Номер провадження: 11-кп/813/2099/20
Номер справи місцевого суду: 515/434/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області, від 14.08.2020 року, у кримінальному провадженні № 0000049, внесеному до ЄРДР 19.03.2020 року, стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і йому було призначене покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Відповідно до оскарженого вироку суду, 08 березня 2020 року приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання біля будинку по АДРЕСА_2 , під час конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_9 застосовував стосовно останньої фізичну силу. Намагаючись припинити побиття ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , який в той час проходив біля зазначеного будинку, підійшов до ОСОБА_8 та зробив йому зауваження, після чого легко відштовхнув обвинуваченого від його матері, яка лежала на землі. На такі дії ОСОБА_10 обвинувачений відреагував агресивно і, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_10 два удари металевим обухом сапи, яку тримав в руках, по лівому плечу потерпілого, спричинивши тим самим тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій вважає, що покарання призначене за вироком суду є надмірно суворим та просив змінити оскаржений вирок в цій частині та призначити йому покарання у виді виправних робот на той самий строк.

В решті вирок залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник просив змінити обвинуваченому покарання або на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційний суд залишити оскаржений вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.
Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту щодо суворості призначеного покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, сприяв розкриттю злочину, посередньо характеризується за місцем мешкання.
Крім того, з оскарженого вироку вбачається, що судом була врахована досудова доповідь Татарбунарського районного сектору філії держаної установи «Центр пробації» в Одеській області, з якої вбачається, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, і були прийняті до уваги оцінені представником органу пробації ризики вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпека для суспільства у тому числі для окремих осіб, ризики були оцінені як середні.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом встановлено не було.
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Верховний Суд зазначив, що згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Крім того вказав, що суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Так, статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Апеляційний суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_8 працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, визнав свою вину, зауважує, що шкодує про вчинене кримінальне правопорушення.
Отже, враховуючи обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, його тяжкість та ступінь суспільної небезпечності, повне визнання своєї провини обвинуваченим, сприяння розкриттю злочину, а також враховуючи те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, апеляційний суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_11 можливе зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, у відповідності зі ст.ст.75, 76 КК України.
Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Частиною 2 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання, а обвинуваченого можливо звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 частково задовольнити.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області, від 14.08.2020 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, змінити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного судом першої інстанції покарання, на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком тривалістю два роки.

Покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3