Справа № 570/4019/20
Номер провадження 1-кс/570/772/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області

ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області клопотання про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Колегії суддів судової палати в кримінальних справах Рівненського апеляційного суду 03 квітня 2002 року за ст.ст.93 п.п."г", "е", 140 ч.2 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі, вирок частково змінено ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 серпня 2002 року і ОСОБА_4 вважається засудженим за ст.ст.93 п."г" КК України (1960 року), 185 ч.2 КК України (2001 року) до довічного позбавлення волі,

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на ст.206 КК України, звернувся до слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області з даним клопотанням, в якому просить визнати порушення його права "на свободу та особисту недоторканість", передбачену та гарантовану кожному ст.29 Конституції України та ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і відповідно, своєю ухвалою припинити таке порушення шляхом негайного його звільнення від подальшого відбування незаконно призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі. Клопотання ОСОБА_4 мотивує тим, що до складу колегії суддів Рівненського апеляційного суду, вироком якого його було засуджено до довічного позбавлення волі, входили судді ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які з 1990 року виконують (виконували) суддівські обов`язки згідно займаної посади всупереч положеннями законодавства України, оскільки не склали присяги судді (в державі Україна) на вірність українському народу.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні, виходячи з наведених фактів, просить визнати незаконним утримання його під вартою та негайно звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Колегії суддів судової палати в кримінальних справах Рівненського апеляційного суду 03 квітня 2002 року, призначеного таким складом, який є неповноважним на його думку.
Захисник засудженого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтримав клопотання засудженого та вказав мотиви, викладені засудженим у клопотанні.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки вирок відносно ОСОБА_4 переглядався за його скаргою Верховним Судом України і колегія суддів судової палати Верховного Суду України з кримінальних справ не встановила відсутності повноважень суддів, які постановляли вирок щодо засудженого ОСОБА_4 .
Представник Городищенської ВК № 96 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Від представника установи надійшло клопотання, в якому він просить розгляд клопотання провести без участі представника виправної колонії, оскільки засуджений ОСОБА_4 наразі вибув з Городищенської виправної колонії № 96 і на даний час відбуває покарання в Казанківській виправній колонії № 93.
Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Згідно вироку Колегії суддів судової палати в кримінальних справах Рівненського апеляційного суду 03 квітня 2002 року, у складі головуючого судді - ОСОБА_9 , судді - ОСОБА_8 , народних засідателів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , - ОСОБА_4 засуджено до довічного позбавлення волі за ст.ст.93 п.п."г", "е" , 140 ч.2, КК України 1960 року.
Ухвалою колегії суддів судової палати Верховного Суду України з кримінальних справ, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задоволено частково, вирок Колегії суддів судової палати в кримінальних справах Рівненського апеляційного суду 03 квітня 2002 року щодо ОСОБА_4 змінено, виключено з нього кваліфікацію його дій за ст.93 п."е" КК України і вважати його засудженим за ст.93 п."г" КК України до довічного позбавлення волі. Цей вирок приведено у відповідність з чинним КК України 2001 року та перекваліфіковано дії ОСОБА_4 із ст.140 ч.2 КК України 1960 року на ст.185 ч.2 КК України 2001 року із призначенням йому відповідного покарання.
Оцінка наявності повноважень судді у конкретних суддів та встановлення фактів порушення ними присяги може здійснюватися лише у кримінальному провадженні відносно цих суддів, а факти порушення присяги встановлюються виключно обвинувальним вироком суду. У цьому ж кримінальному провадженні виникає право особи бути визнаним потерпілим.
Так само встановлення факту порушення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод здійснюється у вказаному вище провадженні і не може бути встановлене слідчим суддею, оскільки слідчий суддя, не здійснює контроль в порядку виконання вироку, не має права давати оцінку правомірності дій чи наявності повноважень у суддів суду апеляційної інстанції. До того ж слідчий суддя погоджується з думкою прокурора про те, що наявність повноважень суду при постановленні вироку відносно ОСОБА_4 була перевірена за касаційною скаргою останнього і відсутність повноважень у суддів встановлено не було.
Повноваження суддів підтверджуються відповідними документами про їх призначення на посади. Доказів того, що судді Рівненського апеляційного суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не були призначені на посаду судді Рівненського апеляційного суду до клопотання не долучено.
Крім цього, суд роз`яснює, що ст.206 КПК України включена до § 1. "Запобіжні заходи, затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду", глави 18. "Запобіжні заходи, затримання особи", розділу ІІ "Заходи забезпечення кримінального провадження" КПК України. Тобто ст.206 КПК України застосовується в рамках кримінального провадження, яке розслідується.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Інститут судового контролю за слідчими органами передбачає, що слідчий суддя діє лише на стадії досудового слідства.
Статтею 283 КПК України визначені форми закінчення досудового розслідування, однією з яких є звернення до суду з обвинувальним актом.
У той же час компетенція слідчого судді розповсюджується лише на стадію досудового розслідування, однак відносини ОСОБА_4 перейшли в площину виконання вироку суду, а тому заявлені вимоги знаходяться поза межами компетенції слідчого судді.
Так, нормами ч.3 ст.26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
При цьому слідчий суддя, згідно ст.3 КПК України, здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні саме на стадії досудового розслідування.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що повноваження слідчого суді обмежені, оскільки він діє в рамках кримінального провадження, слідчий суддя не наділений повноваженнями розглядати клопотання про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі засудженого ОСОБА_4 , так як досудове розслідування вже завершене і не здійснюється.
Виходячи з цього, відсутні підстави для задоволення клопотання і в задоволенні такого слід відмовити.
Також слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
В даному ж випадку наявним є вирок суду про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні певних злочинів і засудження його до довічного позбавлення волі, який набрав законної сили, ніким не скасований і в його перегляді за нововиявленими обставинами було відмовлено, про що повідомив захисник засудженого в судовому засіданні. Отже, ОСОБА_4 позбавлений свободи на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Тобто він позбавлений свободи законно і не вбачається порушення права ОСОБА_4 на свободу та особисту недоторканність, які гарантовані статтею 29 Конституції України та статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. А слідчий суддя не вправі касувати вироки суду, які набрали законної сили.
Слідчий суддя вважає за необхідне вказати, що нею прийняте рішення про розгляд даного клопотання керуючись виключно приписами ч.6 ст.9 КПК України, щодо застосування загальних засад кримінального провадження, визначених ч.1 ст.7 КПК України, одним з таких засад є доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК), розглянув дане клопотання по суті і прийняв рішення, оскільки залишення такого клопотання без розгляду, повернення такого клопотання нормами КПК України не передбачено.
Статтею 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскарженні під час досудового розслідування в апеляційному порядку. Цей перелік є вичерпним і до цього переліку ухвала, яка винесена за результатами розгляду клопотань в порядку ст.206 КПК України не віднесена.

Керуючись ст.ст.206, 369, 372, 309 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про негайне звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі - відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1