Справа № 447/3248/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1349/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року у місті Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу
заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2020 року звільнено умовно-достроково ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 8 місяців та 14 днів.
На вказану ухвалу суду заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання адміністрації ДУ «Миколаївська виправна колонія № 50» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незнаною, необґрунтованою, невмотивованою, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не надав належну правову оцінку усім представленим матеріалам та об`єктивно не з`ясував усі обставини справи. Покликається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги характеристику засудженого, яка стосується всього періоду відбування ним покарання, що передбачено положеннями п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким». Зазначає, що ОСОБА_7 , перебуваючи у ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» 5 разів порушував установлений порядок та умови відбування покарання, у зв`язку із чим карався в дисциплінарному порядку. Крім цього, згідно матеріалів справи адміністрацією ДУ «Миколаївська виправна колонія № 50» ОСОБА_7 тричі відмовлено у застосуванні до нього вимог ст. 101 КВК України, ст.ст. 81, 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення. За наведених обставин, прокурор вважає, що засуджений ОСОБА_7 не може вважатися особою, яка сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та навів аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі, натомість засуджений ОСОБА_7 заперечив вимоги апеляційної скарги прокурора, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора та засудженого, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 22.06.2018 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст. 190, ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 21.08.2018р. Кінець строку відбування покарання 21.08.2021р.
На час розгляду справи судом першої інстанції засуджений відбув Ѕ строку призначеного йому покарання і невідбутим залишилось 8 місяців 14 днів позбавлення волі.
Згідно характеристики адміністрації ДУ «Миколаївська виправна колонія № 50» ОСОБА_7 характеризується позитивно (а.с.2).

Водночас, з вказаної характеристики засудженого встановлено, що ОСОБА_7 чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення корисливих злочинів, при цьому двічі ОСОБА_7 за вироками судів у 2006р., 2010р. звільнявся від відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, застосовано Закон України «Про амністію» - 2011р., проте належних висновків не зробив та знову вчинив ряд корисливих злочинів проти власності, що беззаперечно свідчить про його схильність до вчинення злочинів.
При цьому, засудженому ОСОБА_7 рішеннями адміністративної комісії виправної колонії: 21.08.2019р. було відмовлено у застуванні ст.101 КВК України, 18.09.2019р. відмовлено у застосування ст. 82 КК України, 04.03.2020р. відмовлено у застосуванні ст.81 КК України.
Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, яка передбачена в ч.2 ст.81 КК України, являється основною умовою при застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Належне виконання засудженим законних вимог адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання та його належна поведінка є для засудженого обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, і виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Як вбачається з довідки про заохочення і стягнення (а.с. 3), засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання з 21.08.2018р., перебуваючи у ДУ «Миколаївська виправна колонія № 50» у 2020р. 4 рази заохочувався за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, проте, перебуваючи у СІЗО м. Хмельницький, під час відбування покарання у 2019р. ОСОБА_7 5 разів допустив порушення режиму у тримання.

При цьому, колегія суддів вважає, що той факт, що накладені на засудженого стягнення на даний час погашені у встановлений законом термін, не впливає на загальну характеристику даних про особу засудженого, який все ж таки неодноразово допускав порушення режиму утримання.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку наявність у засудженого під час відбування покарання заохочень не свідчить про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення і своєю поведінкою в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.

Зазначені обставини справи не були належним чином враховані судом першої інстанції під час розгляду подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.
Зазначені у поданні адміністрації ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» обставини свідчать про наявність у засудженого позитивної тенденції, спрямованої на доведення ним факту свого виправлення, однак, на переконання колегії суддів, на даний час ОСОБА_7 ще не довів остаточно своє виправлення, а тому застосування до нього умовно - дострокового звільнення від покарання на даному етапі є передчасним.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів визнає обґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, а тому така підлягає до задоволення.

Таким чином, ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2020р. слід скасувати та відмовити у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 539 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати та відмовити у задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.
Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий :
Судді :