Справа № 305/1153/17
Номер провадження 1-кп/305/48/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря с/з ОСОБА_2

з участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рахів кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2017 за № 0000019 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючої, одруженої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 191, ч.ч. 1, 3 ст. 362 та ч.ч. 1, 2 ст. 200 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_5 наказом № 132-к від 02 листопада 2009 року призначена на посаду контролера-касира територіального безбалансового відділення №10006/025 філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» (Діловецьке відділення АТ «Ощадбанк»).

Згідно посадової інструкції, до функціональних завдань та обов`язків ОСОБА_5 входило проведення та облік визначених банківських операцій, в тому числі відкриття, ведення та закриття поточних, депозитних та карткових рахунків фізичних осіб в національній валюті, оформлення та видача готівки/вкладів фізичних осіб в національній валюті, надання консультацій клієнтам з питань обслуговування, проведення імпорту файлів зарахувань заробітної плати, пенсій та інших соціальних виплат.

Крім того, згідно посадової інструкції ОСОБА_5 несла відповідальність за забезпечення повної схоронності готівки, цінностей, іншого майна відділення банку, недостовірності подання звітності по напрямках банківської діяльності, порушення чинного законодавства та інших нормативних документів зі звітності та напрямків діяльності.

Однак, у порушення вимог посадової інструкції, ОСОБА_5 у жовтні 2015 року в ході надання консультацій ОСОБА_8 , яка в період з вересня 2013 року була клієнтом банку та щомісячно до жовтня 2015 року у Діловецькому відділенні АТ «Ощадбанк» отримувала державну соціальну допомогу при народженні дитини в розмірі 1 681,16 гривень щомісячно, повідомила останній, що після виповнення її дитині трьох років, виплату та нарахування їй допомоги із управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації припинено та грошові кошти в якості соціальної допомоги на її рахунок не нараховуються, хоча фактично соціальна допомога ОСОБА_8 виділялась щомісячно та згідно законодавства повинна виділятись до моменту виповнення дитині 5 років, тобто до 30 вересня 2018 року.

У подальшому ОСОБА_5 , після надання ОСОБА_8 недостовірних відомостей про стан надходження їй грошових коштів у якості державної соціальної допомоги, знаючи, що на особовому рахунку останньої в період з листопада 2015 року по квітень 2016 року накопичилась відповідна сума коштів за 6 місяців, 17.05.2016 у робочий час, перебуваючи у приміщенні Діловецького відділення АТ «Ощадбанк», що в селі Ділове Рахівського району Закарпатської області по вулиці Трибушанській, № 8, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів, які в період з листопада 2015 року по квітень 2016 року виділялись ОСОБА_8 як державна соціальна допомога при народженні дитини, сформувала за допомогою комп`ютера офіційний документ банку - заяву на видачу готівки в сумі 10 тис.грн. за № 4025206 (#49428839) від 17.05.2016, до якого внесла завідомо неправдиві відомості, після чого несанкціоновано змінила у автоматизованій банківській системі Барс «Millennium», до якої мала право доступу, інформацію про стан рахунку ОСОБА_8 , безпідставно відобразивши проведення видаткової операції - зняття готівки в сумі 10 тис.грн., отримала у касі відділення банку грошові кошти у вказаній сумі, які привласнила.

Крім того, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, 18.11.2016 у робочий час, перебуваючи у приміщенні Діловецького відділенні АТ «Ощадбанк», що в селі Ділове Рахівського району Закарпатської області по вулиці Трибушанській, № 8, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів, які в період з травня по жовтень 2016 року виділялись ОСОБА_8 як державна соціальна допомога при народженні дитини, сформувала за допомогою комп`ютера офіційний документ банку - заяву на видачу готівки в сумі 10 тис.грн. за № 4025206 (#56835076) від 18.11.2016, до якого внесла завідомо неправдиві відомості, після чого несанкціоновано змінила у автоматизованій банківській системі Барс «Millennium», до якої мала право доступу, інформацію про стан рахунку ОСОБА_8 , безпідставно відобразивши проведення видаткової операції - зняття готівки в сумі 10 тис.грн., отримала у касі відділення банку грошові кошти у вказаній сумі, які повторно привласнила.

Крім того, ОСОБА_5 , маючи право доступу до автоматизованої банківської системи Барс «Millennium», яка була встановлена та функціонувала на її персональному робочому комп`ютері, 17.05.2016 у робочий час, перебуваючи у приміщенні Діловецького відділення АТ «Ощадбанк», що в селі Ділове Рахівського району Закарпатської області по вулиці Трибушанській, № 8, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою привласнення чужого майна, а саме грошових коштів, які в період з листопада 2015 року по квітень 2016 року виділялись ОСОБА_8 як державна соціальна допомога при народженні дитини, використавши свої індивідуальні логін, пароль та електронний цифровий підпис, які надають доступ до автоматизованої банківської системи Барс «Millennium» та право обробляти комп`ютерну інформацію про банківські фінансові операції за вкладами фізичних осіб, отримала доступ до бази даних автоматизованої банківської системи Барс «Millennium» по відкритому у АТ «Ощадбанк» рахунку № НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_8 , що містить інформацію про номер банківського рахунка, П.І.Б. власника, вид, дату раніше проведених банківських фінансових операцій, суму коштів на рахунку вкладника ОСОБА_8 .

Отримавши дану інформацію, ОСОБА_5 , використовуючи свої індивідуальні логін, пароль та електронний цифровий підпис, які надають доступ до автоматизованої банківської системи Барс «Millennium» та право обробляти комп`ютерну інформацію про банківські фінансові операції за вкладами фізичних осіб, внесла зміни в оброблювану в автоматизованій банківської системі Барс «Millennium» комп`ютерну інформацію, а саме вказала завідомо неправдиві відомості про проведення ОСОБА_8 за своїм вкладом у вказаний період часу видаткової операції - зняття готівки в сумі 10 000 грн., внаслідок чого системою було змінено залишок вкладу за рахунком № НОМЕР_1 на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, 18.11.2016 у робочий час, перебуваючи у приміщенні Діловецького відділення АТ «Ощадбанк», що в селі Ділове Рахівського району Закарпатської області по вулиці Трибушанській, № 8, умисно, повторно, з метою незаконного заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, які в період з травня по жовтень 2016 року виділялись ОСОБА_8 як державна соціальна допомога при народженні дитини, використовуючи свої індивідуальні логін, пароль та електронний цифровий підпис, які надають доступ до автоматизованої банківської системи Барс «Millennium» та право обробляти комп`ютерну інформацію про банківські фінансові операції за вкладами фізичних осіб, внесла зміни в оброблювану в автоматизованій банківської системі Барс «Millennium» комп`ютерну інформацію, а саме вказала завідомо неправдиві відомості про проведення ОСОБА_8 за своїм вкладом у вказаний період часу видаткової операції - зняття готівки в сумі 10 000 грн., внаслідок чого системою було змінено залишок вкладу за рахунком № НОМЕР_1 на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи контролером-касиром територіального безбалансового відділення №10006/025 філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк», 17 травня 2016 року у робочий час, перебуваючи у приміщенні Діловецького відділення АТ «Ощадбанк» в селі Ділове Рахівського району Закарпатської області по вулиці Трибушанській, № 8, після внесення несанкціонованих змін в автоматизовану банківську систему Барс «Millennium» комп`ютерної інформації про проведення ОСОБА_8 за своїм вкладом у вказаний період часу видаткової операції на суму 10 000 грн. за рахунком № НОМЕР_1 умисно, з метою незаконного заволодіння чужим майном, сформувала за допомогою комп`ютера офіційний документ банку, а саме заяву на видачу готівки в сумі 10 000 гривень за № 4025206 (#49428839) від 17.05.2016, до якого внесла завідомо неправдиві відомості зазначивши у графі «Отримувач» недостовірні дані про особу-отримувача, зокрема вказавши в даній графі особу - ОСОБА_8 та в графі «Підпис отримувача» власноручно поставила підпис від імені ОСОБА_8 , вказані відомості завірила власним підписом та печаткою Діловецького відділення АТ «Ощадбанк».

Крім того, ОСОБА_5 , в аналогічний спосіб 18 листопада 2016 року у робочий час, перебуваючи у приміщенні Діловецького відділенні АТ «Ощадбанк», в селі Ділове Рахівського району Закарпатської області по вулиці Трибушанській, № 8, після внесення несанкціонованих змін в автоматизовану банківську систему Барс «Millennium» комп`ютерної інформації про проведення ОСОБА_8 за своїм вкладом у вказаний період часу видаткової операції на суму 10 000 грн. за рахунком № НОМЕР_1 умисно, повторно, з метою незаконного заволодіння чужим майном, сформувала за допомогою комп`ютера офіційний документ банку, а саме заяву на видачу готівки в сумі 10 000 гривень за № 4025206 (#56835076) від 18.11.2016, до якого внесла завідомо неправдиві відомості зазначивши у графі «Отримувач» недостовірні дані про особу-отримувача, зокрема вказавши в даній графі особу - ОСОБА_8 та в графі «Підпис отримувача» власноруч поставила підпис від імені ОСОБА_8 , вказані відомості завірила власним підписом та печаткою Діловецького відділення АТ «Ощадбанк».

Обвинувачена ОСОБА_5 , будучи допитаною у судовому засіданні, свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю та підтвердила обставини їх вчинення, вказані в обвинувальному акті. Зокрема пояснила, що, вона працювала контролером-касиром Діловецького відділення АТ «Ощадбанк». У жовтні 2015 року вона надала консультацію ОСОБА_8 , яка з вересня 2013 року, щомісячно, отримувала у відділенні допомогу при народженні дитини. Під час консультації вона повідомила ОСОБА_8 , що їй припинено виплату допомоги у зв`язку із досягненням дитиною трирічного віку. Хоча насправді виплата допомоги ОСОБА_8 не припинялася та грошові кошти продовжували нараховуватись на її особовий рахунок. У подальшому у квітні 2016 року, вона, знаючи про те, що на особовому рахунку ОСОБА_8 накопичились кошти за 6 місяців, вирішила привласнити їх. З цією метою вона сформувала від імені ОСОБА_8 заяву на видачу готівки у сумі 10 тисяч гривень, після цього у автоматизованій банківській системі, до якої мала доступ, внесла інформацію про стан рахунку ОСОБА_8 , провівши видаткову операцію зняття готівки. Потім, у касі відділення банку отримала вказані грошові кошти, які привласнила. Аналогічно вона зробила і у листопаді 2016 року. Всього вона привласнила 20 тисяч гривень, які були нараховані ОСОБА_8 .

У вчиненому щиро розкаялася, просила суворо її не карати, оскільки вона усвідомила свою провину і більше такого не допустить. Злочин скоїла через важкий матеріально-побутовий стан та зезадовільний стан здоров`ятак як вона важко хвора.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву у якій просила провести розгляд справи за її відсутності, жодних претензій до обвинуваченої не має, оскільки їй повністю відшкодовано завдані збитки.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 визнала себе винною, вона та інші учасники судового провадження не оспорюють докази щодо обставин справи, суд, з`ясувавши, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів у даному провадженні, тому, розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Окрім наведеного, за ініціативою сторін кримінального провадження в судовому засіданні досліджено документи, які характеризують особистість обвинуваченої ОСОБА_5 .

Так, згідно характеристики, виданої Діловецькою сільською радою, ОСОБА_5 є постійною мешканкою с. Ділове, характеризується з позитивної сторони.

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Діловецькою сільською радою, сім`я ОСОБА_5 складається з наступних осіб: ОСОБА_9 , 1959 року народження, чоловік; ОСОБА_9 , 2000 року народження, син.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_5 ніде не працює, проживає з чоловіком ОСОБА_9 , інвалідом ІІ групи та сином шкільного віку.

Згідно вимоги ВОІ УМВС України від 06.06.2017 ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Згідно довідок Рахівської районної лікарні ОСОБА_5 на обліках при психіатричному, фтизіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 09.11.2019 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на лікуванні у Закарпатському центрі зору ТОВ «ЗЦМО» з діагнозом: рубець рогівки, травматична ускладнена катаракта, передня синехія, колобома райдужки (внаслідок травми) на лівому оці.

Згідно виписки з історії хвороби № 565 від 24.10.2018 ОСОБА_5 встановлено діагноз фібріома матки великих розмірів.

З розписки ОСОБА_8 , наданої 02.06.2017 слідчому ОСОБА_10 , вбачається, що ОСОБА_8 до ОСОБА_5 не має жодних претензій матеріального чи морального характеру, оскільки ОСОБА_5 всі грошові кошти повернула.

З досудової доповіді, складеної фахівцем (з питань соціальної роботи з суб`єктами пробації) Рахівського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Закарпатській області ОСОБА_11 , стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 вбачається, що згідно зібраної інформації на обвинувачену, її способу життя, історії правопорушень, а також середньої оцінки ризику ймовірного вчинення повторного правопорушення, її виправлення можливе без позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих громадян. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів у межах визначених законодавством. Обвинувачена має мотивацію до позитивних змін, брала активну участь у підготовці досудової доповіді, надала необхідну інформацію, ознайомилася з текстом досудової доповіді, надала зауваження та пропозиції.

Вимогами ст. 85 КПК України регламентовано, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

При цьому, докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом. (Рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 по справі № 42310/04 «Нечипорук і Йойкало проти України»).

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

За змістом ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Оскільки, показання обвинуваченої ОСОБА_5 під час судового слідства послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим у п. 150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

З огляду на викладене, суд вважає, що вказані показання обвинуваченої ОСОБА_5 є належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06.12.1998 (пункт 253), "Козинець проти України" від 06.12.2007 (пункт 54), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011 (пункт 150), "Зякун проти України" від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченої ОСОБА_5 , за обставин, зазначених органом досудового розслідування, в обвинувальному акті, а її дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі; ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, вчинене повторно; ч. 1 ст. 362 КК України, як несанкціонована зміна інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчинена особою, яка має право доступу до неї; ч. 3 ст. 362 КК України, як несанкціонована зміна інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчинена особою, яка має право доступу до неї, вчинена повторно; ч. 1 ст. 200 КК України, як незаконні дії з документами на переказ, платіжними картками та іншими засобами доступу до банківських рахунків; ч. 2 ст. 200 КК України, як незаконні дії з документами на переказ, платіжними картками та іншими засобами доступу до банківських рахунків, вчинені повторно.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Окрім цього, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до п. 3 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Окрім цього, відповідно до п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, дослідивши матеріали справи, суд на підставі вимог ст. 66 КК України, визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків. Обставин, які у відповідності до вимог ст. 67 КК України, обтяжували б покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

При цьому, призначаючи вид та міру покарання ОСОБА_5 суд враховує правові позиції Верховного Суду щодо судової дискреції, у яких зазначено, що саме суду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Таким чином, при призначенні виду, міри покарання та можливості застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, з урахуванням положень ст.ст. 50, 65-67 КК України, враховує тяжкість вчинених злочинів, віднесених законом до категорії нетяжких та тяжких злочинів, не перебування ОСОБА_5 на спеціальних обліках, те, що обвинувачена позитивно характеризується за місцем свого проживання, її стан здоров`я, а також, досудову доповідь, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_5 оцінюється як середній, а ризик небезпеки для суспільства та окремих громадян не становить високої небезпеки, тому суд вважає, що виправлення її можливе без ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, суд вважає, що застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, визначеному санкцією статті, з подальшим звільненням її від відбування покарання з іспитовим строком буде відповідати тяжкості вчинених правопорушень, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

При цьому, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, то їй необхідно призначити покарання з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Дія обраного відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання скінчилася, а тому питання про його дію суд не вирішує.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати, а саме витрати на залучення експерта у сумі 989,60 грн. за проведення судово-почеркознавчої експертизи (висновок № 4/99 від 15.05.2017) слід стягнути з обвинуваченої на користь держави.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 191, ч.ч. 1, 3 ст. 362 та ч.ч.1, 2 ст. 200 КК Українита призначити їй покарання:

-за ч. 1 ст. 191 КК України у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 510 (п`ятсот десять) гривень;

-за ч. 3 ст. 191 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із фінансово-господарськими операціями на строк 2 (два) роки;

-за ч. 1 ст. 362 КК України у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 10200 (десять тисяч двісті) гривень;

-за ч. 3 ст. 362 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 200 КК України у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень;

-за ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу у розмірі 5000 (п`яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити до відбуття ОСОБА_5 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із фінансово-господарськими операціями на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням , з іспитовим строком 2 (два) роки.

Витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи (висновок № 4/99 від 15.05.2017) у сумі 989 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 60 копійок стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.
На підставі вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, чи роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити засудженій та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Головуюча суддя: ОСОБА_1