Номер провадження: 11-кп/813/1418/20
Номер справи місцевого суду: 511/2460/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000844 від 13 листопада 2019 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, не працює, не одружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
раніше судимого:
-23.06.2015 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ст.185 ч.3 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75, 76 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
-15.07.2016 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч. 2, 3 ст.185, ст.70 ч.4 та ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнений 29.01.2019 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин
судом 1-ої інстанції

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2020 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасований.
Вирішено питання з заходами забезпечення кримінального провадження та речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що 13 листопада 2019 року близько 13 години 40 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи між вул. Абрикосова (колишня Дзержинського) та Чкалова, в смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, розуміючи свою фізичну перевагу перед малолітнім ОСОБА_10 , підійшов до останнього та вихватив з його руки мобільний телефон марки «Nokia» вартістю 500 гривень. В цей час, ОСОБА_11 просив повернутий його мобільний телефон, однак ОСОБА_8 на його прохання не реагував та взявши своєю рукою ОСОБА_12 за горло відштовхнув від себе, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій передньобічній поверхні шиї в її верхній половині.

Після вчинення зазначених дій, ОСОБА_8 з викраденим мобільним телефоном з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, заступник прокурора Одеської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просив скасувати оскаржений вирок суду в частині призначеного судом покарання та ухвалити в цій частині вирок, яким за ч.2 ст.186 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтував тим, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із тим, що судом істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, невірно застосовані положення закону України про кримінальну відповідальність, а призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

На думку прокурора щире каяття ОСОБА_8 викликає сумнів, а повне визнання вини відбулося під тиском беззаперечних доказів. При цьому ОСОБА_8 добровільно до правоохоронних органів із заявою про вчинений злочин не з`явився, а викрадене майно було повернуто внаслідок його затримання.

Крім того, суд не врахував зухвалий спосіб вчинення злочину відносно малолітньої особи та не надав оцінки тому, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований.

Прокурор зазначив, що орган пробації оцінив ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 повторного злочину як високий.

За таких обставин прокурор вважає, що суд незаконно та необґрунтовано застосував до ОСОБА_8 вимоги ст.75 КК України.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 , підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Доводи апеляційної скарги прокурора стосовно того, що вирок суду ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

В апеляційній скарзі прокурора не зазначені обставини, які свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При апеляційному розгляді апеляційним судом також не встановлено обставин, які свідчать про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили, або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що в цій частині апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , то апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а отже неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд приходить до висновку про те, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК України та Конституції України, а також врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим, такі доводи апеляційної скарги визнає необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на ті обставини, що оскарженим вироком ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, тобто в межах санкції зазначеної статті кримінального закону.

Стверджуючи про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок в цій частині та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 таке саме покарання, як призначене судом першої інстанції у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

За таких обставин вимоги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого взагалі не мають юридичного значення, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Проте, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд, визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, не в повній мірі врахував тяжкість злочину, особу обвинуваченого та наявність у останнього щирого каяття у вчиненому.

Положеннями ч.1 ст.409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, суд повинен належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для прийняття рішення, й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Відповідно до положень ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями частин 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на обґрунтування прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Зокрема, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не навів достатніх мотивів звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, а застосувавши зазначену правову норму, допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на щире каяття обвинуваченого та визнав його пом`якшуючою покарання обставиною.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к вказала про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що обвинувачений визнав свою вину під тиском беззаперечних доказів, здобутих під час досудового розслідування та досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції, проте, не висловлює жаль з приводу вчиненого та не бажав виправити ситуацію.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 добровільно до правоохоронних органів із заявою про вчинений злочин не з`явився, а викрадене майно було повернуто внаслідок його затримання.

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав пом`якшуючою обставиною - щире каяття, оскільки така обставина носить лише формальний характер.

Активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю злочину, що свідчить про те, що ОСОБА_8 не надавав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи. Водночас слід зазначити, що у вироку, суд, визнаючи обставиною, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, не зазначив, які саме дії обвинуваченого суд розцінив як активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно з положеннями ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2019 року у справі № 520/3854/17 вказала про те, що за тих самих даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують покарання, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, належним чином не обґрунтував своє рішення і послався на ті ж самі обставини, що врахував при обранні виду та розміру покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Судом формально враховано тяжкість злочину та особу обвинуваченого, не надано оцінки низці обставин, які мають значення для застосування ст. 75 КК України.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 добровільно до правоохоронних органів із заявою про вчинений злочин не звертався, а визнав себе винуватим лише в суді під тяжкістю беззаперечних доказів, які доводять його провину.

Крім того, суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_8 не сприяв розслідуванню та був затриманий після вчинення злочину, спосіб посягання.

Так, об`єктом вчинених ОСОБА_8 злочинів є суспільні відносини у сфері охорони права власності, непорушність яких гарантовано Конституцією України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, згідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, та наявність обставини, яка обтяжує ОСОБА_8 покарання - вчинення злочину відносно малолітньої особи .

Не приділено належної уваги тому, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має, що і стало підґрунтям для вчинення корисливого тяжкого злочину.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що, згідно з висновком Роздільнянського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області від 23.01.2020 року, ризик повторного вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 та ризик його небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

В той же час, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, і двічі звільнявся від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що 29.01.2019 року ОСОБА_8 був звільнений з місць позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та у тому ж році знову вчинив умисний злочин, що вказує на стійку злочинну направленість ОСОБА_8 та його небезпечність для суспільства.

Зазначені висновки суду апеляційної інстанції підтверджуються і тими обставинами, що на теперішній час Роздільнянським районним судом Одеської області проводиться судовий розгляд справи № 511/750/20, в якій були об`єднані в одне провадження під №1кп/511/126/20 кримінальні провадження №0000222 від 08.04.2020 року та №0000275 від 14.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігання новим злочинам.

Без відбування обвинуваченим покарання такі заходи не здатні забезпечити реалізацію визначеної у ст.50 КК України мети, захистити права і свободи інших осіб від протиправних посягань, а відтак застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 статті 75 КК України не сприятиме досягненню справедливого балансу між його правами та свободами й інтересами держави та суспільства.

За таких обставин висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, не ґрунтується на досліджених обставинах кримінального провадження та вимогах закону, а тому апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції застосований закон про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.
Зазначені обставини, відповідно до положень п.1) ч.1 ст.409; п.2) ч.1 ст.413;
п.4) ч.1 ст.420 КПК України, є підставами для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування оскарженого вироку стосовно ОСОБА_8 в цій частині та ухвалення нового вироку.
Враховуючи те, що в період часу з 13 листопада 2019 року по 26 лютого 2020 року обвинувачений ОСОБА_8 утримувався під вартою, зазначений строк є строком попереднього ув`язнення, а тому, згідно з положеннями ч.5 ст.72 КК України, підлягає зарахуванню в строк покарання ОСОБА_8 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Враховуючи те, що на теперішній час ОСОБА_8 утримується під вартою на підставі ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.10.2020 року по справі № 511/750/20 воб`єднаному провадженні номер 1кп/511/126/20, апеляційний суд вважає за необхідне повернути його до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для подальшого проведення судового розгляду Роздільнянським районним судом Одеської області.

Керуючись статтями 370, 372, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 частково задовольнити.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000844 від 13 листопада 2019 року відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання засудженому відраховувати з моменту набрання вироком законної сили, а саме з 04 листопада 2020 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_8 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 13 листопада 2019 року по 26 лютого 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті оскаржений вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Засудженого ОСОБА_8 повернути до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для подальшого тримання під вартою на підставі ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.10.2020 року по справі № 511/750/20 воб`єднаному провадженні номер 1кп/511/126/20та виконання цього вироку.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4