Справа № 487/1817/18
Провадження № 1-кп/487/110/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.08.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження №0003391, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Миколаєві, громадянина України, має середню освіту, не одруженого, працюючого столяром на Бронетанковому заводі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.128 КК України

сторони кримінального провадження та інші учасники справи

прокурор Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3 ,

обвинувачена ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

представник потерпілої ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним:

25.08.2017 року, приблизно о 21:30 год., більш точного часу під час досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 під час конфлікту з ОСОБА_7 , що відбувся в приміщені будинку АДРЕСА_2 , діючи необережно, не передбачаючи можливості настання шкідливих наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, повалив останню на підлогу та прижав своїм коліном її праву кисть до підлоги та тримав у такому стані продовж 10-15 хвилин, внаслідок чого у ОСОБА_7 утворився перелом лад`євидної кістки правої кисті.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ст.128 КК України та визнає його винуватим у необережному середньої тяжкості тілесному ушкодженні.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , який безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 25.08.2017 року близько 21:30 год. за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , в нього виник конфлікт з його колишньою співмешканкою ОСОБА_7 .. ОСОБА_7 спочатку лаялася, а потім з криками «Я тебе вб`ю» схопила зі столу кухонний ніж та почала на нього кидатися. Він з метою самооборони, реально сприймаючи погрози ОСОБА_7 , повалив її на підлогу на живіт, притиснув своїми руками ії руки до підлоги, а правим коліном притискав до підлоги її спину. Оскільки ОСОБА_7 не відпускала ніж, який тримала обома руками, він утримував її в такому положенні доки не приїхала поліція, яку викликала його мати ОСОБА_5 .. Раніше ОСОБА_7 йому тілесних ушкоджень будь-яких не завдавала. Своєї вини не відчуває. Не бачив щоб після зазначених подій у ОСОБА_7 був гіпс на руці.

Показання обвинуваченої ОСОБА_5 , яка безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснила, що 25.08.2017 року за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , вона почула шум на другому поверсі, зрозуміла що відбувається конфлікт. ОСОБА_3 крикнув що ОСОБА_7 з ножем. Піднявшись на другий поверх будинку, вона побачила, що ОСОБА_7 лежить на підлозі животом униз, в руці тримає ніж, а ОСОБА_3 тримає ії обома руками за руки та коліном в області спини. Вона схопила пусту пластикову пляшку і декілька разів вдарила ОСОБА_7 , щоб та випустила ніж з руки, але остання повідомила що не відпустить ніж поки не приїде поліція. Поліцію вона викликала особисто.

Показання потерпілої ОСОБА_7 , яка безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснила, що з ОСОБА_3 вони близько 14 років проживали у цивільному шлюбі в будинку ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . З серпня 2016 року їх відносини погіршилися, оскільки ОСОБА_3 був незадоволений її проживанням у зазначеному будинку. 25.08.2017 року близько 21:30 годин, вона повернулася до дому, де ОСОБА_3 почав висловлювати незадоволення з приводу килимів, що вона застелила. Розпочався конфлікт. ОСОБА_3 поводив себе агресивно, схопив її обома руками за шию та почав штовхати до сходів, оскільки події відбувалися на другому поверсі будинку. Щоб захиститися вона однією рукою схопилася за поручні, а іншою за кухонний ніж, який лежав на столі. Будь-яких погроз у бік ОСОБА_3 вона не висловлювала. При цьому ОСОБА_3 правою рукою вибив з її руки ніж, а лівою рукою потяг від чого вона впала на підлогу на живіт. Після цього ОСОБА_3 разів п`ять вдарив її кулаками в область спини. Їй вдалося дотягтися до ножа правою рукою. В цей час ОСОБА_3 своїм правим коліном притиснув її праву кисть до підлоги, лівим коліном притиснув до підлоги її шию, а лівою рукою притискав до підлоги її ліву руку. В такому положенні вона знаходилася приблизно 15 хвилин, поки не приїхала поліція, яку викликала ОСОБА_5 .. Випустити ніж з рук вона не мала можливості, оскільки ОСОБА_3 міцно прижимав її кисть до підлоги, що не дозволяло розтиснути пальці. Коли ОСОБА_3 утримував її на підлозі, він ніяких ударів уже їй не завдавав. Тільки ОСОБА_5 напівпустою пляшкою об`ємом 1,5 літрів наносила їй численні удари по спині. Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_3 її відпустив, вона віддала ніж, а останній почав розповідати поліцейським, що вона намагалася його вбити. 26.08.2017 року вона відчувала біль у кисті правої руки, спині та шиї з приводу чого змушена була звертатися в лікарню, де їй після огляду повідомили що в неї перелом лад`євидної кістки та наклали гіпс.

Показання свідка ОСОБА_9 , який безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що ОСОБА_7 , яка є його матір`ю проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 близько 14 років. Останнім часом між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 виникали конфлікти, які переростали у бійку. 25.08.2017 року його не було вдома, оскільки працював у нічну зміну. В цей день ОСОБА_7 йому зателефонувала та повідомила, що її побили. Зустрілися наступного дня біля 11:00-12:00 годин на вул. Обсерваторній біля лікарні №4. ОСОБА_7 розповіла, що напередодні в неї виник конфлікт з ОСОБА_3 , під час якого той повалив її на підлогу, а ОСОБА_5 била пляшкою по спині, а вона бажаючи себе захистити схопила ніж. Після огляду в лікарні, він разом з ОСОБА_7 поїхав до ЛШМД м. Миколаєва, де останній наклали гіпс.

Показання свідка ОСОБА_10 , яка безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_5 та ОСОБА_11 . Між обвинуваченими та потерпілою часто виникають конфлікти, бо чутно крики, приїжджала поліція. Знає, що у ОСОБА_7 була проблема з рукою, коли це було не пам`ятає.

Зазначені показання повністю підтверджуються письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні:

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.08.2017 року, яким зафіксовано заяву ОСОБА_7 з проханням вжити заходів до її цивільного чоловіка, який вчинив сварку, лаявся нецензурною лайкою, наносив їй тілесні ушкодження, зареєстрованим в ЖЄО за №16921 від 25.08.2017 року.

Зазначені матеріали ЖЄО були направленні до начальника СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області для прийняття рішення в порядку ст..214 КПК України, про що свідчить відповідний супровідний лист.

Витягом з ЄРДР, щодо реєстрації 26.08.2017 року кримінального провадження №0003391 за заявою ОСОБА_7 з правовою кваліфікацією ст.128 КК України.

Довідкою №1274 від 26.08.2017 року, що міститься в медичній картці ОСОБА_7 , яка була добровільно видана потерпілою 20.02.2018 року, що підтверджується її письмовою заявою, оглянута слідчим СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області (протокол огляду предмету від 20.02.2018 року) та визнана речовим доказом згідно постанови слідчого від 20.02.2018 року, в якій зафіксовано діагноз: забій грудного та поперекового відділу хребта, перелом лад`євидної кістки правої кисті, підшкірні гематоми шиї, передньої поверхні грудної клітини.

Згідно висновку експерта №1282 від 29.08.2017 року, зробленого на підставі постанови слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 від 26.09.2017 року, у ОСОБА_7 мають місця тілесні ушкодження у вигляді синців спини, правої верхньої кінцівки, садна передньої поверхні грудної клітини, перелому лад`євидної кістки правої кисті. При цьому перелом лад`євидної кістки правої кисті відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (строком більше 21ї доби). Утворення наявних у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень при падінні тіла на площину з висоти власного зросту малоймовірно.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.03.2018 року з відповідним відеозаписом, яким зафіксовані пояснення ОСОБА_7 з приводу обставин нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 25.08.2017 року, відображено порядок та механізм їх нанесення, розташування обвинуваченого та потерпілої відносно один до одного, які узгоджуються з показаннями ОСОБА_7 у судовому засіданні та наявними тілесними ушкодженнями, встановленими медичною документацією. Зазначений відеозапис проведення слідчого експерименту було продемонстровано потерпілій в присутності представника, понятих та статиста, будь-яких зауважень не надійшло, що зафіксовано в протоколі демонстрації (ознайомлення) відеозапису від 23.03.2018 року.

Отже, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, з точки зору їх належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому судом враховано висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбеера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, в яких зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

При цьому суд, аналізуючи показання ОСОБА_3 , надані ним в судовому засіданні, стосовно того що він діяв в межах необхідної самооборони, вважає їх такими, що не відповідають дійсності, оскільки вони протирічать іншим доказам дослідженим при розгляді кримінального провадження та на переконання суду є способом захисту, що обраний обвинуваченим, та надані з метою уникнути відповідальність за вчинення кримінального правопорушення.
Так Пленум ВСУ в своїй Постанові №1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» роз`яснив, що слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у
разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших
предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Так в судовому засіданні даючи пояснення обвинувачений зазначав, що спочатку вибив ніж з рук потерпілої ОСОБА_7 , а потім зробив підсічку та повалив останню на підлогу, що узгоджується і з показами самої потерпілої. В той же час, на питання представника потерпілої, він пояснив, що руку ОСОБА_7 , в якій вона тримала ніж, він схопив своєю рукою, та більше не відпускав, повалив потерпілу на підлогу та утримував в такому положенні до приїзду поліції. Із зазначених суперечливих пояснень обвинуваченого не можливо дійти висновку про беззаперечну відсутність можливості іншим чином, без застосування до потерпілої дій травмуючого характеру, завадити її, як на його думку, протиправним діям, спрямованим на завдання шкоди його життю чи здоров`ю, а тому суд не вбачає в діях обвинуваченого ознак необхідної оборони.
Крім того, суд критично ставиться до зауважень захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , з приводу недоведеності отримання потерпілою тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості в зазначену в обвинувальному акті дату з урахуванням висновку експерта №1282 від 29.08.2017 року, де зазначено про давність утворення тілесних ушкоджень біля 5-6 діб до часу огляду, оскільки вони спростовуються медичною документацією, дослідженою в судовому засіданні, а також показами самого обвинуваченого та потерпілої.

За положеннями ст..9 Конституції України, ч.2 ст.8 КПК України, ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до положень ст..6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, викладену у справі «Еззе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Так ОСОБА_3 з урахуванням приписів ст.12 КК України, вчинив нетяжкий злочин.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до положень ст.66 КК України судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до положень ст.67 КК України - судом не встановлено.

Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні та в Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває. Згідно доповіді, складеної представником персоналу органу пробації: «виправлення ОСОБА_3 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, ймовірність вчинення повторного правопорушення, можливе без позбавлення його волі».

Відповідно до положень ст..65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженого та запобігання скоєнню ним нових злочинів, з врахуванням вищезазначених обставин, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_3 покарання у межах санкцій ст.128 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді громадських робіт на строк двісті годин.

Захід забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_3 не обирався.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Речовий доказ медичну картку ОСОБА_7 , долучену до матеріалів кримінального провадження повернути ОСОБА_7 ..

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1