Провадження № 1-кп/161/1361/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 07 грудня 2020 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не працює, неодружений, несудимий, про застосування примусових заходів медичного характеру у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої

розглядається клопотання, ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_4 12.09.2020 близько 23год. 50хв. поблизу будинку №80, що по вул.Ковельська в м.Луцьку, перебуваючи в стані неосудності, будучи позбавленим можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок хронічного маячного розладу, в ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_6 , тримаючи в правій руці ніж, протиправно спричинив ним один удар в ліву нижню частину тулуба потерпілому ОСОБА_6 , внаслідок чого згідно з висновком судово-медичного експерта №822 від 20.10.2020 останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, у вигляді проникаючого поранення грудної клітки зліва із пошкодженням лівого купола діафрагми, лівобічного гемотораксу та внутрішньо-черевної кровечі.

Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що вказане суспільно небезпечне діяння ОСОБА_4 вчинив в стані неосудності і до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру.
Так ОСОБА_4 в присутності законного представника ОСОБА_8 в суді пояснив, що він ввечері йшов до магазину та почув слово «сметана», згодом він штовхнув свідка в груди та почав втікати, оскільки за ним біг потерпілий, останнього він вдарив ножем, так як потерпілий замахнувся на нього рукою чи ногою. Також повідомив, що він образився на слово «сметана», оскільки таке прізвисько було в нього в школі. Пояснив, що ніж та газовий балончик носить з метою самозахисту, з цією метою, і застосував ніж щодо потерпілого, при цьому повідомив, що будь-яких предметів в руках свідка чи потерпілого він не бачив.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що 12 вересня 2020 року в темну пору доби, він йшов зі своїм знайомим ОСОБА_9 по вул.Ковельській у м.Луцьк. Зустріли ОСОБА_10 сусіда ОСОБА_11 , він поговорив з ним, вони почали сваритися і ОСОБА_12 застосував до ОСОБА_13 газовий балончик та почав втікати. Після чого, він, наздогнавши ОСОБА_10 , запитав: «що ти робиш?», зробив йому зауваження, на що ОСОБА_12 наніс йому сконцентрований удар ножем. Згодом до них під`їхали ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які бачили його вже після цих подій.

Потерпілий ОСОБА_6 як під час досудового розслідування, зокрема і при повідомленні про вчинене суспільно небезпечне діяння від 13.09.2020, при проведенні слідчого експерименту від 28.10.2020, так і в суді, послідовно розповів про обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння.

Так під час проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 чітко та послідовно відтворив обставини події по факту нанесення йому тілесного ушкодження.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.10.2020 вбачається, що потерпілий за загальними ознаками та їх сукупністю (коротка зачіска, світле волосся, кругле обличчя, світла щетина) впізнав особу, зображену на фотознімку №3 ОСОБА_4 , який 12.09.2020 близько 23.55год. наніс йому ножове поранення в ділянку тулуба.

Окрім того, показання потерпілого ОСОБА_6 підтверджуються і показаннями свідків.

Так свідок ОСОБА_16 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні, показав, що він разом із потерпілим ОСОБА_6 по дорозі біля спиртзаводу побачив його сусіда ОСОБА_4 та запитав: «Сметана, куди йдеш?», оскільки в дитинстві ОСОБА_4 прозивали «Сметаною», «Бенделем», він на це нормально реагував. Останній почав кричати, кидатися на нього, між ними почалася словесна перепалка, в ході якої ОСОБА_12 дістав газовий балончик і запирскав йому очі, при тому що ніякої агресії до ОСОБА_17 він не показував. Згодом він зателефонував дружині, яка повідомила про те, що ОСОБА_18 підрізали. Пам`ятає, як приїхали працівники поліції, вони пішли до ОСОБА_10 додому, при ньому був ніж та газовий балончик, які вилучили.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показала, що вночі 12 вересня 2020 року пролунав дзвінок від ОСОБА_20 (потерпілого) про те, що його підрізали, просив, щоб вона приїхала. Вона приїхала на місце та побачила, що потерпілий сидить на пішохідному переході біля магазину «Трактор маркет», тримався за живіт. ОСОБА_21 викликав швидку, а вона пішла шукати чоловіка, який перебував в кущах. Від чоловіка вона дізналася, що вони йшли із ОСОБА_20 та побачили його сусіда, чоловік запитав в нього, куди він йшов. З невідомих причин сусід повернувся, застосував до нього газовий балончик, від чого він дезорієнтувався.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_19 оскільки вони разом покинули місце події і згодом повернулися через дзвінок потерпілого. Коли знайшли ОСОБА_11 , то він повідомив, що побачили його сусіда, звернулися до нього «Сметана» і останній застосував до нього газовий балончик, а щодо ОСОБА_20 застосував ніж.

Показання потерпілого та свідків є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини суспільно небезпечного діяння, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють ОСОБА_4 , оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються та відповідають іншим доказам у справі, зокрема протоколам огляду місця події, висновками експертів, протоколам проведення слідчого експерименту, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, які проведені з дотриманням вимог КПК України, та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Так з протоколу огляду місця події від 13.09.2020 та фототаблиці до нього вбачається, що поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_2 , було оглянуто місце нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , де було виявлено доріжку із слідів речовини бурого кольору, які вилучено та з яких взято змиви.

З протоколу огляду місця події від 13.09.2020 вбачається, що у приймальному відділенні Луцької міської клінічної лікарні було виявлено та за письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 вилучено кросівки чоловічі, футболку чоловічу сірого кольору, джинси чоловічі, які належать останньому, і в цьому одязі потерпілому було нанесено тілесне ушкодження. Вилучені речі визнані речовими доказами у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_4 від 13.09.2020 та фототаблиці до нього вбачається, що останнього в порядку ст.208 КПК України затримано о 00.20год. 13.09.2020 за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.93, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. В ході затримання в ОСОБА_4 було виявлено та вилучено: складний металевий ніж сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, який поміщено до картонної коробки, яку у присутності понятих заклеєно та скріплено печаткою Луцького ВП ГУНП у Волинській області, підписами понятих та слідчого; аерозольний балончик із маркувальним позначенням «Перець-4», який було упаковано до спеціального пакету №INZ1057504, який у присутності понятих було заклеєно та скріплено підписами понятих та слідчого; футболку червоного кольору марки «Primark», кофту фіолетового кольору марки «Topman», штани синього кольору марки «Yesno» із ременем сірого кольору марки «Saltrock», які було поміщено до картонної коробки, яку заклеєно та скріплено відтисками печатки Луцького ВП ГУНП у Волинській області, підписами понятих та слідчого. Вилучені речі визнані речовими доказами у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Відповідно до висновку експерта №706 від 14.09.2020 при огляді на тілі ОСОБА_4 було виявлено ушкодження у вигляді дрібного садна на тильній поверхні правої кисті біля основи 4-го пальця. Дане тілесне ушкодження виникло в результаті контакту з тупим предметом, індивідуальні особливості якого в характері ушкодження не відобразились, приблизно за 1,5-2,0 доби до моменту судово-медичного обстеження, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Судово-медичних даних про можливість чи не можливість утворення вищевказаного ушкодження в результаті падіння з висоти власного зросту немає.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №822 від 19.10.2020 згідно даних представленої медичної документації у потерпілого ОСОБА_6 було виявлено тілесне ушкодження: проникаюче поранення грудної клітки зліва із пошкодженням лівого купола діафрагми, лівобічним гемотораксом та внутрішньо-черевною кровотечею. Дане тілесне ушкодження виникло в результаті травмуючої дії гострого предмету з колюче-ріжучими властивостями, не виключається можливість, що таким предметом міг бути ніж, цілком можливо в час вказаний в постанові та медичній документації, за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Враховуючи характер та анатомічну локалізацію виявленого у ОСОБА_6 тілесного ушкодження виключається можливість його виникнення під час падіння з висоти власного зросту.

Відповідно до висновку експерта №55 від 05.10.2020 кров потерпілого ОСОБА_6 відноситься до групи «А» з ізогемаглютиніном «анти-В» системи «АВО». Кров підозрюваного ОСОБА_10 відноситься до групи «А» з ізогемаглютиніном «анти-В» системи «АВО».

З огляду на висновок експерта №55 від 05.10.2020, висновки експертиз №58 від 07.10.2020, №62 від 20.10.2020, №63 від 20.10.2020, №64 від 26.10.2020, №65 від 26.10.2020, на думку суду, є тими доказами, які непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для розгляду клопотання.

Згідно з висновку судово-психіатричної експертизи №250 від 15.09.2020 ОСОБА_4 в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій страждав на хронічний маячний розлад, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_4 страждає на хронічний маячний розлад, внаслідок чого не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. Внаслідок цього ОСОБА_4 є неосудним.

Висновки екпертиз є науково-обґрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Не наведені такі підстави і стороною захисту.

Стан сильного душевного хвилювання, як емоційний процес, характеризується своєю раптовістю, неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю, який виникає у зв`язку з жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Разом з тим, тілесні ушкодження потерпілому було спричинено відразу після того, як останній наздогнав ОСОБА_4 та запитав його: «що ти робиш?», а тому, доводи захисника ОСОБА_7 про заподіяння ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження в стані сильного душевного хвилювання, спростовуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні, зокрема, показаннями потерпілого, які повністю узгоджуються з показаннями допитаних в ході судового розгляду свідків, та письмовими доказами у кримінальному провадженні.

Невід`ємним елементом необхідної оборони є наявність у того, хто захищається, потреби в негайному відверненні чи припиненні наявного суспільно небезпечного діяння.

З огляду на досліджені в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що потерпілий ОСОБА_6 в ході розмови з ОСОБА_4 не становив для нього будь-якої загрози, і підстав для самозахисту або необхідності негайного відвернення чи припинення посягання на його життя з боку потерпілого в нього не виникало. При цьому, характер та локалізація завданого тілесного ушкодження потерпілому в область нижньої частини тулуба (сконцентрованого удару ножем), переконливо свідчать про те, що дії ОСОБА_4 заподіяли значної шкоди здоров`ю потерпілого та вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.121 КК України.

Статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

За таких обставин, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_4 , перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме нанесення тяжкого тілесного ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази вважає, що є всі підстави застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно з п.1 ч.1 ст.93, ч.1 ст.94 КК України, до такої особи можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, вид яких визначається залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Згідно з ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість), кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Пункт п.1''е'' даної статті, передбачає законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг.

Щодо утримання осіб, які мають психічні розлади (п.1 "е" ст.5 Конвенції) Суд зазначає, що їх може бути позбавлено волі або з метою проведення медичного лікування, або у зв`язку з потребами, що вимагає суспільство, або у зв`язку з медичними та суспільними підставами разом... основна причина, чому Конвенція дозволяє позбавити волі осіб, зазначених у п. 1 "е" ст. 5 Конвенції, полягає не тільки в тому, що вони можуть представляти небезпеку для суспільства, а ще й у тому, що їх власні інтереси можуть потребувати їх утримання (п.37. Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року, справа «Горшков проти України», заява №67531/01).

Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У зв`язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (п.99. Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року, справа «Анатолій Руденко проти України», заява №50264/08).

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно ч.ч. 3, 4 ст.503 КПК України, кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинення дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Таким чином, з огляду на те, що в судовому засіданні повністю доведено вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким, дане суспільно небезпечне діяння вчинено саме ОСОБА_4 у стані неосудності, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи №250 від 15.09.2020, враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності хворого для себе та інших осіб, суд вважає, що клопотання слідчого підлягає до задоволення та застосовує до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України.
Запобіжний захід до вступу ухвали в законну силу ОСОБА_4 необхідно залишити попередній у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, з метою запобігти ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування від суду.

Керуючись ст.ст. 369, 372, 513, КПК України, ст.ст. 93, 94 КК України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати доведеним, що ОСОБА_4 , перебуваючи у стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Арешт, який накладений ухвалами Волинського апеляційного суду від 23.09.2020, 29.09.2020 на майно, скасувати.

Речові докази у справі, а саме:

- складний металевий ніж сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, який поміщено до картонної коробки, яку у присутності понятих заклеєно та скріплено печаткою Луцького ВП ГУНП у Волинській області, підписами понятих та слідчого; аерозольний балончик із маркувальним позначенням «Перець-4», який було упаковано до спеціального пакету №INZ1057504, який у присутності понятих було заклеєно та скріплено підписами понятих та слідчого, знищити;

- футболку червоного кольору марки «Primark», кофту фіолетового кольору марки «Topman», штани синього кольору марки «Yesno» із ременем сірого кольору марки «Saltrock», які було поміщено до картонної коробки, яку заклеєно та скріплено відтисками печатки Луцького ВП ГУНП у Волинській області, підписами понятих та слідчого, повернути ОСОБА_4 за належністю;

- кросівки чоловічі, футболку чоловічу сірого кольору, джинси чоловічі, передані до камери схову Луцького ВП ГУНП у Волинській області, повернути потерпілому ОСОБА_23 за належністю.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання ухвали законної сили залишити попередній у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а саме поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька».

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала суду може бути оскаржена учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня її проголошення.

Головуючий