Справа № 461/9200/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1399/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 9 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а :

вироком Галицького районного суду м. Львова від 9 жовтня 2019 року

Ґанбарлі ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України попереднє ув`язнення ОСОБА_9 з моменту затримання 11 жовтня 2018 року до звільнення з-під варти 10 грудня 2018 року зараховано до строку покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України Ґанбарлі ОСОБА_12 звільнено від відбування покарання з випробуванням та з призначенням іспитового строку 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язано Ґанбарлі ОСОБА_12 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання з речовими доказами.

Відповідно до вироку суду, 5 жовтня 2018 року о 05 год. 34 хв., Ґанбарлі ОСОБА_12 , перебуваючи поблизу нічного клубу «Малевич» за адресою: м. Львів, просп. В. Чорновола, 2-Б, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, наніс ОСОБА_13 три удари ножем в ділянку живота зліва, заподіявши потерпілому три рани передньої черевної стінки зліва, дві з яких не проникають в черевну порожнину, закінчуються сліпо в м`язовій тканині та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, одна рана - проникає в черевну порожнину з наскрізним ушкодженням товстої кишки та крововиливами в черевну порожнину та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з зазначеним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржуваний вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_9 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та з призначенням іспитового строку 2 (два) роки. В іншій частині вирок Галицького районного суду м. Львова від 9 жовтня 2019 року залишити без змін.

В обгрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Зокрема, судом не в повній мірі враховано, що діяння, скоєне ОСОБА_9 , відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я, вчинено умисно, а тому застосування положень ст. 75 КК України вважає безпідставним.

Посилається на те, що судом не врахованого того факту, що Ґанбарлі ОСОБА_12 носив з собою ніж (розміром близько 11 см довжиною та 2,5 см шириною) та зайшов з ним до нічного клубу «Малевич». В подальшому, маючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, з мотивів раптово виниклих на дріб`язковій основі неприязних стосунків, завдав удар кулаком в лице потерпілому, після чого дістав з кишені ніж та почав наносити ним удари потерпілому в область живота. Коли потерпілий почав втікати, засуджений ще деякий час намагався наздогнати його, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні відеозаписом з камер відеоспостереження нічного клубу «Малевич». Наведене свідчить про високу суспільну небезпеку обвинуваченого.

Вказує, що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_9 не має міцних соціальних зв`язків, не працює та не навчається.

Зазначає, що обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав визнання вини, щире каяття та факт вибачення перед потерпілим. Разом з тим, ці дії Ґанбарлі ОСОБА_12 вчинив під вагою доказів обвинувачення, не щиро та з метою уникнення реального покарання. А тому вказані факти є недостатніми для висновку про можливість виправлення, перевиховання засудженого та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів без ізоляції від суспільства.

Заслухавши виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, представника потерпілого на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції в частині встановлених фактичних обставин вчинення злочину, доведеності вини обвинуваченого у його вчиненні, правильності кваліфікації його дій учасниками судового провадження не оскаржувалися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим вирок у зазначеній вище частині не перевірявся.

Щодо доводів апеляції прокурора з приводу невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з посиланням на м`якість призначеного судом покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

При цьому наліз положень частини першої ст. 75 КК України дає підстави стверджувати те, що умовами звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням є: призначення покарання певного виду та розміру в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років; переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, до якого суд може дійти, врахувавши дані про тяжкість злочину, особу винного та інших обставинах справи, які можуть вплинути на прийняття зазначеного рішення.

На думку колегії суддів, до інших обставин врахування яких передбачається при вирішенні питання про застосування положень ст. 75 КК України необхідно відносити: обставини вчинення злочину, відношення обвинуваченого до злочину та його наслідків, дії обвинуваченого, спрямовані на усунення негативних наслідків злочину, процесуальна та етична поведінка обвинуваченого у ході досудового розслідування та судового провадження, правова позиція потерпілих щодо покарання та можливості звільнення обвинуваченого від його відбування.

З оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до своїх дій, наявності обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, процесуальної поведінки обвинуваченого. На підставі наведеного, суд першої інстанції правильно визначив обвинуваченому розмір покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України та обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Будь-яких обмежень щодо застосування до ОСОБА_9 покарання звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України колегія суддів не вбачає.

При цьому доводи прокурора в частині того, що обвинувачений нещиро розкаявся у вчиненому, а зробив це з метою уникнення реального покарання, не беруться до уваги колегією суддів, виходячи з того, що під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений пояснив, чому він на початку судового розгляду не погоджувався з кваліфікацією обвинувачення. Крім того, обвинувачений відшкодував заподіяні потерпілому збитки.
Крім того, колегія суддів враховує позитивну процесуальну поведінку обвинуваченого, який в ході судового та апеляційного розгляду належним чином виконував свої обов`язки щодо явки до суду, будь-яких порушень порядку в судовому засіданні не допускав.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання до реального відбування не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

вирок Галицького районного суду м. Львова від 9 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4