ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1176/20 Справа № 171/1356/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000571, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000571.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що слідчим не доведена необхідність накладення арешту на майно, не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вимог клопотання слідчого.
З тексту клопотання слідчого вбачається, що воно складається з викладення змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених органом досудового розслідування, та посилання, як на підстави для накладення арешту на майно збереження речових доказів.

Вказує, що слідчий у клопотанні не навів наявність обґрунтованих ризиків щодо можливості приховування, пошкодження, псування, продовження використання тимчасово вилученого майна, а саме: автокрана марки "ЗИЛ133ГЯ", р/н НОМЕР_1 , вантажного автомобіля марки "Renault" модель «HR400.18» р/н НОМЕР_2 , напівпричепа марки «Kogel» модель «SN 24» р/ НОМЕР_3 , у протиправний спосіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що твердження суду щодо не наведення обґрунтованих ризиків щодо можливості приховування, пошкодження, псування, продовження використання у протиправний спосіб вказаного майна є необґрунтованим, оскільки відмова в забороні відчуження, розпорядження знаряддям злочину ставить під сумнів можливість їх подальшого використання як докази у кримінальному провадженні та надає можливість будь-якими способами приховати їх, знищити тощо.
Вказує, що суд належним чином не повідомив ні прокурора ні слідчого про дату та час судового розгляду клопотання про арешт майна.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Прокурор апеляційну скаргу задовольнити з підстав викладених у ній.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що закріплені у частині третій статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Тобто, для можливості застосування у кримінальному провадженні будь-якого заходу забезпечення обов`язковому доведенню підлягають одночасно всі наведені обставини. При цьому не доведення попередньої обставини виключає необхідність встановлення усіх наступних обставин.
Разом з тим, з матеріалів долучених до клопотання, а саме витягу з ЄРДР, копії протоколу огляду місця події від 09 серпня 2020 року, письмових пояснень та постанови про визнання по справі речовими доказами, не вбачається даних, які свідчать про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт транспортних засобів.
Так із клопотання слідчого вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 09.09.2020 року невстановлені особи перебуваючи в с. Михайлівка, Апостолівського району, Дніпропетровської області, намагались викрасти бетоні плити.
В ході досудового розслідування проведено огляд місця події виявлено автокран марки "ЗИЛ133ГЯ", 1987 року випуску, р/н НОМЕР_1 , шасі (рама) НОМЕР_4 , зареєстрований на ОСОБА_10 , під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться неподалік дамби в с.Михайлівка, Апостолівського району, Дніпропетровської області, вантажний автомобіль марки "Renault" модель «HR400.18» р/н НОМЕР_2 , номер шасі VIN- НОМЕР_5 , 1999 року випуску, загальний напівпричіп марки «Kogel» модель «SN 24» р/ НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_6 , належні ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 16 залізобетонних плит, які знаходяться у вищевказаному напівпричепі марки «Kogel» р/ НОМЕР_3 .
Згідно протоколів допиту в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вбачається, що їх найняли для виконання робіт по завантаженню та перевезенню бетонних плит, т.я. у них у власності є необхідні транспортні засоби.
Тобто з даних матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 знаходилися в змові з іншими особами при здійсненні крадіжки бетонних плит, а отже, із зазначеного вбачається, що прокурором не доведено необхідності арешту даного майна та наявності ризиків, правової підстави арешту, зокрема те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, як арешт зазначеного майна, що накладення арешту є найбільш доцільною слідчою дією у даному випадку та на цьому етапі кримінального провадження, а також, прокурор не довів, що транспортні засоби відносяться до предметів, які відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, в зв`язку з чим, слідчий суддя вірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт цього майна.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, слідчий у клопотанні не навів наявність обґрунтованих ризиків щодо можливості приховування, пошкодження, псування, продовження використання тимчасово вилученого майна, а саме: автокрана марки "ЗИЛ133ГЯ", р/н НОМЕР_1 , вантажного автомобіля марки "Renault" модель «HR400.18» р/н НОМЕР_2 , напівпричіпа марки «Kogel» модель «SN 24» р/ НОМЕР_3 , у протиправний спосіб.
Доводи прокурора в його апеляційній скарзі колегія суддів вважає недоведеними, необґрунтованими та безпідставними, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону та відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, однак, прокурором не доведено наявність істотної та очевидної причини для утримання майна, а саме транспортних засобів та заборони ним розпоряджатися будь-яким чином, а тому є безпідставним застосування до зазначеного майна заходу забезпечення у виді арешту.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді про відмову в накладенні арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000571 є законною та обґрунтованою і не знаходить підстав, в тому числі через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, для її скасування.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000571 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4