Справа №463/7657/20
Провадження №1-кс/463/4280/20
У Х В А Л А

31 серпня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернулась із скаргою до слідчого судді на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій.

Скаргу обґрунтовує тим, що нею було подано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові заяву від 06.11.2019 про вчинення кримінального правопорушення в якій просить:

колишнього начальника СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , притягнути до кримінальної відповідальності за ст. 364, 382, 367, 368, 369 КК України;

?колишнього начальника ВП ОСОБА_5 за ст.364, 367 КК України;

?заступника начальника ВКП ОСОБА_6 за ст.364, 367 КК України;

?слідчого ОСОБА_7 за ст. 382, 358, 367, 384, 368 КК України;

?оперуповноваженого ВП ОСОБА_8 за ст.367 КК України;

?чергових по відділу 26.06.2018р. за ст.367 КК України;

?працівників прокуратури та СБУ за ст.364, 367 КК України;

?суддю Івано-Франківського міського суду ОСОБА_9 за ч.2 ст.367-1, 364, 375, 358, 369 КК України;

?працівників Вищої ради правосуддя ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ст.358, 364, 369 КК України.

Однак в подальшому з`ясувала, що на підставі її заяви інформація в ЄРДР не внесена. Вважає, що уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові допущено бездіяльність, так як, слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування, а тому звернувся із скаргою до суду.

В судове засідання скаржник не з`явилася, просить проводити розгляд такої без її участі.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, жодних пояснень на адресу суду не скерував.

У відповідності до вимог ст. 306 КПК відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Із змісту п.1 ч.1 ст.303 КПК України випливає, що в ході розгляду даної скарги слідчий суддя перевіряє наявність чи відсутність бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

З наведених положень вбачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення.

До матеріалів скарги скаржником долучено копію заяви від 06.11.2019 про вчинення кримінального правопорушення. Зі змісту такої, вбачається, що на думку скаржниці, злочин передбачений ст.367 КК України «Службова недбалість» вчинений працівниками чергових по відділу полягає в тому, що такі зареєстрували заяву від 26.06.2018 лише 27.06.2018. Також, зазначено, що оперуповноваженим ВП ОСОБА_8 та колишнім начальником СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , колишнім начальником ВП ОСОБА_5 та заступником начальника ВКП ОСОБА_6 вчинено злочини за ст.364, 367 КК України.

З об`єктивної сторони злочин ч. 1 ст. 364 КК України може мати такі форми: 1) зловживання владою, що завдало істотної шкоди; 2) зловживання службовим становищем, що завдало істотної шкоди. Зловживання владою або службовим становищем визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності:1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364.

В той же час, об`єктивна сторона злочину передбаченого, ст.367 КК України полягає в невиконанні або неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них. Також обов`язковим елементом об`єктивної сторони складів злочинів передбачених ч. 1 ст. 367 КК України являються наслідки у виді завдання істотної шкоди, якою, згідно з приміткою до ст. 364 КК України, вважається шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Жодних даних, які б свідчили про наявність описаних вище елеменітів вказаних складів злочину та завдання шкоди у визначеному розмірі скаржником не наведено.

Також у заяві від 06.11.2019 скаржник зазначає, що 07.08.2018 слідчий суддя ОСОБА_13 зобов`язав внести відомості про кримінальне правопорушення за її заявою про злочини. Однак, рішення суду начальником СВ ОСОБА_4 виконане не було, а тому вважає, що таким вчинено злочин передбачений ст.382 КК України «Невиконання судового рішення». Проте, скаржницею до матеріалів скарги не долучено копію ухвали слідчого судді на яку вона посилається, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити дані обставини.

Крім того, вважає, що суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_9 вчинено злочини за ч.2 ст.367-1, 364, 375, 358, 369 КК України та мотивує тим, що суддею не було розглянуто в повному обсязі її скарги. Тобто вбачається, що скаржник не погоджуються з процесуальним рішенням судді, яке вважає завідомо неправосудним.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

У Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено, що є неприйнятною притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійснені судових функцій. Консультативна рада європейських суддів наголошує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

В свою чергу, здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення тощо при явному зловживанні учасником процесу свого законодавчого права на оскарження такого рішення до вищої інстанції не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).

Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд.

Також скаржниця вважає, що слідчим ОСОБА_7 не виконано рішення суду, а також звертає увагу, що таким не розглянуто належним чином її клопотання про визнання потерпілою, тобто мотиви викладені у заяві ОСОБА_3 зводять фактично до непогодженням з процесуальними рішеннями слідчого, однак жодних доказів на підтвердження даних наведених у заяві, скаржницею до матеріалів скарги не долучено. А тому враховуючи положення ч.5 ст.40 КПК України, відповідно до яких слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, слідчий суддя не вбачає даних, які б свідчили про вчинення слідчим злочинів передбачених ст.382, 358, 367, 384, 368 КК України.

Також ОСОБА_3 вважає, що працівниками Вищої ради правосуддя ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 було вчинено злочини за ст.358, 364, 369 КК України. Оскільки до копії скерованої їй відповіді було долучено, на її думку, підроблену копію ухвали від 18.01.2019р.

Однак в своїй заяві про злочин скаржниця не зазначає, жодних відомостей які б давали підстави об`єктивно стверджувати про можливе вчинення вказаних злочинів.

Мотиви заяви ОСОБА_3 зводяться до непогодження із процесуальними рішеннями та діями посадових осіб, а також до власних припущень, що не може слугувати підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Враховуючи наведене, та зміст заяви скаржниці до ТУ ДБР розташованого у м. Львові вважаю, що звернення Матіїв від 06.11.2019 скероване до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, не містить жодної інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення колишнім начальником СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , злочинів передбачених ст. 364, 382, 367, 368, 369 КК України; колишнім начальником ВП ОСОБА_5 злочинів передбачених ст.364, 367 КК України; заступником начальника ВКП ОСОБА_6 злочинів передбачених ст.364, 367 КК України; слідчим ОСОБА_7 злочинів передбачених ст. 382, 358, 367, 384, 368 КК України; оперуповноваженим ВП ОСОБА_8 злочинів передбачених ст.367 КК України; черговими по відділу 26.06.2018р. злочину передбаченого ст.367 КК України; працівниками прокуратури та СБУ злочинів передбачених ст.364, 367 КК України; суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_9 злочинів передбачених ч.2 ст.367-1, 364, 375, 358, 369 КК України; працівниками Вищої ради правосуддя ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 злочинів передбачених ст.358, 364, 369 КК України. Отже, дане звернення не являється повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, в зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого, щодо внести відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Беручи до уваги вказані вимоги КПК України та встановлені в судовому засіданні обставини в задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 214, 303-307, 309, 372 КПК України, суд-

п о с т а н о в и в:

відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1