Ухвала
Іменем України
14 грудня 2020 року

м. Київ
Справа № 357/8540/20
Провадження № 51-5947 ск 20
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року про повернення апеляційної скарги,
встановила:
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на вказане судове рішення.
Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року повернуто апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу місцевого суду.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перевірку ухвали апеляційного суду у касаційному порядку.
Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі та дослідивши зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона, зокрема, подана після закінчення строку апеляційного оскарження і суд апеляційної

інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений ухвалою суду за клопотанням заінтересованої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвали суду першої інстанції може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Правило дотримання строку на апеляційне оскарження має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, те щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги та копії оскаржуваного судового рішення, при оголошенні вступної та резолютивної частини ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2020 року захисник ОСОБА_4 була присутньою в судовому засіданні, через що, виходячи з положень статті 395 КПК, строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення розпочався з моменту оголошення резолютивної частини ухвали. Проте, захисник, подала апеляційну скаргу 05 листопада 2020 року, що нею не заперечується, тобто з пропуском встановленого законом семиденного строку на оскарження вищевказаної ухвали суду, не порушуючи при цьому питання про його поновлення.
З огляду на наведене та за відсутності клопотання захисника ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що її апеляційна скарга відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК підлягає поверненню, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що відповідно до положень КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року про повернення апеляційної скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3