У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000898 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (надалі КК України), повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Апелянт просить ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000898 відносно ОСОБА_6 обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто прокурору - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000898 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто прокурору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Апелянт не погоджується з ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року, вважає, що її постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України та містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, де чітко і конкретно вказане місце вчинення злочину, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Окрім того, зазначає, що суд першої інстанції не зобов`язав прокурора усунути недоліки обвинувального акта та не визначив строк для їх усунення, як того вимагає п. 2 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України» №223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті при викладенні обвинувачення відносно ОСОБА_6 зазначено, що останній обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинене повторно, але в обвинувальному акті не вказано місце вчинення злочину.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції зазначив, що фактичні обставини кримінального правопорушення, його правова кваліфікація та формулювання обвинувачення викладені не конкретно, неповно та без дотримання вимог діючого законодавства, що свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до змісту ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій обвинуваченого, визначаються межі судового розгляду.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню провадження до судового розгляду.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив, мета і наслідки вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Що стосується обвинувального акта то наведені в ньому фактичні данні в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України.

Зокрема, обвинувальний акт повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування), а також дату та місце його складення та затвердження.

Зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_6 вбачається, що він містить у собі всі відомості, передбачені ст. 291 КПК, в тому числі і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Посилання суду на те, що в обвинувальному акті не вказано місце вчинення злочину, не заслуговують на увагу, оскільки, як слідує із викладу фактичних обставин кримінального правопорушення зазначених в обвинувальному акті, перебування ОСОБА_6 поблизу присадибної ділянки Первомайського міськрайонного суду (вул. Івана Виговського, 18 м. Первомайськ), виникнення у нього умислу на крадіжку дерев та реалізацію його було послідовним та мало місце в один час та в одному й тому ж місці.

Колегія суддів зазначає, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі (певні конкретні фактичні обставини) дійсно мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Проте, конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

У разі повернення ж обвинувального акту судом першої інстанції з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.

Термін «неконкретність обвинувачення» широко поширювався у судовій практиці за часів дії КПК України 1960 року, але за КПК України 2012 року така підстава для повернення обвинувального акта відсутня і застосування її за аналогію неприпустимо.

При цьому, з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

Відтак, рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта суперечить вимогам кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000898 відносно ОСОБА_6 обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто прокурору - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: