Номер провадження:1-в/521/940/20
У Х В А Л А

10 грудня 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

представника колонії - ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні, проведеному за допомогою відеоконференції з установою виконання покарань ДУ «Одеська виправна колонія (№ 14)», розглянувши клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

У С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_4 , що відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Одеська виправна колонія (№ 14)», звернувся до суду з клопотанням про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

В судовому засіданні засуджений підтримав клопотання, просив задовольнити, оскільки він виправився, має задовільну поведінку, на виробництві колонії не працює, але виконує обов`язки у церковному храмі при колонії і сумлінно ставиться до цих обов`язків.

Прокурор вважала клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 , на її думку, не довів своє виправлення, не має заохочень, має кілька стягнень, які хоча і визнаються погашеними, але характеризують засудженого.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_4 відбуває основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці за вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2018 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. Початок строку покарання - 27.03.2018 року, кінець строку - 27.08.2021 року.

Засуджений відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, що дає підставу звертатися до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частинами 1 та 2 ст. 81 КК України визначено: до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставлення до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення. При цьому висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню зверненню з відповідним клопотанням, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього трудового розпорядку. Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти постійну, свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи, відсутність відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин, порушень трудової дисципліни, відсутність трудових порушень.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_4 за період відбування покарання в ДУ «Одеська виправна колонія (№ 14)» на виробництві установи працевлаштований не був, до праці на підставі ч. 5 ст. 118 КВК України не залучався, але значиться старшим днювальним храму установи. Характеризується посередньо. Участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі відповідно до ст. 123 КВК України, у програмі диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій відповідно до ст. 127 КВК України не приймає.

Відповідно з наданою довідкою ОСОБА_4 під час перебування в установі мав 5 стягнень, з них 2 у 2018 році, 3 у 2019 році, які на цей час вважаються погашеними. Стягнення накладалися за зберігання заборонених предметів і речовин (1 раз загостреної металевої пластини, 4 рази - бражної закваски).

Від початку відбування покарання і до цього часу засуджений заохочень не отримував.

Раніше до ОСОБА_6 вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, але в період невідбутої частин покарання він вчинив нові злочини, за вчинення яких був засуджений і наразі відбуває покарання.

З огляду на викладені обставини, суд вважає твердження засудженого про те, що він став на шлях виправлення, такими, що не відповідають дійсним обставинам.

Зазначені у характеристиці позитивні якості засудженого дотримується ввічливого ставлення до персоналу, дбайливо ставиться до майна, виконує роботи із самообслуговування, підтримує родинні стосунки з рідними характеризують його ставлення до оточуючих, але не свідчать про наявність обставин, визначених положеннями ст.ст. 50, 81 КК України. Виконання обов`язків у храмі установи характеризує відношення ОСОБА_4 до релігії, але не свідчить про його виправлення.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду, і повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

Той факт, що за весь час відбування покарання (початок строку покарання з 27.03.2018 року), тобто трохи більше, ніж за 2 роки 8 місяців, засуджений ОСОБА_4 мав 5 стягнення, які погашені, та не мав заохочень, на думку суду не може бути безумовною підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За даних обставин, а також враховуючи суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, попередні непогашені судимості за вчинення злочинів, частина з яких відноситься до категорії тяжких, застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, суд вважає, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Таким чином, судом встановлено, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання умовно-достроково.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 81 КК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2018 року, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1