ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2228/20 Справа № 183/3203/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь

в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000625, за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 13 серпня 2020 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисники обвинуваченого просять ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року про продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисники обвинуваченого посилаються на те, що посилання прокурора в клопотання про продовження дії запобіжного заходу на той факт, що ОСОБА_9 є мешканцем Дніпра та не має законного джерела прибутку не зовсім відповідають дійсності. Так, ОСОБА_9 зареєстрований в АДРЕСА_1 , але фактично проживає зі своєю матір`ю за адресою АДРЕСА_2 , про що прокурор знав достеменно, так як у врученому обвинувальному акті ще від 18 квітня 2020 року вказана саме ця адреса проживання обвинуваченого.
Таким чином, захисники вважають ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором не доведений.
Щодо можливого впливу ОСОБА_9 на свідчення потерпілого та свідків по справі, то сторона захисту, також вважає цей ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України не доведеним. Так, ОСОБА_9 понад два тижні знаходився під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту і за весь цей час жодної спроби втрутитися у хід справи не здійснив, більш того, обвинувачений під час домашнього арешту сумлінно виконував всі вимоги, які перед ним були поставлені слідчим та прокурором.

Також захисники звертають увагу на дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має зареєстроване місце проживання і фактично проживає зі своєю матір`ю в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, фактів незаконного впливу на потерпілого та свідків по справі не наведено, а тому утримання ОСОБА_9 під вартою, на думку захисників, незаконне та необґрунтоване, так як жоден ризик передбачений ст. 177 КК України стороною обвинувачення не доведений.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року ОСОБА_9 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 13 серпня 2020 року, включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що обставини, які були підставою для його застосування 06 травня 2020 року, а саме можливість переховуватися від суду та впливати на потерпілого та свідків, себе не вичерпали, оскільки на даний час судовий розгляд не розпочато, а тому суд вважав необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного вище ризику.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисників і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Частиною 3 статтею 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000625 від 18.04.2020 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06.05.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 15.06.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 .

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 315 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, особисто знайомий з потерпілим та свідками, проживає з ними в одному населеному пункті, окрім того дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 було продовжено у підготовчому судовому засіданні, розгляд кримінального провадження триває, потерпілий та свідки не допитані судом, докази не досліджувалися.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисників щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Твердження захисника про те, що обвинувачений понад два тижні перебував під домашнім арештом, де сумлінно виконував передбачені КПК України вимоги, не може бути взято до уваги, оскільки ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.04.2020 року, якою ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту було скасовано ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06.05.2020 року та обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Твердження захисників про те, що обвинувачений раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання і фактично проживає зі своєю матір`ю, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисників залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4