Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 534/812/20
Провадження № 1-кп/553/62/2021
У Х В А Л А
Іменем України
28.01.2021м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000183 від 09 березня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, -
В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Полтави з Полтавського апеляційного суду 02 липня 2020 року надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК України).

Під час досудового розслідування щодо ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року до нього застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2020 року запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено до 04 лютого 2021 року.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується за ч. 2 ст. 121 КК України, із наведенням у поданому клопотанні обґрунтування наявності ризиків, передбачених п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані ризики, які стали підставою для обрання та продовження строку дії запобіжного заходу під час досудового розслідування продовжують існувати і на сьогоднішній день.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Захисник зазначив, що за півроку судового розгляду будь-яких відомостей про надходження погроз з боку обвинувачення не надходило, інші зазначені у клопотанні ризики фактично відсутні, вина обвинуваченого ще не доведена, у зв`язку з чим сама по собі тяжкість можливого покарання не може бути підставою для тримання обвинуваченого під ватрою. З наведених підстав просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора та вирішити питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на особисте зобов`язання або нічний домашній арешт.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

При вирішенні питання щодо можливості продовження або зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено, що встановлені при обранні та продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, є недостатнім для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та перевіривши наявні матеріали, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали та продовжують існувати, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні такої міри запобіжного заходу із визначенням його строку у межах 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотанняпрокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити до 27 березня 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1