Справа № 308/6126/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2020 року м. Ужгород
Із клопотання слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 впро арешт майна бачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом із іншими невстановленими особами вимагають грошові кошти від мешканців області за здійснення ними безпечного перевезення громадян до Чеської Республіки.
Крім цього, 26 березня 2020 року до слідчого управління Головного управління в Закарпатській області надійшли матеріали заступника начальника 1 го відділу УСР в Закарпатській області ДСР НП України майора поліції ОСОБА_8 про те, що в ході проведення заходів та особистим пошуком працівниками підлеглого йому відділу отримано оперативну інформацію про те, що на території Закарпатської області існує злочинна група на чолі з громадянами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також іншими невстановленими особами, які займаються вимаганням грошових коштів у фізичних осіб.
До відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшов рапорт старшого оперуповноваженого 1 го відділу УСР в Закарпатській області ДСР НП України майора поліції ОСОБА_12 про те, що в ході супроводу по вказаному кримінальному провадженні, за фактом вимагання грошових коштів у сумі три тисячі Євро у вигляді щомісячного внеску за неіснуючий борг, встановлено, що до вказаного злочину причетні наступні особи, зокрема ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , мешканець АДРЕСА_3 .
Так, із заяви про кримінальне правопорушення потерпілого ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вимагають у потерпілого 3000 (три тисячі євро) неіснуючого боргу.
Допитаний як потерпілий ОСОБА_14 , заявлене у своїй заяві про вчинене кримінальне правопорушення підтвердив та повідомив, що він нікому ніяких коштів не боргує.
25 серпня 2020 року, органом досудового розслідування, в ході затримання особи в порядку ст.208 КПК України, було проведено обшук у громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого було вилучено, а саме: ніж чорного кольору, без будь яких маркувань; мобільний телефон «Самсунг», чорного кольору, ІМЕІ-1 НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_1 ; 450 (чотириста п`ятдесят) імітаційних купюр номіналом по 100 доларів США кожна; 2(дві) справжні купюри номіналом 100 доларів США кожна з серійним номерами: РВ64900683А та MLML5969052С.
26 серпня 2020 року слідчим ВРОТЗ СУ вищевказані речі згідно ст. 98 КПК України було визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні.
Враховуючи вищевикладене, слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучені речі.
У судове засідання слідчий, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи не з`явився, проте подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності.
Власник майна у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Від захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_16 до суду надійшла заява, у якій він просить дане клопотання розглянути без його участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
25 серпня 2020 року, у рамках вказаного кримінального провадження, органом досудового розслідування, було проведено обшук громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого було вилучено: ніж чорного кольору, без будь яких маркувань; мобільний телефон «Самсунг», чорного кольору, ІМЕІ-1 НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_1 ; 450 (чотириста п`ятдесят) імітаційних купюр номіналом по 100 доларів США кожна; 2(дві) справжні купюри номіналом 100 доларів США кожна з серійним номерами: РВ64900683А та MLML5969052С.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати,що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, …У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При розгляді клопотання встановлено, що в ході проведення особистого обшуку громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було вилучено: ніж чорного кольору, без будь яких маркувань; мобільний телефон «Самсунг», чорного кольору, ІМЕІ-1 НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_1 ; 450 (чотириста п`ятдесят) імітаційних купюр номіналом по 100 доларів США кожна; 2(дві) справжні купюри номіналом 100 доларів США кожна з серійним номерами: РВ64900683А та MLML5969052С.
Згідно постанови старшого слідчого в особливо важливих справах ВРОТЗ СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_17 від 26 серпня 2020 року, вилучене майно визнано речовими доказами.
Як передбачено п. 1 та п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені згідно протоколу обшуку речі, могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки, враховує можливість використання його, як доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.
Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст.ст.170-173,175,309,394,395 КПК України,слідчий суддя,-
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: ніж чорного кольору, без будь яких маркувань; мобільний телефон «Самсунг», чорного кольору, ІМЕІ-1 НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_1 ; 450 (чотириста п`ятдесят) імітаційних купюр номіналом по 100 доларів США кожна; 2 (дві) справжні купюри номіналом 100 доларів США кожна з серійним номерами РВ64900683А та MLML5969052С, із забороною розпоряджатись та користуватись вищевказаним майном.
Роз`яснити, що у відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1