ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 182/6858/17
Провадження № 1-кп/210/730/20

"04" серпня 2020 р.

Колегія суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участі:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представник установи ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003726 від 31.08.2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні колегії суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003726 від 31.08.2017 року.

В судовому засіданні, призначеному на 04.08.2020 року обвинувачений ОСОБА_10 присутнім не був, зі слів представника установи«Дніпровська установа виконання покарань №4», де останній утримується під вартою, відмовився від участі в судовому засіданні в режимі відео конференції.

Так, ухвалою суду від 07 липня 2020 року колегією суддів вирішено проводити розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003726 від 31.08.2017 року за повідомленням суду про дати розгляду справи в режимі відео конференції шляхом дистанційного з`єднання із ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» та Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

У справі було призначено судове засідання на 03.08.2020 року о 14-30 години, про що було повідомлено ДУ «Дніпровську установу виконання покарань №4», шляхом надсилання електронного повідомлення на офіційну електронну адресу, та згідно ухвали суду від 07.07.2020 року зобов`язано уповноважену особу ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» забезпечити проведення вказаного судового засідання в режимі відео конференції шляхом дистанційного з`єднання установи з Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за обов`язкової особистої участі обвинувачених.

Однак, ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» ухвалу суду від 07.07.2020 року не виконано, вищевказане повідомлення суду проігноровано, явку обвинувачених не забезпечено. Жодних пояснень або письмових повідомлень щодо неможливості проведення судового засідання 03.08.2020 року о 14-30 годині від ДУ на адресу суду не надано.

Окрім того, у справі було призначено судове засідання на 04.08.2020 року об 11-00 годині, про що було повідомлено ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4», шляхом надсилання електронного повідомлення на офіційну електронну адресу, та згідно ухвали суду від 07.07.2020 року зобов`язано уповноважену особу ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» забезпечити проведення вказаного судового засідання в режимі відео конференції шляхом дистанційного з`єднання установи з Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за обов`язкової особистої участі обвинувачених.

Проте, 04.08.2020 року об 11-00 годині представником ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» повторно належним чином не виконано ухвалу суду від 07.07.2020 року щодо забезпечення участі обвинувачених у судовому засіданні в режимі відео конференції. Так, на вказаний час забезпечено явку лише обвинуваченого ОСОБА_6 . За усним повідомленням представника Державної установи, обвинувачений ОСОБА_10 відмовився приймати участь в судовому засіданні. Проте, письмова заява ОСОБА_10 представником ДУ не відібрана і на адресу суду не надіслана. Представником ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» не надано на адресу суду жодних письмових повідомлень та пояснень щодо неможливості виконання ухвали суду від 07.07.2020 року щодо забезпечення явки обвинувачених в призначений час у судове засідання.

Беручи до уваги ту обставину, що ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» неодноразово була належним чином повідомлена про необхідність забезпечення явки обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_6 в судові засідання 03.08.2020 року та 04.08.2020 року, проте вимоги ухвали проігноровані, забезпечено явку в судовому засіданні в режимі відео конференції лише обвинуваченого ОСОБА_6 , однак зважаючи на необхідність вирішення невідкладних процесуальних питань, а саме питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених, колегія суддів доходить до висновку про можливість вирішення вказаного питання за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 , який будучи належним чином повідомлений про проведення судового засідання, відмовився з`явитись для його проведення.

Так, в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу, прокурор вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 на 60 діб, оскільки ризики, якими обґрунтовувалось обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існують на даний час.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник, кожен окремо, в судовому засіданні заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_7 , котрий представляє інтереси ОСОБА_10 , просив колегію суддів змінити запобіжний захід на більш м`який.

Приймаючи до уваги думку сторін процесу з приводу продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За змістом ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 кожен окремо, обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які законом віднесено до особливо тяжких злочинів та за вчинення яких КК України передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі, що само по собі містить ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду з метою ухилення від відбуття такого суворого покарання у випадку, якщо воно буде призначено. Той самий ризик можливий і у зв`язку з наявністю слабких соціальних зв`язків, що також доводить наявність ризику переховування обвинуваченим від суду та правосуддя. Так, обвинувачений ОСОБА_10 не одружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований.

Обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований.

Крім того наявний ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Зазначений ризик підтверджується тим, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості судового слідства необхідно допитати всіх свідків по даному кримінальному провадженню.

Крім того, в даному судовому засіданні винести вирок у кримінальному провадженні не є можливим, оскільки справа перебуває на початковій стадії судового розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Аналізуючи обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні встановлено достатні підстави вважати, що обвинувачений дійсно може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, здійснювати вплив на свідків з метою ухилення від покарання.

У справі «Смірнова проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 року у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 року у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 року у справі «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 року у справі «Летельєр проти Франції»).

Разом з тим відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи дане питання, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування та продовження такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів у даних фактичних обставинах не буде ефективним та не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених, тому суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання наявних ризиків та виконання обвинуваченими покладених процесуальних обов`язків.

При цьому суд вважає, що таке обмеження права на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Відтак, суд, керуючись ст.ст. 179, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його строк.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 03.10.2020 року включно.
Продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 03.10.2020 року включно.
Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Повний текст ухвали суду проголошено 04.08.2020 року о 16-25 годині

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2