожував ОСОБА_13 звільненням з органів прокуратури та фізичною розправою. Оскільки ОСОБА_9 також проживає у даному будинку, слідчий ОСОБА_12 зачитав і йому ухвалу суду, попросив не перешкоджати у проведенні слідчої дії та надати доступ до будинку та інших приміщень. Однак, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перебуваючи безпосередньо біля дверей будинку ображали слідчого ОСОБА_12 та старшого прокурора ОСОБА_13 та перейшли на його близьких. Під час нашої спроби зайти до будинку ОСОБА_9 використовуючи нецензурну лексику чинив фізичний опір працівникам Драбівського відділення поліції та замахнувся рукою на ОСОБА_13 . Після тривалих сутичок з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вони все ж таки зайшли до будинку, де під час проведення обшуку ОСОБА_9 постійно провокував конфліктні ситуації. Майже всю слідчу дію було зафіксовано на відеозйомку, за виключенням моменту підзарядки камери.

Потерпілий ОСОБА_12 в суді першої та апеляційної інстанції дав аналогічні покази на підтвердження вини обвинувачених.

Даними протоколу огляду дисків з відеозаписом обшуку за адресою: АДРЕСА_1 від 24.12.2015 року з якого видно скупчення людей біля житлового будинку, які сваряться та штовхаються між собою. В подальшому, на відео, зображено середину приміщення, а саме приміщення веранди в якій перебувають особи в цивільній формі одягу та сваряться і штовхаються між собою, при цьому хаотично рухаючись по приміщенню. Серед них вирізняються особи в цивільному одягу 2 особи та особи в формі поліції, що перебувають поміж натовпу. (т.1 а.к.п.93).

Даними двох дисків з відеозаписом проведення слідчої дії санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.к.п.94);

Також вина ОСОБА_10 і ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується даними протоколу огляду документів від 16 лютого 2016 року (т.1а.к.п.20-21), згідно якого оглядалися матеріали кримінального провадження № 0000280 від 02.09.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.357, ч.1 ст.382 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.2 ст.190 КК України

- даними витягу з ЄРДР № 0000280 (т.1 а.к.п.23-26) згідно якого до відділу прокуратури Черкаської області надійшло звернення ОСОБА_19 щодо можливих шахрайських дій з боку Ковтунів;

- даними доручення про проведення досудового розслідування від 02 вересня 2015 року за фактом шахрайства, вчиненого співробітником Канівського міжрайонного відділення УДСО при УМВС України в Черкаській області ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_19 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (т.1 а.к.п.27);

- даними постанови про призначення групи прокурорів від 02.09.2015 року, відповідно до якої старшим групи визначено заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області ОСОБА_13 , якому доручено керувати діями інших прокурорів. (т.1 а.к.п. 30-31);

- даними постановою про створення слідчої групи від 03 вересня 2015 року відповідно до якої створено слідчу групу: старшого слідчого ОСОБА_20 ;

- даними доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 17.12.2015 року, згідно якого заступник начальника слідчого відділу ОСОБА_21 звернувся до начальника УВБ в Черкаській області Національної поліції про забезпечення оперативного супроводу під час проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000280 від 02.09.2015 року (а.к.п.37);

- даними доручення про проведення слідчих розшукових дій від 24 грудня 2015 року (т.1 а.к.п.32);

- даними копії ухвали Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11 грудня 2015 року про задоволення клопотання слідчого ОСОБА_12 погоджене прокурором ОСОБА_13 про проведення обшуку в приміщенні будинку, в при будинкових будівлях та території, де проживає ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (т.1 а.к.п.40-41);

- даними протоколу обшуку від 24.12.2015 року за участю процесуального керівника ОСОБА_13 , оперуповноваженого в ОВС в Черкаській області ОСОБА_16 , інспектора ОСОБА_13 та заступника начальника сектора Драбівського ВП ОСОБА_17 (т.1 а.к.п.42-48);

- даними повідомлення ОСОБА_10 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.2 ст.190 КК України від 25 січня 2016 року (т.1 а.к.п. 49-51);

- даними повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.357, ч.1 ст.382 КК України від 25 січня 2016 року (т.1 а.к.п. 52-56);

Колегія суддів безпосередньо дослідивши зазначені докази приходить до переконання, що вина у вчиненні інкримінованого органами досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 доведена.

В матеріалах кримінального провадження достатньо належних, допустимих доказів для визнання винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в опорі працівникові правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків.

Норма ч.2 ст. 342 КК України, передбачає відповідальність за опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцеві під час виконання цими особами покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку.

Основним безпосереднім об`єктом злочину виступає нормальна діяльність правоохоронних органів, громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону та законних військових формувань на території України. Додатковим факультативним об`єктом може бути здоров`я особи.

Потерпілими від злочину крім іншого є: працівник правоохоронного органу.

Об`єктивна сторона злочину характеризується: 1) діянням - опором представникові влади, працівникові правоохоронного органу, члену відповідного громадського формування або військовослужбовцю; 2) часом вчинення злочину.

Опір - це активна фізична протидія здійсненню відповідними працівниками своїх обов`язків. Коло обов`язків, здійсненню яких вчиняється опір, залежить від виду потерпілого, якому вчиняється опір.

Ознаками опору є такі: а) він полягає в активних діях б) дії винного полягають у застосуванні до потерпілого фізичної сили в) дії винного перешкоджають (протидіють) виконанню потерпілим своїх функцій, реалізації повноважень г) дії винного вчинено під час виконання потерпілим своїх службових або громадських обов язків.

Вчинення злочину під час виконання представником влади, у т. ч. працівником правоохоронного органу, службових обов`язків означає що посягання має місце під час реалізації ним наданих йому прав та виконання обов`язків, які передбачені відповідними нормативне правовими актами що регулюють діяльність представника влади або органу, в якому він працює.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

Таким чином застосування судом першої інстанції положень ч.2 ст.11 КК України, а саме те, що в діях ОСОБА_22 містяться формально ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, а тому їх дії є малозначними, не становлять суспільної небезпеки, тобто не заподіяли істотної шкоди, є безпідставним.

Даний злочин спрямований на перешкоджання, зокрема, працівнику правоохоронного органу виконанню покладених на них службових обов`язків, а також перешкоджання здійсненню прав, які надані вказаним особам у зв`язку з виконанням таких обов`язків.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КК України не визнається злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально й містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла й не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

У своєму рішенні № 5-221 кс 15 від 24 грудня 2015 року Верховний Суд України зазначив про те, що специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обов`язковій сукупності трьох умов:

1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК України, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК України характеризують певний склад злочину;

2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;

3) малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди.

Поняття істотної шкоди у контексті ч.2 ст.11 КК України носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Про оціночний характер шкоди можна говорити лише в тому випадку, коли законодавець у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК України використовує загальні оціночні поняття: тяжкі наслідки, інші тяжкі наслідки (відносно визначені правові норми).

Матеріалами кримінального провадження, а саме показами потерпілих, а також відеозаписом проведення обшуку підтверджується наявність опору уповноваженим особам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 їх проходження до приміщення домоволодіння АДРЕСА_1 для проведення обшуку.

Вказані дії обвинувачених спрямовані на перешкоджання, зокрема працівнику правоохоронного органу виконанню покладених на них обовязків, а також перешкоджанню реалізації прав, які надані вказаним особам ( ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ) у зв`язку з виконанням таких обов`язків.

Колегія суддів розглядаючи матеріали вказаного кримінального провадження враховує, що дії ОСОБА_22 посягають безпосередньо на авторитет органів державної влади.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, тому на підставі п.2 ч.1 ст.409 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів також враховує висновки касаційної інстанції в ухвалі від 15.05.2018 року та положення ст.439 ч.2 КПК України, згідно якої вказівки суду вищої інстанції є обов`язковими для суддів при новому розгляді справи.

Колегія суддів кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.342 КК України, оскільки він своїми навмисними діями скоїв опір працівникові правоохоронного органу, під час виконання цією особою покладених на неї службових обов`язків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.342 КК України.

Дії ОСОБА_10 кваліфікує за ч.2 ст.342 КК України, оскільки він своїми навмисними діями скоїв опір працівникові правоохоронного органу, під час виконання цією особою покладених на неї службових обов`язків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.342 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_9 колегія суддів враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який по місцю роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, раніше не судимий, вину у скоєному злочині не визнав.

Колегія суддів вважає, що достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 є призначення покарання в межах санкції ч.2 ст.342 КК України у виді штрафу.

При призначенні покарання ОСОБА_10 колегія суддів враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, раніше не судимий, вину у скоєному злочині не визнав.

Колегія суддів вважає, що достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 є призначення покарання в межах санкції ч.2 ст.342 КК України у виді штрафу.

Відповідно до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.342 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі не більше двох років.

Оскільки з моменту вчинення злочину обвинуваченими минуло більше п`яти (5) років, то ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягають звільненню від покарання на підставі ст.49, ч.5 ст. 74 КК України.

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не обирався.

Цивільний позов потерпілими - не заявлявся.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України та призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.342 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України та призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.342 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

На підставі ст. 49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Речові докази: два диски DVD-R 16X I-teсh залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду апеляційної інстанції може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий-суддя

Судді -