КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5
ОСОБА_6
ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0007913 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 3 серпня 2018 року, яким
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Двуреченск, Сисертського р-ну, Свердловської обл., Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання:
- за п. 12, ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого визначено ОСОБА_8 до відбування покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна;
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Києва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання:
- за п. 12, ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого визначено ОСОБА_9 до відбування покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна,

за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_14
ОСОБА_15
ОСОБА_16
потерпілої ОСОБА_17
представника потерпілої ОСОБА_11
перекладача ОСОБА_18
Мохамед- ОСОБА_19
ОСОБА_20
захисників ОСОБА_12
обвинувачених ОСОБА_9
ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнані винуватими в тому, що 6 серпня 2016 року, перебуваючи за місцем свого проживання - в кім. АДРЕСА_2 , вступили у попередню змову між собою, спрямовану на умисне вбивство ОСОБА_21 , при цьому, розробили план скоєння вбивства.
Згідно з розробленим планом ОСОБА_22 та ОСОБА_8 під приводом спільного відпочинку повинні були у вечірній час 7 серпня 2016 року разом з ОСОБА_23 виїхати до Білодібровного лісництва КП «Дарницького лісопаркового господарства» в Деснянському районі м. Києва, а саме, до 6 км автодороги в напрямку села Зазім`я Броварського району Київської області, нібито, для поїздки до одного з кафе, розташованих у цьому районі. Проїжджаючи по вказаній дорозі, ОСОБА_22 повинна була попросити ОСОБА_23 зупинити автомобіль під приводом вийти і відправити свої природні потреби. Після чого ОСОБА_22 , вийшовши з автомобіля ОСОБА_23 , повинна була знаходитись поруч і стежити за навколишньою обстановкою з метою попередити ОСОБА_8 в разі появи сторонніх людей для подальшого безперешкодного зникнення з місця скоєння злочину, а в цей час ОСОБА_8 , перебуваючи на задньому сидінні в автомобілі ОСОБА_23 , повинен був за допомогою заздалегідь підготовленого комп`ютерного шнура задушити ОСОБА_23 , тобто, вчинити вбивство, і в подальшому труп останньої спільно з ОСОБА_24 заховати у лісі.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_23 , готуючись до вчинення вбивства, 7 серпня 2016 року приблизно о 12.20 годині ОСОБА_22 та ОСОБА_8 приїхали громадським транспортом до Білодібровного лісництва КП «Дарницького лісопаркового господарства» в Деснянському районі м. Києва, а саме, на 6 км автомобільної дороги в напрямку села Зазім`я Броварського району Київської області, де оглянули місцевість, визначили місце скоєння вбивства ОСОБА_23 , а також місце приховування її трупа.
Відповідно до попередньої домовленості по телефону з подружжям ОСОБА_25 о 18.15 год. 7 серпня 2016 року ОСОБА_23 приїхала на автомобілі марки «Infiniti FX35» номерний знак № НОМЕР_1 до станції метро «Чернігівська», що на перехресті Броварського проспекту та вул. Гната Хоткевича в м. Києві. В цей час ОСОБА_22 , діючи відповідно до плану вчинення злочину та розподілених ролей з ОСОБА_8 , сіла на переднє пасажирське сидіння зазначеного автомобіля, а ОСОБА_8 сів на заднє пасажирське сидіння. Після чого ОСОБА_23 , керуючи вказаним автомобілем, поїхала в напрямку м. Бровари Київської області і звернула в напрямку Білодібровного лісництва КП «Дарницького лісопаркового господарства» в Деснянському районі м. Києва та в напрямку села Зазім`я Броварського району Київської області. Приблизно о 18.30 год., проїжджаючи по 6-му кілометру зазначеної автомобільної дороги, ОСОБА_22 , діючи умисно, на виконання відведеної ролі, з метою вчинення вбивства ОСОБА_23 , попросила останню зупинити автомобіль для того, щоб вийти і відправити свої природні потреби. Коли ОСОБА_23 зупинила автомобіль, ОСОБА_22 вийшла з нього і відійшла недалеко в сторону, де стежила за навколишньою обстановкою з метою попередити ОСОБА_8 в разі появи сторонніх осіб для подальшого безперешкодного зникнення з місця скоєння злочину.
У цей час ОСОБА_8 , діючи умисно, знаходячись на задньому сидінні вказаного автомобіля, відповідно до раніше розробленого плану, спрямованого на вбивство, заздалегідь підготовленим комп`ютерним шнуром, який він накинув на горло ОСОБА_23 , почав здавлювати шию останньої до того моменту, поки вона не перестала дихати, в результаті чого, від механічної асфіксії ОСОБА_23 померла. Надалі, ОСОБА_8 сів за кермо зазначеного автомобіля, а ОСОБА_22 сіла на заднє пасажирське сидіння, та ОСОБА_8 від`їхав в глибину лісу, де ОСОБА_8 та ОСОБА_22 витягнули труп ОСОБА_23 із зазначеного автомобіля та сховали його в ямі, розташованій в лісі, закидавши побутовим та будівельним сміттям. Після цього ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на вказаному автомобілі з місця вчинення злочину зникли.
Крім того, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, 7 серпня 2016 року приблизно о 19.00 годині, знаходячись на території Білодібровного лісництва КП «Дарницького лісопаркового господарства» в Деснянському районі м. Києва, а саме, неподалік від 6 км автомобільної дороги в напрямку села Зазім`я Броварського району Київської області, умисно, незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме, автомобілем марки «Infiniti FX35» номерний знак № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_23 . При цьому після вчинення вбивства ОСОБА_23 . ОСОБА_8 сів за кермо вказаного автомобіля, керуючи яким, спільно з ОСОБА_9 , яка сіла на переднє пасажирське сидіння, незаконно заволоділи зазначеним транспортним засобом вартістю 173642 грн., на якому з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим автомобілем на власний розсуд.
Крім того, 7 серпня 2017 року приблизно 19.00 год. ОСОБА_9 , знаходячись на території Білодібровного лісництва КП «Дарницького лісопаркового господарства» в Деснянському районі м. Києва, а саме, неподалік від 6 км автомобільної дороги в напрямку села Зазім`я Броварського району Київської області, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, вступила в попередню змову з ОСОБА_8 . Після чого, діючи узгоджено, після вчинення вбивства ОСОБА_23 , таємно викрали майно останньої, а саме: мобільний телефон моделі «Samsung GT-S5611» IMEL НОМЕР_2 вартістю 762,53 грн.; мобільний телефон «Samsung GT-18262» IMEL НОМЕР_3 вартістю 500 грн.; а всього майно загальною вартістю 1262, 53 грн., з яким з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд.

Цим же вироком вирішені питання судових витрат, речових доказів, цивільного позову.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 закрити за відсутністю в їх діях складу кримінальних правопорушень.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_12 зазначає про те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Захисник ОСОБА_12 вказує на те, що місцевим судом було досліджено протокол про результати проведення оперативно-технічного заходу № 9 від 6 жовтня 2016 року та стенограму до нього, а також відеозапис вказаної дії, на якій зображено, як працівник поліції спілкується з обвинуваченими. У своєму вироку суд першої інстанції вказує, що бесіда була невимушеною, ніякого тиску на ОСОБА_8 не чинилося, ОСОБА_8 , навіть, запропонував працівнику поліції звертатися один до одного на «ти». Разом з тим суд не надав будь-якої оцінки тому факту, що ОСОБА_8 на момент, так званого, спілкування з працівником поліції був взагалі без процесуального статусу, однак, перебував у службовому кабінеті працівника поліції пристебнутий до ніжки дивану, що повністю спростовує висновок суду про невимушеність бесіди. Також суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_8 до цього вже перебував в управлінні поліції та навіть приймав участь у слідчих діях, знов-таки без процесуального статусу.
Крім того захисник ОСОБА_12 звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням ОСОБА_8 , викладеним у стенограмі. Так ОСОБА_8 зазначав, що, нібито, душив потерпілу проводом від зарядного пристрою до телефону, а не комп`ютерним шнуром, як це встановлено у вироку суду. Також ОСОБА_8 вказує, що тричі накидав вказаний шнур на шию потерпілої, один із разів він перебував обличчям до обличчя з потерпілою, що, за позицією судово-медичного експерту, не могло спричинити такі тілесні ушкодження потерпілій. Суд не надав вмотивованого висновку, чому не взяв вказані факти до уваги.
Що стосується протоколу огляду місця події від 25 серпня 2016 року, то захисник ОСОБА_12 наголошує на тому, що місцевий суд взагалі не звернув уваги, що слідча дія - огляд місця події відбулася з грубим порушенням закону, адже згідно з протоколом у слідчій дії брали участь слідчий ОСОБА_26 , поняті та ОСОБА_8 . Однак, такі процесуальні особи, як захисник, судово-медичний експерт та перекладач, оскільки ОСОБА_8 є громадянином РФ та погано розуміє українську мову, участі у вказаній дії не брали. Також у протоколі не вказані інші особи, які брали участь у даній слідчій дії, а саме оперативні працівники, оператор та інші присутні.
Окрім того, як стверджує захисник ОСОБА_12 , разом із протоколом судом першої інстанції досліджувався відеозапис вказаної події, на якому видно, що ОСОБА_8 , який на момент проведення огляду не має процесуального статусу, пристебнутий кайданками до якоїсь особи, яка не зазначена у протоколі, на руках у ОСОБА_8 синці від кайданок, що свідчить про те, що ОСОБА_8 вже протягом тривалого часу фактично позбавлений волі. Крім того вказане відео починається з того, що слідчий спілкується з ОСОБА_8 , потім починає задавати питання та на 28 секунді відео переривається, після чого слідча дія починається з початку.
Також захисник ОСОБА_12 звертає увагу на те, що судом не було надано оцінку тому факту, що на відео також немає трупу потерпілої, який згідно протоколу огляду був вилучений у ході огляду, а допитаний у судовому засідання судово-медичний експерт ОСОБА_27 пояснив суду, що особисто брав участь у вказаній вище слідчій дії, та саме ОСОБА_8 добровільно та без будь-якого примусу вказав на місце знаходження трупу потерпілої та зазначив механізм спричинення тілесних ушкоджень. Однак, як зазначає захисник, експерт не зміг пояснити той факт, що його немає на відеозапису. Даний факт, на думку захисника, прямо свідчить про фальсифікацію співробітниками поліції матеріалів кримінального провадження.
Що стосується показань свідка ОСОБА_28 , який пояснив суду, що працівники поліції змогли знайти труп потерпілої виключно завдяки тому, що ОСОБА_8 25 серпня 2016 року самостійно вказав їм на місце знаходження трупу, то судом взагалі залишився поза увагою той факт, що ще 19 серпня 2016 року друг сім`ї ОСОБА_21 повідомив по телефону потерпілу ОСОБА_29 про те, що поліція вже знайшла труп потерпілої. Дана обставина описана у вироку суду, однак, залишилася без належної оцінки. Разом з тим вказаний факт збігається з показаннями свідка ОСОБА_28 , який зазначив, що автомобіль потерпілої був знайдений 15 серпня 2016 року, та після чого вони планували обшукати усю можливу місцевість у лісі з метою знайти тіло потерпілої.
Окрім того, як наголошує захисник ОСОБА_12 , судом першої інстанції залишилися поза увагою обставини незаконного заволодіння свідками ОСОБА_30 та ОСОБА_31 автомобілем марки «Infinity», який належав потерпілій. Захисник ОСОБА_12 звертає увагу на те, що вказані свідки 15 серпня 2016 року фактично самостійно незаконно та умисно заволоділи транспортним засобом потерпілої, зняли з нього номерні знаки та умисно знищили будь-які докази шляхом витирання відбитків пальців у салоні автомобілю та на дверних ручках. В даній ситуації, на думку захисника, не зрозуміла позиція суду щодо встановлення вини ОСОБА_25 в частині обвинувачення за ст. 289 КК України, оскільки свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 визнали свої дії в суді.
Також, як зазначає апелянт, судом не було надано належної оцінки огляду квартири потерпілої. Так судом досліджувався протокол огляду місця події, згідно з яким, проводився огляд квартири потерпілої та яка на момент огляду була відчинена, а замок зламаний. Проте даний факт залишився поза увагою як працівників поліції, так й суду, не говорячи вже про незаконність проведення такого огляду з дозволу, нібито, двоюрідної сестри потерпілої, яка не має ніякого відношення до власності на вказану квартиру.
Захисник ОСОБА_12 стверджує про те, що стороною обвинувачення взагалі не було доказано час, нібито, скоєння ОСОБА_25 умисного вбивства потерпілої. Так у судовому засіданні були досліджені усі висновки судово-медичних експертиз, які проводилися під час досудового слідства, та встановлено, що перед експертами взагалі не ставилося питання про час смерті потерпілої, а допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_27 вказав, що смерть ОСОБА_23 могла настати як 7 серпня, так й 8, та навіть 9 серпня 2016 року. Також експерт повідомив, що вказав у лікарському свідоцтві про смерть дату смерті ОСОБА_23 7 серпня 2016 року зі слів ОСОБА_8 .
З метою встановлення дати смерті потерпілої стороною захисту було заявлено клопотання про призначення та проведення в рамках даної кримінальної справи судово-медичної експертизи, однак, судом було відмовлено у задоволенні такого клопотання без належного вмотивування.
На переконання захисника ОСОБА_12 , суд першої інстанції у своєму вироку обґрунтував свою недовіру до обвинувачених, оскільки вони надавали інші свідчення працівникам поліції, тому, на думку суду, показання обвинувачених, надані у суді, є нелогічними, непослідовними та такими, що направлені на уникнення кримінальної відповідальності, що, на думку захисника, у черговий раз свідчить про упередженість та необ`єктивність суду першої інстанції при розгляду даної справи.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок у зв`язку з неповнотою судового слідства, неправильною оцінкою наданих стороною обвинувачення доказів та неоднозначністю винесеного вироку. Просить виправдати його по всіх обвинуваченнях, кримінальне провадження закрити.
На думку обвинуваченого, все кримінальне провадження ґрунтується на доказах, отриманих незаконним шляхом, або ж на показаннях, надиктованих працівниками Голосіївського УП ГУ НП, про що він і наголошував в суді першої інстанції, але він не був почутий.
Обвинувачений посилається на те, що коли він та його дружина ОСОБА_9 прибули до Голосіївського УП 25 серпня 2016 року, то обманом були розведені по різних кабінетах, і в кабінеті на 5 поверсі працівники поліції стали морально та фізично вимагати зізнання у злочинах, яких він не вчиняв. При цьому не було роз`яснено жодних прав. Також обвинувачений вказує на те, що через деякий час в кабінет прибігла його дружина ОСОБА_9 вся в сльозах, але її в грубій та нецензурній формі виштовхали з кабінету, і в подальшому працівники поліції пояснювали обвинуваченому, що вони (поліцейські) можуть все якщо захочуть, практично до застосування фізичної болі.
Також обвинувачений ОСОБА_8 вказує на те, що він разом з працівниками поліції поїхав в невідому йому місцевість, а по дорозі працівники поліції говорили йому, що він має підтвердити вбивство, і таким чином він ( ОСОБА_8 ) дізнався про те, що ОСОБА_23 задушили, а на місці, на яке він разом з поліцейськими прибули, мав показувати, як він вчинив вбивство, і тільки таким чином його дружину ОСОБА_9 ніхто не зачепить. Обвинувачений вказує на те, що під час перегляду відеозапису, працівниками поліції не було вказано його статус, але таким зауваженням суд не надав оцінки, що свідчить, на думку обвинуваченого, про упереджене ставлення суду до нього.
Обвинувачений звертає увагу на те, що на час, коли він був доставлений працівниками поліції, на місці трупу не було, і його не доставляли на місце, де був труп, а пізніше вже його привезли до райвідділу і у спокійній обстановці працівники поліції в черговий раз проінструктували його, що говорити перед керівництвом та слідчим в іншому кабінеті.
В подальшому, як вказує обвинувачений, його привели в інший кабінет, де його пристебнули кайданками до дивану, і в черговий раз проговорили те, що він має говорити слідчому, що у подальшому й стало основою обвинувачення його та його дружини ОСОБА_9 .
На думку обвинуваченого, судом першої інстанції не взято до уваги місцезнаходження, куди його ( ОСОБА_8 ) привозили працівники поліції, адже на тому місці трупа не було, і він його не бачив. При цьому труп знаходився на протилежній стороні через дорогу в лісі.
Обвинувачений ОСОБА_8 звертає увагу на те, що стороною обвинувачення не доведено до суду точне місцезнаходження трупа і, відповідно, місце вчинення злочину, а суд не взяв до уваги такі обставини, що свідчить про явну неповноту судового слідства.
Окрім того, як наголошує обвинувачений, судом безпідставно, зі слів свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , встановлено, що автомобіль ОСОБА_23 було знайдено в лісі. Суд, не зрозуміло чому, оглянув тільки фототаблицю знайдених деяких речей: три порожні пляшки з під пива «Зіберт», два пакетики з гранулами, дві аудіокасети, пара босоніжок, пульт ДУ, щітка, які не мають жодного відношення до автомобіля ОСОБА_23 . При цьому, як вказує обвинувачений, зазначені свідки в суді зовсім не знали, де знайшли автомобіль і куди його перегнали.
Крім того, як стверджує обвинувачений, свідки в суді самі зізнались, що самостійно зняли блокування з автомобіля і в подальшому перегнали автомобіль, але за таких обставин, суд, не зрозуміло чому, не побачив у діях свідків склад злочину незаконного заволодіння транспортним засобом.
Обвинувачений ОСОБА_8 звертає увагу на те, що суд не дав правильної оцінки показанням обвинувачених, а зупинився тільки на показаннях, наданими останніми в УП, які говорили працівники поліції, що також обвинувачений розцінює як упереджене ставлення суду до обвинувачених.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілої ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині кваліфікацій дій обвинувачених та призначеного покарання у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, з не взяттям судом до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його висновки, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість; постановити новий вирок, яким включити у кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кваліфікуючу ознаку п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років та призначити обом обвинуваченим додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Як зазначає представник потерпілої в апеляційній скарзі, саме подружжя ОСОБА_25 за попередньою змовою групою осіб вчинило умисне вбивство ОСОБА_23 , з якою у ОСОБА_9 поступово склалися складні стосунки на ґрунті того, що потерпіла почала підозрювати обвинувачену у вчиненні шахрайських дій відносно неї, у зв`язку з чим зверталася до різних людей за допомогою у викритті ОСОБА_9 , а також за попередньою змовою групою осіб незаконно заволоділи транспортним засобом та мобільними телефонами ОСОБА_23 .
При цьому, як вказує представник потерпілої, суд встановив, що наведені докази є належними, допустимими, зібраними з дотриманням норм КПК України, а також встановив на підставі показань сестри вбитої - потерпілої ОСОБА_10 та свідків, що вбита ОСОБА_23 передавала значні суми грошових коштів ОСОБА_9 для вирішення різних питань. При цьому суд зазначив, що мови про те, що ці гроші обвинувачена повинна буде повернути вбитій ОСОБА_23 , не йшло. Також представник потерпілої звертає увагу на те, що ОСОБА_23 весь час спілкування з обвинуваченою ОСОБА_9 (дівоче прізвище ОСОБА_36 ) довіряла їй та до останнього не хотіла вірити, що саме її подруга ОСОБА_37 так зухвало обманює.
Представник потерпілої наголошує на тому, що вказані обставини підтверджується показаннями свідків ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , потерпілої ОСОБА_10 , адже всі вони показали, що намагалися своїми порадами припинити спілкування потерпілої ОСОБА_23 з обвинуваченою ОСОБА_24 , радили написати заяву у поліцію щодо нечесних дій обвинуваченої відносно потерпілої.
На думку представника потерпілої, не зрозуміло чому, суд не взяв до уваги докази мотиву вбивства потерпілої, а саме дані протоколу за результатами проведення на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду міста Києва від 23 серпня 2016 року оперативно-технічного заходу із застосуванням аудіо-, відео контролю- та оглянутим в судовому засіданні компакт-диску, серійний номер 001 802 +RC ВЗ Е4 12466, з надписом «таємно, інв. № 83т від 25 серпня 2015 р. Голосіївське УП», в файлі під назвою НОМЕР_4 папки 16 08 25 (надалі відео НСРД).
Також представник потерпілої вказує на те, що дії потерпілої, як звернення до обвинуваченої ОСОБА_45 з вимогою повернути їй раніше передані гроші, у зв`язку з дізнанням потерпілою правдивої інформації з компетентних органів про відсутність у неї проблем, за, нібито, вирішення яких, потерпіла й передавала обвинуваченої ОСОБА_9 крупні суми грошей, спровокували її вбивство обвинуваченою ОСОБА_9 та її чоловіком - обвинуваченим ОСОБА_8 . Саме у цьому й полягає корисливий мотив вбивства потерпілої ОСОБА_23 обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_25 - не повертати потерпілій отриманні у неї, обманним шляхом, кошти. На думку представника потерпілої, корисливий мотив вбивства обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 полягає у бажанні обвинувачених уникнути матеріальних витрат щодо повернення потерпілій грошей, які остання вимагала від обвинуваченої ОСОБА_9 , у зв`язку із розумінням вбитої ОСОБА_23 , що ніяких проблем у неї не існує, що ніякого кримінального провадження щодо неї та її сестри ОСОБА_10 не реєструвалося, що гроші на вирішення таких проблем вона надавала ОСОБА_9 помилково, а тому й вимагала їх повернення.
Представник потерпілої вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки (показання свідка ОСОБА_28 та відео НСРД в частині визначення обвинуваченим ОСОБА_8 мотиву вбивства ОСОБА_23 ), що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (виключення з кваліфікації дій обвинувачених кваліфікуючої ознаки - п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України), що само по собі призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, а саме не призначення обом обвинуваченим додаткового покарання у виді конфіскації майна та призначення обом обвинуваченим покарання у виді 12 років позбавлення волі, що є недостатнім для виправлення останніх та попередження нових злочинів, є м`яким для ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з огляду на тяжкість скоєних ними злочинів, їх поведінки після скоєного та під час судового слідства.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 закрити.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 зазначає про те, що в ході судового розгляду було достатньо ретельно вивчено докази, надані слідством, та встановлено, що вони не мають беззаперечної сили стосовно доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в скоєнні злочину передбачених п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Захисник ОСОБА_13 вказує на те, що в порушення вимог ст. 384 КПК України відсутні відмітки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про небажання розгляду справи судом присяжних. Роз`яснення прокурором проводилося за відсутності адвоката обвинувачених, що теж унеможливило роз`яснення такого права та відмова від нього обвинувачених, так як вони - особи не обізнані та, навіть, перелік статей не дає їм можливості вникнути в їх зміст та прийняти рішення. Як наголошує захисник ОСОБА_13 , суд під час підготовчого засідання зобов`язаний був роз`яснити обвинуваченим право на розгляд кримінального провадження щодо них таким складом суду, про що робиться відмітка у журналі судового засідання. Крім цього, як зазначає захисник, таке роз`яснення фіксується за допомогою звукозаписувального технічного пристрою під час повного фіксування судового засідання, і в разі, якщо обвинувачений не може визначитися з реалізацією такого права, то суд може оголосити перерву для прийняття ним остаточного рішення. Суд не з`ясував, чи було клопотання у обвинувачених про застосування суду присяжних, чи вони відмовляються від такого права, чи вірно обвинувачені розуміють такі права та можливості. На переконання захисника ОСОБА_13 , таке не з`ясування в обвинувачених наявності чи відсутності такого бажання є безумовним порушенням права на захист, тим більше, що після спілкування із захисником ОСОБА_22 виявила бажання скористуватися правом на суд присяжних, пояснюючи, що вона не розуміла зміст перелічених статей прокурором, та суд не з`ясував її думку з цього приводу, при тому, що під час підготовчого засідання обвинувачений може також з власної ініціативи заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
Також захисник ОСОБА_13 акцентує увагу на тому, що до матеріалів кримінального провадження не долучено протоколу затримання ОСОБА_9 та ОСОБА_46 . Крім того, захисник зазначає, що наявні й інші порушення кримінального процесуального закону, встановлені в ході судового розгляду, які, на думку захисту, є недопустимими. Поняття «щойно», передбачене ст. 208 ч. 1 п. 2 КПК України, розширеному тлумаченню не підлягає, тобто, кримінальним процесуальним законом встановлено право уповноваженої на те особи затримувати осіб одразу після вчинення останніми відповідних злочинних дій.
Як вказує захисник, коли фактично та на підставі чого були затримані ОСОБА_25 , судом не розглядалося, певний час вони були позбавлені волі у приміщенні Голосіївського УП НП тільки з однією метою, психічного та фізичного примусу, для дачі визнавальних показань.
Також, захисник звертає увагу на те, що відповідно до клопотання від 22 серпня 2016 року слідчий звернувся про дозвіл на проведення НСРД (розшукової) (розсекречена 16 листопада 2016 року). Відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва було надано дозвіл на НСРД, відео контроль - аудіо в каб. 503 та каб. 507 по вул. Голосіївська 15, терміном 60 діб відносно ОСОБА_25 . Слідство вже підозрювало ОСОБА_9 та ОСОБА_9 з 10 серпня 2016 року у скоєнні злочину. Проте не зрозуміло, чому підозра останнім було вручена тільки 25 серпня 2016 року та звідкіля слідчий міг знати, що НСРД буде проводитися у вищенаведених кабінетах з участю обвинувачених. На думку сторони захисту, це свідчить тільки про те, що слідство заздалегідь призначило ОСОБА_25 підозрюваними та почало формувати докази відносно них, а саме у приміщенні Голосіївського УП НП примусити їх здійснити визнавальні показання. На думку захисника, 10 серпня 2016 року доказів не було.
Також захисник ОСОБА_13 наголошує, що суд помилково взяв як обвинувальний доказ протокол про результати оперативно технічного заходу № 9 - така форма протоколу, в якій він складений, не передбачена КПК України, і він не відповідає вимогам ст.104 КПК України. Вищезазначений протокол від 6 жовтня 2016 року, де вказано, що запис розпочато 25 серпня 2016 року о 16.06 хв. з фрази.. «в наручниках заводять ОСОБА_22 », стенограма до протоколу від 6 жовтня 2016 року про проведення оперативно-технічного заходу від 28 лютого 2017 року, при тому, що захід був проведений 25 серпня 2016 року. Протокол процесуальної дії складається після закінчення цієї дії із зазначенням часу початку та закінчення, чого не зроблено, що ставить під сумнів взагалі проведення цієї дії, тим більше, при такому тривалому часі між початком та складанням.
Крім того, як вказує захисник ОСОБА_13 , до матеріалів кримінального провадження не надано розсекреченої постанови прокурора, якою дозволено НСРД, відповідно, вона не виносилося.
Також апелянт зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутній протокол, у якому зафіксовано, на які технічні засоби проводилося аудіо-відео фіксація НСРД, кому вони передавалися для використання. Висновки експерта про те, що записи не монтовані, викликають сумнів, так як висновок експерта не відповідає закону та вимогам до нього, що призводить до визнання його неналежним та таким, що не відповідає вимогам закону.
На думку захисника ОСОБА_13 , не можуть бути взяті до уваги показання свідка ОСОБА_47 , яка на даний час отримує заробітну плату від ОСОБА_48 сестри потерпілої, показання свідка ОСОБА_49 не доводять причетність ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до інкримінованих останнім злочинів. Показання свідка ОСОБА_50 суд також не може взяти до уваги, оскільки вони не підтверджують намір ОСОБА_9 та ОСОБА_51 вчинити злочини, передбачені п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст.289 КК України. Свідок ОСОБА_50 не була свідком подій та є зацікавленою та залежною особою, так як отримує зарплату від сестри потерпілої, знаходиться під її впливом, це також стосується показань свідка ОСОБА_52 та ОСОБА_53 .
Що стосується показань свідка ОСОБА_28 , то останній є посадовою особою, яка займалася розкриттям злочину, фактично він призначив на посаду винних по справі ОСОБА_25 , тим більш під час судового розгляду ОСОБА_8 говорив про примушування до зізнання у вбивстві та пограбунку. Свідок ОСОБА_28 використовував щодо ОСОБА_8 як психологічний вплив та шантаж, так і фізичний примус та погрози фізичної розправи над останнім.
Щодо показань свідка ОСОБА_54 , та захисник акцентує увагу на тому, що останній разом зі свідком ОСОБА_55 викрали автомобіль «Інфініті» потерпілої та намагаються уникнути відповідальності, надаючи свідчення в якості свідків обвинувачення відносно ОСОБА_25 .
Також захисник звертає увагу на те, що суду був наданий протокол огляду місця події від 15 серпня 2016 року, який складений слідчим ОСОБА_56 , де цим протоколом вилучені пляшки з-під пива. При огляді місця події використовувався фотоапарат «НІКОН», фототаблицю до протоколу склав слідчий ОСОБА_26 , який у протоколі не зазначений, як учасник. На думку захисника, даний протокол суд повинен визнати недопустимим доказом, виходячи з того, що зі змісту вказаного протоколу огляду місця події в ході огляду місця події брали участь слідчий ОСОБА_56 та поняті, учасників не передбачено та не вказано, як і не вказано слідчого ОСОБА_26 , який, виходячи з того, що є фото огляду місця події, теж приймав участь у слідчій дії, але не підписав його. Хто робив додатки до протоколу від 15 серпня 2016 року, слідчий та який, чи був експерт, не зрозуміло. На думку захисника, у порушення вимог ст.104 КПК України, зазначені особи не були внесені до протоколу огляду місця події як учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії, та вказаний протокол не був ними підписаний, чим вказані особи були позбавлені права ознайомитись з текстом протоколу, внести свої зауваження та доповнення.
Щодо протоколу огляду місця події від 15 серпня 2016 року, який склав слідчий ОСОБА_56 , то згідно з вказаним протоколом проводився огляд автомобіля «Інфініті» за адресою: Київська область, Броварський р-н с. Погреби, вул. Берегова 9. Огляд проводився та фіксувався на фотоапарат «НІКОН», до протоколу приєднано фототаблиця, яку склав слідчий ОСОБА_26 , але даний протокол суд повинен визнати недопустимим доказом, з огляду на те, що у ході огляду місця події брали участь слідчий ОСОБА_56 та поняті, інших учасників не передбачено та не вказано, також не вказано слідчого ОСОБА_26 , який, виходячи з того, що є фото огляду місця події, теж брав участь у слідчій дії, але не вказаний у протоколі, відповідно слідчий ОСОБА_26 не підписав його; хто робив додатки до протоколу від 15 серпня 2016 року, слідчий та який, чи був експерт, не зрозуміло, хто робив знімки з протоколу не вбачається.
Крім того захисник звертає увагу на те, що в т. 2 є згода від 16 серпня 2016 року, яка надана на огляд автомобіля від імені ОСОБА_29 , яка назвалася сестрою потерпілої ОСОБА_57 , та згода від 17 серпня 2016 року на огляд автомобіля від імені ОСОБА_29 , яка вказує, що вона сестра ОСОБА_57 , що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_29 не є сестрою ОСОБА_57 та не мала права надавати згоду на огляд автомобілю, а слідчий не впевнився у цьому, чим грубо порушив вимоги КПК України, не легалізувавши відповідну процесуальну дію, як огляд (обшук) ухвалою суду. Також, як зазначає захисник, предмети, вилучені при огляді місця події від 15 серпня 2016 року, вилучені внаслідок грубого порушення КПК України.
Також захисник посилається на те, що у матеріалах провадження є заява ОСОБА_29 про надання дозволу слідчому на проведення огляду квартири, яка належить ОСОБА_58 , а також дозвіл провести вилучення речей та документів. Протокол огляду місця події, складений 16 серпня 2016 року слідчим ОСОБА_56 за участю потерпілої ОСОБА_29 , представника (кого, та на якій підставі якого документу) ОСОБА_59 , за участю спеціаліста ОСОБА_60 .. В результаті дозволу «потерпілої» ОСОБА_29 вилучені речі. Захисник вважає, що було проведено обшук незаконно, оскільки ОСОБА_29 не є сестрою ОСОБА_61 .
Апелянт зазначає, що відповідно до протоколу огляду місця події від 15 серпня 2016 року, який складений слідчім ОСОБА_26 , огляд проводився з 13.45 по 14.30 год. за участю понятих ОСОБА_62 та ОСОБА_63 був присутній ОСОБА_64 (статус його не вказаний, він ще не отримував підозру). Було проведено огляд жіночого трупу. Відповідно до протоколу огляду місця події (трупа) від 25 серпня 2016 року, складеного слідчим ОСОБА_26 з 14.35 по 15.00 год., огляд трупу проводився за участю лікаря СМЕ, стоїть його підпис, але на відео лікаря немає, і він фактично в судовому засіданні не підтвердив свою учать в огляді місця події від 15 серпня 2016 року.
Особливу увагу захисник ОСОБА_13 звертає на протокол огляду місця події від 12 жовтня 2016 року під назвою «додатковий». Як зазначає захисник, до чого додатковий цей протокол, з тексту не вбачається. Складений цей документ слідчим ОСОБА_65 з 14.45 по 15.55 год. по кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_66 та ОСОБА_25 за участю ОСОБА_67 - начальника кримінального розшуку Голосіївського УП НП. Під час огляду був вилучений шланг - 2 штуки та шнур. Поняті, які брали участь у складанні огляду місця події додаткового від 12 жовтня 2016 року, ОСОБА_68 , 1973 р.н., який проживає за адресою: АДРЕСА_3 такої адреси не існує, телефон не вказаний, а другий понятий ОСОБА_69 , 1968 р.н., який проживає за адресою: АДРЕСА_4 за вказаною адресою розташована картинна галерея.
Окрім того, захисник звертає увагу на те, що слідчим 12 жовтня 2016 року направляються шланги, завірена копія огляду місця події (трупа) від 25 серпня 2016 року, що, на думку захисника, є фальсифікацією, оскільки під час огляду місця події від 25 серпня 2016 року не вилучалися шланги та шнур. Ці предмети були, начебто, вилучені протоколом огляду місця події від 12 жовтня 2016 року т. 3 (а.с.39) під назвою додатковий, а приєднані як докази постановою ввід 21 листопада 2016 року. Відповідно, слідчий передав експерту речі, які не вилучалися, та не відомо звідкіля вони з`явилися. На думку захисника ОСОБА_13 , це відверта фальсифікація.
З висновку експерта 292-мк вбачається, що у ньому зазначено, що експертиза проводилася з 17 жовтня 2016 року по 27 жовтня 2016 року, в дослідній частині вказано, що опечатані речі 12 жовтня 2016 року. Відповідно до висновку, утворення странгуляційної борозди на шиї ОСОБА_58 від дії наданого комп`ютерного шнура не виключається, шлангами це неможливе. Цей висновок дуже сумнівний, так як невідомо, хто та як, на підставі чого надав експерту зразок клаптика шкіри з шиї потерпілої для вивчення експертом. Труп експертом не досліджувався. Експерт порушив «Правила проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи» № 6 від 17 січня 1995, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за № 257/793.
Також, як зазначає апелянт, не зрозуміло для чого призначалася молекулярно-генетична експертиза від 12 вересня 2016 року відносно ОСОБА_9 , немає постанови прокурора та протоколу про відібрання зразків. Висновок експерта взагалі ні чого не доводить. Доказів того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_64 скоїли злочини, передбачені п.п.6.12 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 289 КК України, досудовим слідством не надано.
На переконання захисника ОСОБА_13 , вироком суду констатовано, що у ОСОБА_9 та ОСОБА_51 не було будь-якого мотиву на здійснення вбивства ОСОБА_58 , тим більш гроші, як привід для здійснення вбивства потерпілої, суд відкинув за недоведеністю. При цьому, як зазначає апелянт, місцевий суд у вироку не вказав, що приводом для вчинення дій відносно потерпілої не стали обставини, в яких обвинувачені ОСОБА_25 , а саме до ч. 2 ст. 185 КК та ч. 2 ст. 289 КК України, що цілком логічно, так як у вироку суду не вказано що у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 був умисел на здійснення крадіжки майна та автомобілю потерпілої.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачена ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу, вирок скасувати, прийняти нове рішення, яким виправдати її за всіма обвинуваченнями.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена посилається на те, що станом на 31 серпня 2018 року копію оскаржуваного вироку так і не отримала, а також і не мала можливості в повному обсязі ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.
Обвинувачена зазначає про те, що з початку судового розгляду сторона захисту намагалась звернути увагу суду на розбіжності та неправдивості показань свідків обвинувачення та неналежність доказів, було подано ряд клопотань, і більшість з них не було розглянуто, в тому числі відвід слідчого судді не прийняли, почута була тільки сторона обвинувачення.
Також обвинувачена ОСОБА_9 зазначає про те, що при співставленні журналів судових засідань з аудіо записами видно необ`єктивність та небажання повноцінно розглянути справу.
Обвинувачена ОСОБА_9 наголошує на тому, що суд позбавив її можливості ознайомитись зі справою до вироку, з посиланням на те, що у суду на це немає часу, і обвинуваченим треба все запам`ятовувати, що відбувається в судових засіданнях.
ОСОБА_9 посилається на те, що при винесенні оскаржуваного вироку суд керувався тільки показаннями свідків сторони обвинувачення, а її чоловік ОСОБА_8 під тиском працівників поліції взяв всю вину на себе, щоб її ( ОСОБА_9 ) звільнити та захистити. При цьому, як вказує обвинувачена, свідок обвинувачення ОСОБА_70 співробітник Голосіївського УП ГУ НП приймав участь у катування її чоловіка та в судовому засіданні вибачався перед нею, однак, у вироку вказано, що бесіда була невимушеною і без тиску. ОСОБА_8 була надиктовано декілька версій та мотивів вбивства, а потім було вибрано найзручніше для подальшого розслідування.
Також обвинувачена наголошує на тому, що працівники поліції її також катували, при цьому вона перебувала в статусі свідка, повідомлення про підозру не вручали, а ОСОБА_8 вивезли в невідому місцевість та вказали, що на відео озвучать, що там знаходиться труп загиблої, і, нібито, почали досліджувати дану місцевість та фіксувати те місце, але на відео немає ні експерта, ні трупу, а є тільки ОСОБА_8 в кайданках, який дає безглузді пояснення, які йому було раніше наказано говорити.
При цьому, як вказує обвинувачена, експерт у судовому засіданні повідомив, що відштовхувався від показань ОСОБА_8 , а не від наукових показників, які в силу своєї некомпетентності вона (обвинувачена) не має можливості привести. Експерта на відео на тій місцевості не було взагалі. Дата та час смерті потерпілої були експертом встановлено тільки зі слів ОСОБА_8 .
Обвинувачена посилається на те, що її та її чоловіка затримали 25 серпня 2016 року, та працівники поліції стверджували, що фіксували, нібито, що її чоловік в цей день вказав на місцезнаходження трупу ОСОБА_23 , та в цей день стало відомо про загибель останньої. Однак, головуючий суддя відштовхується від слів свідка обвинувачення, які, нібито, доводять провину ОСОБА_25 , однак, ОСОБА_29 повідомила, що її двоюрідна сестра ОСОБА_23 зникла, після чого вона подала заяву до поліції, а 19 серпня 2016 року знайомий сім`ї повідомив, що ОСОБА_23 знайшли мертвою, хто, де невідомо.
На думку обвинуваченої, суд схиляється до сторони обвинувачення, спотворює обставини та при цьому зазначає, що 7 серпня 2016 року о 19:11 год. вона перебувала з чоловіком в зоні дії різних базових станцій, і тим самим суд стверджує, що це доводить їх винуватість у скоєних злочинах. Однак, ОСОБА_8 телефонував ОСОБА_9 , коли остання знаходилась поруч із Суміною в автомобілі, а ОСОБА_25 купляв цигарки, перебуваючи в магазині, але у вироку зазначено, що вона з чоловіком о 19:00 год. 7 серпня 2016 року вже заподіяли смерть Суміній, потім зникли на авто, а потім пішки.
Дані, на які посилається суд у вироку, на думку обвинуваченої доводять упереджене ставлення суду до обвинувачених, а слідство на досудовому розслідуванні не зацікавлене збирати докази непричетності обвинувачених до інкримінованих злочинів.
Обвинувачена наголошує на тому, що суд першої інстанції не перевірив показання свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , які угнали автомобіль загиблої, при цьому розблокували автомобіль за допомогою викрутки, тримали його в себе, брехали, що не пам`ятають, де взяли автомобіль. Останні - працівники правоохоронних органів, проте, ніхто не перевіряв їх дії та не висунув підозру у вчиненні злочину, а на запитання, чому цього не було зроблено, була відповідь, що потерпіла не мала до них претензій, а хоче звинуватити ОСОБА_25 .

В запереченнях обвинувачений ОСОБА_8 зазначає про те, що підтримує апеляційній скарги обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 в повному обсязі, по апеляційній скарзі представника потерпілої ОСОБА_11 заперечує, та звертає увагу на те, що посилання в апеляційній скарзі на вбивство з корисливих мотивів необґрунтоване, та є намаганням тільки обмовити його та його дружину ОСОБА_9 .
Також обвинувачений вважає, що доводи апеляційної скарги представника потерпілої, в яких остання посилається на відповідь Департаменту захисту економіки НП України, де чітко вказано, що запит журналіста ОСОБА_71 було направлено в Міську податкову інспекцію Дарницького району ГУ ДФС, і вони рекомендували ОСОБА_11 звернутись туди, не має до них жодного відношення, і не зрозуміло, як вказані обставини пов`язані з кримінальною справою.
Своїми діями, на думку обвинуваченого, представник потерпілої ОСОБА_11 намагалась звинуватити його та його дружину ОСОБА_9 в злочинах, які останні не вчиняли.

В запереченнях представник потерпілої ОСОБА_11 не погоджується з апеляційними скаргами захисника ОСОБА_72 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та просить залишити їх без задоволення, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити.
В запереченнях представник потерпілої посилається на те, що міркування апелянтів щодо скасування вироку зводиться до, нібито, неповнноти судового розгляду, істотного порушення кримінально-процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, однобічність судового розгляду, відсутність у діяннях обвинувачених складу будь-якого кримінального правопорушення. Однак, таке твердження є помилковим та надуманим, з огляду на те, що потерпіла - вбита ОСОБА_23 була подругою обвинуваченої ОСОБА_9 , вона, а раніше і її батько - ОСОБА_73 , надавали їй, її родині, а також її подругам роботу та просто по-людськи допомагали, а потерпіла ОСОБА_23 спілкувалась з обвинуваченою ОСОБА_9 , та до останнього не хотіла вірити, що подруга її обманює., і вважає, що обвинувачені у всякий спосіб намагались та намагаються уникнути відповідальності через неправдиве алібі, яке вже в судовому засіданні змінювали його (алібі).

Заслухавши доповідь судді, позицію захисників та обвинувачених, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, представника потерпілої та прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисників та обвинувачених, підтримуючи апеляційну скаргу представника потерпілої, перевіривши наявні у справі докази та повторно за клопотанням сторін дослідивши докази, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зазначені вимоги закону дотримані не у повному обсязі.

Згідно з показаннями обвинуваченої ОСОБА_9 в суді першої інстанції, вона винною себе не визнала і показала, що з померлою ОСОБА_23 познайомилась у 2008-2009 роках через її батька ОСОБА_74 . Потерпіла повернулася з Америки і займалася кафе по АДРЕСА_5 , де вона була бухгалтером, а потім заступником директора. У 2012-2013 рр. померла мати ОСОБА_75 , після чого у батька останньої стався інсульт. ОСОБА_76 вранці довго спала, почала вживати антидепресанти, через місяць сказала, що не зможе працювати, що здасть кафе в оренду і запропонувала їй ( ОСОБА_25 ) орендувати кафе, на що вона погодилась. Після смерті матері потерпіла і її сестра прийняли спадщину, вони продавали нерухомість, і в цьому їм допомагало багато людей. ОСОБА_76 повідомила їй, що позичила комусь 70000 доларів і через деякий час їй повернуть 100000 доларів. Потерпіла також розповідала, що вона проживає з чоловіком на ім`я ОСОБА_77 , який відбував покарання у виді 12 років позбавлення волі, що вона його провокує, щоб він викрав у неї гроші, і тоді вона його позбудеться; розповідала, що кудись вкладає гроші, що спілкується з чоловіком на ім`я ОСОБА_78 , який займається контрабандою, і що вона займається обміном валют. Також ОСОБА_76 казала, що її всі хочуть ошукати, і збирала документи на людей, з якими працювала і спілкувалась, казала, що вона все втратить і з нею може щось статись. У потерпілої були ознаки шизофренії і параної, але вона ( ОСОБА_25 ) це не сприймала серйозно, оскільки їй зручно було працювати з потерпілою, у якої залишалися СПД і якій вона допомагала вести бухгалтерію та вирішувати інші питання. Коли розпочалася Революція Гідності, кафе стало неприбутковим, і на її пропозицію ОСОБА_76 знайшла інших орендарів, здала приміщення під ігорний бізнес. Потім це приміщення розгромили, і ОСОБА_79 викликали в Голосіївське управління поліції. У потерпілої були конфлікти з різними людьми. На початку серпня 2016 року вона з ОСОБА_23 поїхала у податкову інспекцію Печерського району м. Києва для звірки звітів, після чого в машині потерпіла передала їй конверт з документами, на якому був написаний номер телефону, по якому вона ( ОСОБА_25 ) повинна була зв`язатися з чоловіком на ім`я ОСОБА_80 , домовитись про зустріч і передати ці документи. 7 серпня 2016 року вона ( ОСОБА_25 ) зателефонувала ОСОБА_81 і відповідно до домовленості з останнім цього ж дня вона разом з чоловіком на маршрутці, яка йде від станції метро «Чернігівська» за м. Київ, відвезла і передала ОСОБА_81 конверт, отриманий від потерпілої. Цього ж дня приблизно о 16.00 год. зателефонувала ОСОБА_23 і сказала, що їй потрібно перевезти речі і потрібна допомога її чоловіка ОСОБА_8 . О 18 год. вони з чоловіком прибули до станції метро «Чернігівська», куди під`їхала ОСОБА_23 на своєму автомобіля «Інфініті». Вона ( ОСОБА_25 ) сіла на переднє сидіння, а чоловік на заднє сидіння автомобіля. ОСОБА_23 внесла в навігатор маршрут, і вони поїхали за місто. У подальшому, під час зупинки, коли купляли цигарки, вона ( ОСОБА_25 ) зрозуміла, що була у цьому місці, коли зустрічалась з ОСОБА_82 . ОСОБА_23 зупинилась біля одного з житлових будинків, де стояв ОСОБА_80 і, зупинившись, пішла до останнього. До них вийшов ще один чоловік, і між ними виникла гучна сварка. Один з чоловіків вдарив ОСОБА_23 по потилиці, хтось з чоловіків запитав у ОСОБА_23 , кого вона надумала шантажувати, після чого чоловіки затягнули ОСОБА_79 у двір будинку. Вона сказала своєму чоловіку, що необхідно швидко уходити. Разом з ОСОБА_25 вони залишили автомобіль ОСОБА_23 та маршрутками дістались до м. Києва. Вона зрозуміла, що із-за ОСОБА_23 можуть бути і у неї проблеми, що її можуть розшукувати, тому вирішила додому не їхати, а поїхати до готелю. Оскільки у них з чоловіком не було грошей, вони здали в ломбард свій фотоапарат «Олімпус» і два телефони ОСОБА_23 , які остання залишила їй, коли виходила з машини, і вона( ОСОБА_25 ) машинально їх забрала. В подальшому вони з чоловіком збирались викупити ці телефони. Від своєї сестри вона дізналась, що у поліції є заяви про зникнення її з чоловіком і ОСОБА_75 , після чого вони з чоловіком поїхали до поліції, де заявили, що їх разом з ОСОБА_23 викрали невідомі чоловіки. Працівники поліції порадили їм не їхати додому, змінити номер телефону. Потім їх з чоловіком запросили до Голосіївського управління поліції описати і впізнати чоловіків на фото. Там їх звинуватили у вбивстві ОСОБА_23 . Її чоловік погодився взяти всю вину на себе, щоб захистити її ( ОСОБА_25 ). Слідчий вимагав гроші за не притягнення їх до кримінальної відповідальності. Ніяких боргових зобов`язань у неї перед ОСОБА_23 не було. Ніяких грошей для хабарів їй ОСОБА_23 не передавала. ОСОБА_23 вона не розшукувала після тих подій з двома чоловіками, оскільки думала, що ОСОБА_76 вже в Америці.

Відповідно до аудіозапису судового засідання, зафіксованому на технічному носії інформації, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні 26 січня 2018 року показав, що винним себе не визнає, що 7 серпня 2016 року вони з дружиною поїхали за дорученням ОСОБА_23 відвозити документи. Від станції метро «Лісова» вони доїхали на маршрутці до кінцевої зупинки, де дружина зустрілась з чоловіком, якому передала документи, і цією ж маршруткою вони повернулись до м. Києва. Через деякий час цього ж дня ОСОБА_23 зателефонувала його дружині і попросила, щоб він допоміг перевезти їй важкі речі. Вони зустрілись з ОСОБА_23 біля станції метро «Чернігівська», на автомобілі потерпілої «Інфініті» кудись поїхали, потім, зупинившись, ОСОБА_23 вийшла з автомобіля і спілкувалась з двома чоловіками на підвищених тонах. Один з них вдарив ОСОБА_23 по потилиці, після чого чоловіки заштовхали її у двір будинку. Вони з дружиною вийшли з машини і на маршрутці повернулись до м. Києва. Дружина сказала, що у ОСОБА_23 якись «темні справи», і у неї також із-за цього можуть бути неприємності, тому вона вирішила їхати до готелю. Вони з дружиною здали телефон ОСОБА_23 в ломбард, наступного дня здали до ломбарду другий телефон ОСОБА_23 . У подальшому ці телефони вони з дружиною планували викупити. Через деякий час вони з дружиною дізнались від сестри останньої, що вони перебувають у розшуку, і звернулись до поліції, де повідомили, що їх з ОСОБА_23 викрали двоє чоловіків. Поліція їм з дружиною порадила не їхати додому. 23 серпня 2016 року року їм з дружиною зателефонував оперативний працівник і попросив о 12.00 годині під`їхати до відділу поліції. Коли вони приїхали, дружина залишалась спілкуватись зі слідчим, а його відвели до кабінету на 5 поверсі, де було 10 оперативних працівників, які на нього морально тиснули, сказали, що ОСОБА_23 вбито, що у них є докази, що він з дружиною їх обманювали. Працівники поліції запропонували визнати йому вину у вбивстві ОСОБА_23 , пообіцявши відпустити дружину. Потім працівники поліції його відвезли на місце події, де показали яму і сказали, що там був труп.

Визнаючи винуватими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кожному з них злочинів за встановлених судом обставин, суд першої інстанції послався на показання потерпілої, свідків та письмові докази, надані сторонами, а саме:
- показання потерпілої ОСОБА_29 , надані 6 лютого 2017 року в суді першої інстанції, про те, що 9 серпня 2016 року о 13-13.30 год. їй зателефонувала медсестра, яка доглядала за батьком її двоюрідної сестри ОСОБА_83 , і повідомила, що ОСОБА_76 третій день не виходить на зв`язок. Того ж дня вона звернулася до Голосіївського управління поліції з повідомленням про зникнення сестри. Коли вона перебувала у відпустці, 19 серпня 2016 року друг сім`ї ОСОБА_21 по телефону їй повідомив, що ОСОБА_79 знайшли мертвою;
- показання потерпілої ОСОБА_10 в ході досудового розслідування, надані 13 вересня 2016 року у порядку ст. 225 КПК України, відповідно до яких потерпіла показала, що є рідною сестрою вбитої ОСОБА_83 . У 2012 році померла їх мати, після чого вони з сестрою продали отримані в спадщину дві квартири за 135000 доларів і за 183000 доларів та об`єкт нерухомості за 330000 доларів. Сестра працювала у кафе батька, де обвинувачена вела бухгалтерський облік. Між сестрою і обвинуваченою бували конфлікти, вони сварились, іноді одна одну ображали, тижнями могли не розмовляти. Зі слів сестри, вона хотіла узаконити кафе батька і обвинувачена сказала, що у неї є знайомий - ОСОБА_84 , який може допомогти це зробити за 10-12 тисяч доларів. Сестра передала цю суму грошей обвинуваченій, але документів на кафе так і не отримала. Також сестра розповідала, що 5 лютого 2016 року вона попросила обвинувачену відвезти звіти, декларацію. В цей час під`їхали якісь люди і погрузили сестру та обвинувачену в машину, привезли в управління поліції на вул. Кошиця в м. Києві, де тримали в різних кімнатах. Потім обвинувачена сказала сестрі, що потрібно 46000 доларів для вирішення цього питання. Вони з сестрою поїхали до неї додому, де остання передала обвинуваченій зазначену суму грошей. Потім ще був випадок, коли сестру забрали на АДРЕСА_6 , де працівники поліції вимагали у неї гроші в сумі 57700 доларів, погрожуючи арештом майна. Сестра передала цю суму через обвинувачену. Був випадок, коли ОСОБА_85 ( ОСОБА_25 ) викрали люди в масках за заняття гральним бізнесом і вимагали 40000 доларів. Цю суму сестра передала невідомим людям за ОСОБА_85 ( ОСОБА_25 ) через ОСОБА_86 , яка доглядала за їх батьком. Обвинувачена знала, де сестра зберігає гроші. Останнім часом сестра чогось боялась, писала їй, що якщо вона зникне, то зникне на машині. Сестра зверталася до ОСОБА_87 , який звертався до інших людей, щоб викрити обвинувачену, яка створювала таку ситуацію, що, нібито, сестра у чомусь винна (підробляла підписи) і остання розраховувалась великими сумами грошей, які передавала через ОСОБА_85 ( ОСОБА_25 ), але обвинувачена сама давала сестрі підписувати якісь документи за батька, і тільки їй було відомо про цей факт. Внаслідок вбивства сестри вона зазнала моральних страждань, деякий час сестру не могли знайти, сестра була безвісті зниклою, у зв`язку з чим вона цілодобово не спала. Вона наймала няню для своєї маленької дитини, щоб займатися пошуками сестри, телефонувала знайомим, їй психічно важко було ховати сестру, з якою у них були спільні плани на майбутнє, сестра не побачила свого племінника, їх батько переніс після смерті сестри другий інсульт, від чого вона також несе моральні страждання. Крім того, внаслідок вчинення злочину їй завдано матеріальної шкоди, яка складається з вартості перельоту з США в Україну, витрат на поховання сестри, на послуги адвоката, а також з вартості викраденого майна, що належало сестрі, збитків, завданих внаслідок пошкодження її автомобіля (ас. 45-49 т. 5);
- показання свідка ОСОБА_28 - працівника поліції, наданих 8 грудня 2017 року в суді першої інстанції, відповідно до яких літом 2016 року до Голосіївського УП в м. Києві надійшла заява, від кого не пам`ятає, про викрадення обвинувачених та вивезення їх до лісу. Також була заява про зникнення потерпілої. Пізніше були опитані обвинувачені, які пояснили, що їх з потерпілою викрали, вони втекли, а потерпілу повезли далі. В їх поясненнях були розбіжності, що викликало підозру. Було отримано відеозапис з метрополітену, який спростовував версію обвинувачених, і обвинувачені були викликані на допит. Обвинувачений ОСОБА_8 при допиті дуже нервував. Працівники поліції повідомили йому, що все знають, що є відеозапис, який спростовує їх версію, після чого ОСОБА_8 заявив, що готовий співпрацювати зі слідством і показати, де він з дружиною вбив потерпілу. У лісі в Броварському районі ОСОБА_8 показав, як вбив потерпілу задушив шнуром в машині останньої « ОСОБА_88 » і заховав її труп, перетягнувши його за шнур, що був на шиї, до ями зі сміттям. При цьому труп було знайдено тільки після того, як ОСОБА_25 вказав, де він знаходиться. Зі слів обвинуваченого, автомобіль потерпілої вони з дружиною сховали в лісі. ОСОБА_8 пояснював, що потерпіла постійно їм з дружиною телефонувала і вимагала повернути борг, тому його дружина сказала, що з цим необхідно закінчувати і спланувала вбивство. Обвинувачена ОСОБА_9 відмовилась від показань;
- показання свідка ОСОБА_89 , наданими в суді першої інстанції 15 березня 2017 року, згідно з якими у лютому 2016 року йому зателефонував компаньйон ОСОБА_90 , який попросив надати пораду його близькому товаришу. Цього ж дня в обідній час до нього в офіс по вул. Маланюка, 112, в м. Києві приїхав чоловік, який представився ОСОБА_91 , з жінкою на ім`я ОСОБА_92 . Вони розповіли, на його погляд, неправдоподібну історію про те, що ОСОБА_93 з дому забрали поліцейські, привезли до відділу поліції на вул. Кошиця, 5, в м. Києві, де утримували до ранку з метою заволодіння грошима, що вона отримала в результаті продажу квартири, та попросили організувати зустріч з його братом, який працював в поліції. Він зателефонував брату, якого попросив надати людям пораду, після чого ОСОБА_94 з ОСОБА_95 поїхали до брата. Цього ж дня брат зателефонував йому і попросив більше не направляти таких людей до нього, сказав, що він порадив їм звернутися до поліції зі своєю проблемою, але вони відмовились. Літом йому зателефонував ОСОБА_94 і сказав, що ОСОБА_92 зникла, та її не можуть знайти вже три дні, після чого приїхав до нього, показав папірець, на якому були написані прізвища, у тому числі, і жінки, мати якої працювала у батька ОСОБА_96 , що зникла, яку теж звали ОСОБА_95 , сказав, що підозрює її в причетності до пропажі ОСОБА_96 . Він порадив ОСОБА_97 звернутися до поліції. Приблизно через тиждень ОСОБА_94 повідомив йому по телефону, що знайшли тіло ОСОБА_96 ;
- показання свідка ОСОБА_98 , надані в судовому засіданні 15 березня 2017 року, про те, що приблизно рік чи два тому він на прохання брата ОСОБА_89 зустрівся з його знайомим і жінкою на ім`я ОСОБА_92 , якій була потрібна порада у зв`язку з проблемами у правоохоронних органах. Зі слів ОСОБА_96 , йому стало відомо, що вона приїхала у м. Київ з Америки і доглядає за хворим паралізованим батьком. У неї виникли проблеми у зв`язку з тим, що вона підписала платіжні доручення, які здавала в податкову інспекцію, за батька, про що знала лише її бухгалтер, яка її «підставила». ОСОБА_92 повідомила, що для вирішення цієї проблеми вона передала через свого бухгалтера працівникам правоохоронних органів 100000 доларів частинами, останній раз передала приблизно 36000 доларів. Це були гроші батька. Також ОСОБА_92 казала, що відносно неї порушено кримінальне провадження по декільком статтям кримінального кодексу, що її більше доби тримали в управлінні поліції на вул. Кошиця в м. Києві. Він відповів, що це схоже на шахрайство, і порадив ОСОБА_99 звернутися до поліції, але вона відмовилась, пояснивши, що боїться, на що він сказав, що у такому випадку допомогти їй не зможе;
- показання свідка ОСОБА_100 , надані в суді першої інстанції 19 вересня 2017 року, відповідно до яких остання вказала про те, що з 2012 року знайома з сім`єю ОСОБА_101 , доглядає за ОСОБА_102 - батьком потерпілої, за місцем його проживання. Два дні доглядає вона, два дні - жінка на ім`я ОСОБА_103 . ОСОБА_104 проживала окремо від батька, вона була хазяйкою кафе, а потім здала його в оренду обвинуваченій, яка була у неї бухгалтером. Майже кожного дня ОСОБА_76 приходила до батька, проводила з ним багато часу. Вона неодноразово чула, як ОСОБА_76 спілкувалася по телефону з обвинуваченою, але про що саме, вона не чула, оскільки ОСОБА_76 виходила на балкон. Коли у ОСОБА_75 виникали проблеми, вона плакала, казала, що нікому не потрібна, що не може довіряти людям, що потрібні тільки її гроші, що проблеми у неї від ОСОБА_96 , якій вона відвезла багато грошей. Був випадок, коли після проблем, ОСОБА_76 заспокоїлась, сказала, що заплатила податки, але через деякий час вона повідомила, що ОСОБА_92 знов щось нарила. За рік-півтора до вбивства ОСОБА_76 повісила на холодильнику в квартирі батька записку з даними ОСОБА_105 та ОСОБА_106 і сказала, що якщо її довго не буде, щоб вони їм телефонували, вибивали двері в її квартирі. В цей же період ОСОБА_79 викрали працівники поліції і утримували, вона віддала велику суму грошей ОСОБА_107 за звільнення. Про це ОСОБА_76 розповіла другу сім`ї ОСОБА_97 . Також ОСОБА_76 розказувала, що до неї приходили люди у чорній формі і вимагали, щоб вона платила 3000, в якій валюті, вона не знає, а потім розгромили веранду кафе, на яку ОСОБА_108 робила їй документи. Через деякий час ОСОБА_76 повідомила, що ОСОБА_109 , якій вона дала гроші, її «кинула», тобто, обманула, що документи на веранду ніхто не робив. 7 серпня 2016 року вони з ОСОБА_110 планували їхати за покупками на ОСОБА_111 ринок, але у призначений час потерпіла не приїхала, зателефонувала їй і сказала, що у неї якась справа. Також вона подякувала їй, що вона і ОСОБА_103 її не кинули, що вона їм довіряє, попросила не кидати батька. Наступного дня з 12 год. ОСОБА_103 телефонувала ОСОБА_112 , але її телефон був вимкнутий. Вони з ОСОБА_113 намагалися шукати ОСОБА_79 , зв`язувалися з її родичами, знайомими. Двоюрідна сестра ОСОБА_75 - ОСОБА_114 подала до поліції заяву про зникнення потерпілої;
- показання свідка ОСОБА_115 під час розгляду справи в суді першої інстанції 10 листопада 2017 року про те, що разом з ОСОБА_116 вона доглядає за батьком ОСОБА_75 , який хворіє, за місцем його проживання. Зі слів ОСОБА_75 їй відомо, що вона передавала через ОСОБА_117 , яка була у неї юристом і бухгалтером, гроші за вирішення питань в Солом`янському суді, за оформлення прибудови до кафе в сумі 10-11 тисяч доларів, 47 тисяч доларів працівникам поліції, які затримали ОСОБА_79 за те, що вона поставила підписи за батька у документах, які подавалися до податкової. Потерпіла здогадувалась, що обвинувачена її ошукує, постійно вигадує якісь ситуації і викачує неї гроші, хотіла звернутися до поліції, але боялася, що ОСОБА_108 може вкоротити їй віку. ОСОБА_76 у квартирі батька на холодильнику наклеїла аркуш паперу з телефонами її двоюрідної сестри і обвинуваченої, по яким вони повинні були телефонувати, якщо з нею щось трапиться;
- показання свідка ОСОБА_118 , надані в суді першої інстанції 19 вересня 2017 року, згідно з якими остання показала, що з січня 2016 року орендувала у ОСОБА_75 приміщення по АДРЕСА_5 , в якому вона відкрила зоомагазин. Остання познайомила її з ОСОБА_119 як з бухгалтером, яка і складала договір оренди. Зі слів ОСОБА_75 , вона дала обвинуваченій 20000 доларів для оформлення документів на веранду біля зазначеного приміщення, де було відкрито кафетерій. У березні 2016 року ОСОБА_76 приїхала за орендною платою і попросила провести її до машини, оскільки боялася, що у неї відберуть гроші. Також вона повідомила, що її і ОСОБА_117 затримали працівники поліції і утримували за те, що вона підписала за батька якісь документи, при цьому, вимагали 70000 доларів. У неї такої суми не було, тому вона передала через ОСОБА_117 56000 доларів. 23 березня 2016 року до кафетерію приїхали працівники Голосіївського районного благоустрою і почали демонтувати його приміщення. Вона зателефонувала ОСОБА_112 , яка приїхала разом з обвинуваченою, у якої запитала, де документи, після чого повідомила їй ( ОСОБА_120 ), що розуміє, що її «кинули», обманули. 7 чи 8 серпня 2016 року від жінки на ім`я ОСОБА_121 їй стало відомо про зникнення ОСОБА_75
- показання свідка ОСОБА_122 19 вересня 2017 року в суді першої інстанції про те, що в кінці 2015 р. він познайомився через свого знайомого ОСОБА_123 з ОСОБА_119 , яка була довіреною особою ОСОБА_75 і яка познайомила його з останньою. Його дружина орендувала у ОСОБА_75 приміщення по вул. Васильківській, 15/14, у м. Києві, але умови оренди оговорювались з обвинуваченою, яка готувала і договір оренди. Біля вказаного приміщення була побудована під накриттям площадка, і ОСОБА_76 казала, що скоро будуть готові документи на цю площадку, які робить ОСОБА_84 . Зі слів ОСОБА_75 , вона заплатила останньому через ОСОБА_117 20000 доларів за оформлення документів. Через деякий час почали виникати проблеми з цією площадкою, і ОСОБА_76 відправила його до ОСОБА_124 , яка познайомила його з ОСОБА_125 . Останній підтверджував, що займається оформленням документів, але він, побачивши ОСОБА_126 , зрозумів, що знає його як шахрая, про що повідомив ОСОБА_112 і ОСОБА_127 . ОСОБА_76 казала йому, що її «кинули», обманули на 12000 доларів, які вона передала ОСОБА_128 , а та якомусь прокурору, який хотів накласти арешт на майно їх батька. Також був випадок, коли ОСОБА_75 не було два дні і з її слів, її забрала поліція, привезла до управління по вул. Кошиця в м. Києві, де вона ночувала, казали, що вона підписала якісь документи за батька, вимагали 70000 доларів. ОСОБА_76 дала ключі від квартири ОСОБА_128 , яка взяла там 57000 доларів і викупила ОСОБА_129 . Приблизно за два тижні до зникнення ОСОБА_130 . ОСОБА_109 позичила у нього на оренду квартири 3000 грн. на два тижні, щоб не знала ОСОБА_76 , борг так і не повернула. ОСОБА_76 скаржилася йому на ОСОБА_131 , вона завжди боялася, думала, що за нею стежать, у неї постійно хтось вимагав гроші через ОСОБА_132 . До зникнення вона привезла йому документи відносно ОСОБА_133 і просила знайти людей, які можуть допомогти забрати у нього гроші. Після зникнення ОСОБА_130 . ОСОБА_108 повідомила йому, що вона поїхала з чоловіком і ОСОБА_110 на машині останньої на зустріч з митником, який позичив у ОСОБА_75 70000 доларів. Той запросив їх поїхати до нього додому за місто. Вони заїхали в ліс, де зупинились. Митник наставив на ОСОБА_131 і її чоловіка зброю, завів їх і зачинив на якомусь будівництві, а сам з ОСОБА_110 уїхав;
- показання свідка ОСОБА_87 в судовому засіданні 19 вересня 2017 року, відповідно до яких він є другом сім`ї ОСОБА_101 . Від ОСОБА_75 йому стало відомо, що ОСОБА_108 зателефонувала їй з Солом`янського чи ОСОБА_134 суду і повідомила, що там знаходиться якась справа, що терміново необхідно вирішити питання, інакше їй буде загрожувати штраф більше 100 тисяч. ОСОБА_76 віддала обвинуваченій 13 тис. доларів для вирішення цього питання. Того ж дня вони з ОСОБА_110 поїхали до суду, де з`ясували, що ніякої справи там не було. Також він з`ясував, що у батька ОСОБА_75 ні у власності, ні у користуванні не було. Також зі слів ОСОБА_75 йому відомо, що вона передала обвинуваченій велику суму грошей для передачі в управління поліції Дарницького району за непритягнення її ( ОСОБА_75 ) до відповідальності за несплату податків і підробку документів. Також ОСОБА_76 позичала великі суми грошей обвинуваченій на лікування її матері (2000-5000 доларів), для виготовлення документів на прибудову до кафе (5000 доларів і 6000-7000 доларів), щоб зрізали батареї у кафе по вул. Васильківській (35000 грн.). Він розумів, що ОСОБА_135 обманює ОСОБА_79 , пропонував останній звернутися з заявою до правоохоронних органів, припинити з нею спілкування. ОСОБА_76 повідомила йому, що зібрала на ОСОБА_136 інформацію про те, що у неї у власності є нерухомість, земля;
- показання свідка ОСОБА_137 в суді першої інстанції 10 листопада 2017 року, згідно з якими останній показав, що знайомий з обвинуваченими, більше знає ОСОБА_138 , яка орендувала кафе на вул. Васильківській, куди він заходив обідати. На прохання ОСОБА_9 він робив проект ремонту кафе, за що ОСОБА_23 дала йому 9000 грн. До 1999 року він працював начальником ремонтно-будівельного управління УЖХ, тому ОСОБА_23 зверталась до нього з приводу узаконення прибудови, але він сказав, що це важко зробити. Від обвинувачених ніяких грошей він не отримував. ОСОБА_23 з ним зв`язувалась через ОСОБА_9 ;
- показання свідка ОСОБА_54 , наданих 8 грудня 2017 року в суді першої інстанції, про те, що у середині серпня 2016 року в лісі біля с. Зазим`я Київської області збирав гриби та на галявині знайшов автомобіль «Інфініті» з американськими номерами, передні водійські двері якого були відчиненні, біля машин були пляшки з-під пива, жіночі тапки. Він зателефонував своєму товаришу ОСОБА_139 , який приїхав на своїй машині, вони вирішили повернути машину власнику, відбуксували автомобіль до приватного будинку в с. Зазим`є Київської області. Потім він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_140 , який працює в розшуку в Голосіївському УП В м. Києві, від якого дізнався, що власниця автомобіля, який він знайшов, перебуває у розшуку. Вони з ОСОБА_141 показали працівникам поліції місце, де він знайшов автомобіль;
- показання свідка ОСОБА_142 в суді першої інстанції 8 грудня 2017 року, відповідно до яких свідок показав, що 15 серпня 2016 року його знайомий ОСОБА_143 знайшов автомобіль «Інфініті» в лісі біля с. Зазим`є Броварського району Київської області, де розташований табір відпочинку «Хвиля». Він під`їхав на своєму автомобілі до вказаного місця, де побачив автомобіль «Інфініті», який був, начебто, схований, двері були відчинені, біля автомобіля були розкидані речі, пляшки. Вони вирішили знайти власника автомобіля, за допомогою тросу відбуксували його до с. Погреби. Цього ж дня ОСОБА_33 зателефонував до свого знайомого працівника поліції, від якого дізнався, що даний автомобіль розшукується Голосіївським УП. Вони з Серпокриловим поїхали до вказаного управління полії, де їх допитали, після чого з працівниками поліції приїхали на місце, де знайшли автомобіль;
- показання свідка ОСОБА_144 в суді першої інстанції 18 грудня 2017 року про те, що вона є рідною сестрою обвинуваченої ОСОБА_9 , яку характеризує позитивно. Померлу ОСОБА_23 охарактеризувала з негативного боку, як особу, що зловживала алкоголем і антидепресантами, поводила себе непорядно по відношенню до інших і близьких людей. Їх матір працювала в кафе у батька ОСОБА_23 . Між обвинуваченою ОСОБА_9 та померлою ОСОБА_23 були добрі стосунки, ОСОБА_9 допомагала ОСОБА_21 в бухгалтерії. По обставинам вбивства ОСОБА_23 їй нічого невідомо. 7 серпня 2016 року вона намагалась додзвонитись до сестри, але на дзвінки не відповідали ні сестра, ні її чоловік. Вона поїхала до них додому, але там їх також не було. Наступного дня вона звернулась до поліції з приводу зникнення сестри та її чоловіка. В четвер їй зі скритого номеру зателефонувала сестра та повідомила, що вона в біді, попросила її забрати з вулиці, яка знаходиться біля станції метро «Дарниця». ОСОБА_9 була з чоловіком, вони були налякані, нічого не розповідали. У вівторок матері зателефонували з Голосіївського УП, запитали, чи знає вона ОСОБА_23 , так як сестра потерпілої також подала заяву про зникнення ОСОБА_23 ;
- показання свідка ОСОБА_145 , наданих в суді першої інстанції 18 грудня 2017 року, про те, що з обвинуваченою ОСОБА_9 знайома з дитинства, стосунки дружні. Обвинувачена приймала її на роботу в кафе, де, працюючи адміністратором, була її керівником. ОСОБА_23 була власницею кафе, стосунків з нею вона не підтримувала. ОСОБА_8 знає, як чоловіка ОСОБА_9 . Обвинувачених характеризує позитивно, померлу ОСОБА_23 характеризує негативно, як особу, що зловживала алкоголем і була неврівноваженою і не порядною людиною. По обставинам вбивства ОСОБА_75 їй нічого не відомо. Зі слів матері ОСОБА_9 їй відомо, що ОСОБА_9 з чоловіком та ОСОБА_23 викрали, а потім вони знайшлись;
- дані протоколу прийняття усної заяви, відповідно до якого 9 серпня 2016 року ОСОБА_29 звернулася до Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві з повідомленням про зникнення її двоюрідної сестри ОСОБА_75 , яка останній раз виходила на зв`язок 7 серпня 2016 року (ас. 186 т.2);
- дані протоколу огляду місця події від 15 серпня 2016 року і фототаблиці до нього, згідно з яким на ділянці місцевості Деснянського району Биківнянського лісництва неподалік санаторія «Хвиля» виявлено три пляшки коричневого кольору з написом «Zibert» в поліетиленовому пакеті, два мішечка червоного кольору з гранулами, дві аудіокасети, пара босоніжок, пульт дистанційного управління «Самсунг», щітка (ас. 189-197 т.2).
- дані протоколу огляду місця події від 15 серпня 2016 року, згідно з якими предметом огляду є автомобіль «Інфініті» без держномера, який знаходиться по вул. Береговій, 9, в с. Погреби Броварського району Київської області, двері автомобіля відчинені, замки пошкоджень не мають, під переднім пасажирським сидінням виявлено два державні номерні знаки з символами червоного кольору «N 48 0370». В автомобілі виявлено файл з документами, а саме, ксерокопія закордонного паспорту на ім`я ОСОБА_83 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , технічним паспортом на автомобіль Інфініті, полісом № НОМЕР_5 від 9 березня 2016 року, виданим на ім`я ОСОБА_23 , сертифікатом на автомобіль Інфініті, книгою експлуатації автомобіля «Інфініті» (ас. 201-212 т.2);
- дані протоколу огляду місця події від 17 серпня 2016 року, а саме автомобіля «Інфініті» темно-синього кольору, без державного номерного знаку, з автомобіля вилучено пару перчаток господарського призначення, виявлену під правим пасажирським сидінням (ас. 226-229 т.2);
- дані протоколу огляду місця події квартири АДРЕСА_7 , в якій проживала потерпіла ОСОБА_76 , відповідно до якого в квартирі виявлено і вилучено, серед іншого, коробки з-під мобільних телефонів, в яких знаходяться товарні чеки на телефони «Samsung GT-S5611» вартістю на 20 жовтня 2014 року - 951 грн. та «Samsung GT-I8262» вартістю на 15 травня 2014 року - 2249 грн.;
- дані протоколу огляду предметів, відповідно до якого вилучені в зазначеній квартирі речі оглянуті слідчим (ас. 242-244 т. 2).;
- дані зафіксовані у протоколі за результатами проведення на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року оперативно-технічного заходу з застосуванням аудіо-, відео контролю-, оглянутий в судовому засіданні компакт-диск серійний номер 001 802 +RC В3 Е4 12466, з надписом «таємно, інв. № 83т від 25.08.2015 р. Голосіївське УП»,на якому у файлі під назвою 160825_1606 папки 16_08_25 зафіксовано, що ОСОБА_8 , залишившись наодинці з оперативним працівником, повідомив, що на пропозицію дружини ОСОБА_9 він погодився вбити ОСОБА_79 , з якою у дружини, зі слів останньої, були проблеми. В день вбивства вони з ОСОБА_9 на маршрутці проїхали на місце, де задумали вбивство. Потім, зустрівшись з ОСОБА_110 , яка була на машині, втрьох поїхали до лісу, де зупинились. Вони з ОСОБА_146 вийшли, озирнулись, поруч нікого не було. Він повернувся до автомобіля, сів на заднє сидіння, витягнув шнур, накинув його через голову потерпілої, яка сиділа на передньому сидінні, їй на шию і обома руками почав здавлювати, поки ОСОБА_76 не впала на бік. Потім за шнур затягнув труп потерпілої в яму, яка була поруч, та закидав будівельним сміттям. Потім на машині ОСОБА_75 , за кермо якої сів він, з ОСОБА_146 поїхали прямо, потім направо, наліво, праворуч були якісь будівлі, потім знов наліво, кудись до дерев і зупинились. Після цього біля кілометру вони йшли по піщаній дорозі до зупинки, де сіли в маршрутку і доїхалши до метро. Вони з дружиною забрали сумку ОСОБА_75 , в якій знаходились мобільні телефони, які вони здали до ломбарду, ключі від автомобіля і сумку потерпілої викинули в сміттєвий контейнер біля готелю.
У подальшому, до кабінету заходить ОСОБА_9 , яка спілкується з ОСОБА_8 , при цьому, останній повідомляє, що все бере на себе, щоб її не чіпали. На питання працівника поліції, ОСОБА_9 повідомляє, що якщо б можна було все поміняти, вона давно б перестала спілкуватися з потерпілою, яка «сумашедша і доводила її до суіцида» (ас. 115-169 т. 2),
- дані протоколу огляду місця події від 25 серпня 2016 року, відповідно до якого за участі ОСОБА_8 в період часу з 13.50 год. до 14.30 год. із застосуванням відеозапису, оглянутого в судовому засіданні, в лісі на 6 км траси на с. Зазім`я в м. Києві ОСОБА_8 дав пояснення про обставини вчинення ним і ОСОБА_9 вбивства ОСОБА_23 і вказав на місце, де залишив труп ОСОБА_23
- дані, які містяться у протоколі огляду трупа в цей же день в період з 14.35 год. до 15 год., у присутності судово-медичного експерта, в лісі на 6 км траси на с. Зазім`я в м. Києві, на відстані 200 м від автодороги, у вигрібній ямі розмірами 4х5м, під мішками з побутовим сміттям виявлено труп жіночої статі з гнильними змінами, на шиї якого ніби циркулярно прослідковується борозда вдавлювання (ас. 45-59 т.3);
- дані, зафіксовані у висновку експертизи відео- звуко- запису, відповідно до якого ОСОБА_8 і ОСОБА_9 приймали участь у розмові, зафіксованій у відеофайлі з назвою «160825_1606», ознаки монтажу у вказаному записі відсутні (ас. 175-185 т.2);
- дані протоколу огляду від 16 листопада 2016 року, згідно з яким вказані документи були оглянуті слідчим, їх копії долучено до матеріалів кримінального провадження та досліджено в суді (ас. 216 т.2);
- дані протоколу додаткового огляду місця події від 2016 р., відповідно до якого на земельній ділянці розміром 100х100м у лісосмузі на відстані приблизно 200 м від 6 км автодороги на с. Зазим`є, ліворуч від ями з побутовим сміттям у траві виявлено тонкий чорний шланг з обірваним кінцем довжиною приблизно 40 см, за вказаним сміттям виявлений ще один такий же шланг, праворуч від ями на відстані приблизно 15 м на землі в траві виявлено шнур чорного кольору довжиною 80 см (ас. 39-43 т.3);
- дані висновку експерта № 1936/2 від 28 жовтня 2016 року, згідно з якими смерть ОСОБА_23 настала від механічної асфіксії в результаті удушення петлею. Удушення петлею, як вид механічної асфіксії, утворилося в результаті здавлювання шиї петлею, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настання смерті (ас. 106-109 т.3);
- дані висновку експерта № 33/1936/2 від 4 листопада 2016 року, відповідно до яких здавлювання шиї петлею, що призвело до виникнення механічної асфіксії, яка спричинила смерть ОСОБА_21 , могла утворитись за обставин та у спосіб, на які вказував підозрюваний ОСОБА_8 у ході проведення допиту (ас. 124-126 т.3);
- дані висновку експерта № 292-МК, згідно з якими утворення странгуляційної борозни на шиї ОСОБА_23 від дії наданого комп`ютерного шнура не виключається. Утворення такої странгуляційної борозни від дії наданих двох шлангів неможливе (ас. 131-135 т.3);
- показання судово-медичного експерта ОСОБА_27 в судовому засіданні 26 березня 2018 року та 4 травня 2018 року в суді першої інстанції про те, що він повністю підтверджує висновок судово-медичної експертизи. Він був присутній під час огляду місця події, коли ОСОБА_8 добровільно, без будь-якого примусу, розказував і показував як відбувалося вбивство, як він закидував петлю на шию потерпілої, як витягував її з машини. На місці події він (експерт) оглядав труп, приймав участь у його витягуванні з ями, яка була закидана сміттям. Візуально не було видно, що там знаходиться труп, на місце його знаходження вказав обвинувачений. Також він проводив розтин трупу, який знаходився в стані гнильних змін. На шиї трупу була виявлена тільки одна борозна, що свідчила про удушення. За результатами дослідження трупу він зробив висновок, що смерть ОСОБА_75 могла настати за тих обставин, що вказав ОСОБА_8 . Дата настання смерті ОСОБА_75 встановлювався виходячи з даних огляду трупу, гнильних змін, пояснень обвинуваченого.
Під час огляду місця події ОСОБА_8 показав, де знаходиться труп, вказав на механізм утворення тілесних пошкоджень у померлої. ОСОБА_8 показував спосіб удушення на місці події, і він підтвердив, що могла бути заподіяна смерть потерпілій таким чином, як вказав обвинувачений, про що і зазначив у своєму висновку. В його присутності обвинувачений ОСОБА_8 добровільно показував спосіб удушення, механізм утворення тілесних ушкоджень у померлої, при цьому ніяких скарг ОСОБА_8 не висловлював. Час заподіяння смерті потерпілої встановлений зі слів обвинуваченого ОСОБА_8 і з дослідження трупу;
- дані висновку експерта № 558мб, відповідно до яких при дослідженні вилученої з місця проживання ОСОБА_75 насадки до зубної щітки виявлено клітини з ядрами. Встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами на насадці до зубної щітки та фрагмента стегнової кістки з трупа ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , збігаються між собою та належать особі жіночої генетичної статі (ас. 14-15 т.3);
- дані протоколу огляду місця події від 23 серпня 2016 року, відповідно до якого містом огляду є приміщення ломбарду скарбниця по бул. Верховної Ради, 21-А, в м. Києві, в якому вилучено мобільний телефон «Самсунг» моделі S5611 ІМЕІ НОМЕР_2 , оригінал договору № 860-16016432 від 10 серпня 2016 року, укладеного між ПТ «Ай Ті ЛОМБАРД» та ОСОБА_25 , долучений до справи в якості речового доказу (ас. 69-72 т.3);
- дані, зафіксованому у протоколі перегляду від 23 листопада 2016 року відеозапису, витребуваного з ломбарду «Скарбниця» ПТ «Ай Ті Ломбард» по бул. Верховної Ради, 21-А, що міститься на диску, який був оглянутий і в судовому засіданні, згідно з яким 10 серпня 2016 року у вказаному ломбарді перебував обвинувачений ОСОБА_147 , який звертався до когось через віконце, підписував документи і подавав їх у віконце (ас. 82-89 т.3);
- дані, які містяться у висновку почеркознавчої експертизи, згідно з якими підпис від імені ОСОБА_8 в графі «Від позичальника/заставодавця» в договорі № 860-16016432 від 10 серпня 2016 року виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів ОСОБА_8 (ас. 144-152 т.4);
- відомості специфікації до договорів 1,2 № 019164085 та 1, 2 № 019164086 від 8 серпня 2016 року заставодавець ОСОБА_148 заклала до ПТ «Ломбард Парус ТОВ «Глобал Франчайзінг» і Комапанія» мобільний телефон «Самсунг GTІ8262» с/н НОМЕР_6 за 500 грн. та фотоапарат «Олімпус» за 150 грн. (ас. 95 т.3);
- дані протоколу огляду відеозаписів з камер відеоспостереження готелю «Ладо» по вул. Г.Хоткевича, 12, в м. Києві, згідно з якими 8 серпня 2016 року о 4.28 год. до готелю зайшла ОСОБА_9 , а за нею ОСОБА_9 . Періодично вони виходили з готелю і повертались. 9.08.2016 р. о 10.04 обвинувачені вийшли з готелю (ас. 177-191 т. 3);
- дані, зафіксовані у роздруківках телефонних з`єднань, відповідно до аналізу роздруківок телефонних з`єднань свідчить про те, що ОСОБА_9 , яка користувалась номером мобільного телефону НОМЕР_7 , спілкувалася по телефону з ОСОБА_23 , яка користувалася номером мобільного телефону НОМЕР_8 , до 18.03 год. 7 серпня 2016 року з 12.21 год. до 13.38 год. ОСОБА_9 знаходилась в зоні дії базової станції м. Київ, Деснянський район, урочище «Колпинські казарми», 1 територія ПАТ «Київводокал», територія санаторія-профілакторія «Хвиля», що підтверджує твердження ОСОБА_8 під час спілкування з оперативним працівником поліції про те, що до вбивства вони з дружиною виїжджали і придивлялися місце вчинення злочину. Телефонні з`єднання ОСОБА_9 7 серпня 2016 року за межами м. Києва не зафіксовані, що спростовує версію останньої про виїзд цього дня за межі Києва - від станції метро «Лісова» прямо до кінцевої зупинки маршрутки - для передачі документів чоловіку на ім`я ОСОБА_80 , а також разом з ОСОБА_110 , де у останньої, нібито, відбулася зустріч з двома чоловіками.
Роздруківки телефонних з`єднань ОСОБА_8 , який користувався номером мобільного телефону НОМЕР_9 , свідчать про те, що 7 серпня 2016 року о 12.56 год. він знаходився в зоні дії базової станції від с. Зазим`я у напрямку м. Бровари.
7 серпня 2016 року о 19.11 год. відбулось з`єднання мобільних телефонів ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , при цьому, номер телефону ОСОБА_9 знаходився в зоні дії базової станції території ПАТ АК «Київводокал» територія санаторія-профілакторія «Хвиля», а номер телефону ОСОБА_8 в зоні дії с. Пухівка Броварського району, власна башта на території кооперативу «Вега».
7 серпня 2016 року о 21.44 год. ОСОБА_9 спілкувалася по телефону з рідною сестрою ОСОБА_149 , яка використовувала номер НОМЕР_10 . Цього ж дня о 21.42 год. відбувся вхідний дзвінок ОСОБА_144 на номер телефону ОСОБА_8 , після чого о 21.43 год. вихідний дзвінок між тими ж абонентами.( ас. 210-222 т. 3);
- дані, зафіксовані у протоколі-заяві ОСОБА_144 від 10 серпня 2016 року, про те, що з 7 серпня 2016 року не виходить на зв`язок її сестра ОСОБА_150 і її чоловік (ас. 29-30 т.4).
- дані висновку автотоварозначої експертизи, згідно з якими ринкова вартість не розмитненого транспортного засобу автомобіля «Infiniti FХ35», номерний знак НОМЕР_11 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_12 , об`єм двигуна 3,500 куб.см., на території України станом на 7 серпня 2016 рік становила 173642 грн.00 коп. (ас. 202-215 т.4).

Суд першої інстанції визнав наведені докази належними, допустимими, зібраними з дотриманням норм КПК України та дійшов висновку, що аналіз наведених доказів свідчить про те, що саме подружжя ОСОБА_25 за попередньою змовою групою осіб вчинило умисне вбивство ОСОБА_23 , з якою у ОСОБА_9 поступово склалися складні стосунки на ґрунті того, що потерпіла почала підозрювати обвинувачену у вчиненні шахрайських дій відносно неї та зверталася до різних людей за допомогою у викритті ОСОБА_9 , а також за попередньою змовою групою осіб незаконно заволоділи транспортним засобом та мобільними телефонами ОСОБА_23 .

При цьому судом виключено з кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 кваліфікуючу ознаку п. 6 ч.2 ст. 115 КК України вбивство з корисливих мотивів, оскільки у судовому засіданні не доведено стороною обвинувачення, що у подружжя ОСОБА_25 існував борг перед потерпілою ОСОБА_21 в сумі 177700 доларів або в будь-якій іншій сумі, а наведені показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків свідчать про те, що ОСОБА_21 передавала значні суми грошових коштів ОСОБА_9 для вирішення різних питань, але мови про те, що ці гроші обвинувачена повинна буде повернути ОСОБА_21 , не йшло.

Окрім того, судом першої інстанції виключено з обвинувачення ОСОБА_9 і ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення за попередньою змовою групою осіб належного ОСОБА_23 фотоапарата «Олімпус» вартістю 150 грн., оскільки в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 показала, що цей фотоапарат належав їй, і доказів належності зазначеного фотоапарату потерпілій стороною обвинувачення суду не надано.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, на думку колегії суддів, вирок суду в частині засудження обвинувачених - кожного - за ч. 2 ст. 289 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - кожного - за ч. 2 ст. 289 КК України - закриттю з таких підстав.
Відповідно до ст. 289 КК України кримінальним правопорушення є незаконне заволодіння транспортним засобом.
Згідно з приміткою 1 до вказаної статті під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Частиною 2 ст. 289 КК України передбачена кримінальна відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або поєднані з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинені з проникненням у приміщення чи інше сховище, або з використанням електронних пристроїв для втручання в роботу технічних засобів охорони, або якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 3 вказаною статті також передбачена кримінальна відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою або поєднані з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Згідно з обвинуваченням, висунутим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , визнаного судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, 7 серпня 2016 року приблизно о 19.00 годині, знаходячись на території Білодібровного лісництва КП «Дарницького лісопаркового господарства» в Деснянському районі м. Києва, а саме, неподалік від 6 км автомобільної дороги в напрямку села Зазім`я Броварського району Київської області, умисно, незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме, автомобілем марки «Infiniti FX35» номерний знак № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_23 . При цьому після вчинення вбивства ОСОБА_23 . ОСОБА_8 сів за кермо вказаного автомобіля, керуючи яким, спільно з ОСОБА_9 , яка сіла на переднє пасажирське сидіння, незаконно заволоділи зазначеним транспортним засобом вартістю 173642 грн., на якому з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим автомобілем на власний розсуд.
Дії обвинувачених - кожного - кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України - як незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб.
Однак, колегія суддів, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази по вказаному епізоду в їх сукупності, доходить висновку, що жоден із доказів як окремо, так і в сукупності не доводить поза розумним сумнівом винуватість кожного з обвинувачених у вчиненні вказаного злочину.
Так з показань свідків ОСОБА_54 та ОСОБА_142 встановлено, що ОСОБА_30 у середині серпня 2016 року в лісі біля с. Зазим`є Броварського району Київської області, де розташований табір відпочинку «Хвиля», під час збору грибів був виявлений автомобіль «Інфініті» з американськими номерами, передні водійські двері якого були відчиненні, біля машин були пляшки з-під пива, жіночі тапки. Він зателефонував своєму товаришу ОСОБА_139 , який приїхав на своїй машині, і вони вирішили повернути машину власнику, відбуксували автомобіль до приватного будинку в с. Зазим`є Київської області. Потім він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_140 , який працює в розшуку в Голосіївському УП В м. Києві, від якого дізнався, що власниця автомобіля, який він знайшов, перебуває у розшуку. Вони з ОСОБА_141 показали працівникам поліції місце, де він знайшов автомобіль.
Вказані показання не містять жодних даних про причетність кожного з обвинувачених до незаконного заволодіння вказаним автомобілем.
Окрім того, дані, які містяться у протоколах огляду місця події від 15 серпня 2016 року та від 17 серпня 2016 року свідчать про:
- виявлення на ділянці місцевості Деснянського району Биківнянського лісництва неподалік санаторія «Хвиля» трьох пляшок коричневого кольору з написом «Zibert» в поліетиленовому пакеті, двох мішечків червоного кольору з гранулами, двох аудіокасет, пари босоніжок, пульта дистанційного управління «Самсунг», щітки,
- огляд по вул. Береговій, 9, в с. Погреби Броварського району Київської області, автомобіля «Інфініті» без держномера, двері якого відчинені, замки пошкоджень не мають, під переднім пасажирським сидінням виявлено два державні номерні знаки з символами червоного кольору « НОМЕР_11 », в якому виявлено файл з документами, а саме, ксерокопія закордонного паспорту на ім`я ОСОБА_83 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , технічним паспортом на автомобіль Інфініті, полісом № НОМЕР_5 від 9 березня 2016 року, виданим на ім`я ОСОБА_23 , сертифікатом на автомобіль Інфініті, книгою експлуатації автомобіля «Інфініті»,
- те, що з автомобіля «Інфініті» темно-синього кольору, без державного номерного знаку, з автомобіля вилучено пару перчаток господарського призначення, виявлену під правим пасажирським сидінням.
Однак, жоден з цих доказів, як окремо, так і в сукупності, не свідчить про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
При цьому, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи сторони захисту з посиланням на висновок експерта № 564мб від 22 листопада 2016 року, згідно з даними якого генетичні ознаки клітинних елементів зі змивів з керма автомобіля, з ручки перемикання передач автомобіля, внутрішньої та із зовнішньої ручек лівих передніх дверей автомобіля, із зовнішньої та внутрішньої ручек правих дверей передніх дверей, внутрішньої та із зовнішньої ручек лівих задніх дверей автомобіля, із зовнішньої та внутрішньої ручек правих дверей задніх дверей встановити не вдалось у зв`язку з надзвичайно низьким вмістом або відсутністю молекул ДНК; встановлені генетичні ознаки зразків букального епітелію ОСОБА_8 та ОСОБА_151 не збігають з генетичними ознаками клітин з генетичних ознак клітин з ядрами на рукавиці «П» (ас. 57-64 т. 4).
Показання свідка ОСОБА_28 в суді першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 вказував, що вони заховали автомобіль загиблої, жодним об`єктивним доказом не підтверджуються.
Будь-яких інших доказів на підтвердження винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого кожному з них кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, стороною обвинувачення не надано.
За таких обставин, на переконання колегії суддів, вирок суду в частині засудження обвинувачених - кожного - за ч. 2 ст. 289 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - кожного - за ч. 2 ст. 289 КК України - закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в суді і вичерпані можливості їх отримання, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинувачених та захисників в цій частині підлягають до задоволення.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційних скарг обвинувачених та захисників про те, що судом першої інстанції залишилися поза увагою обставини незаконного заволодіння свідками ОСОБА_30 та ОСОБА_31 автомобілем марки «Infinity», який належав потерпілій, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за п. 12 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України за обставин, встановлених судом. При цьому, колегія суддів вважає, що в цій частині обвинувачення суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені у судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, які взаємодоповнюються та узгоджуються між собою та яким дана належна оцінка у вироку, у зв`язку з чим вважає апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників та представника потерпілої в цій частині обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 необґрунтованими.

Так в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 посилається на порушення судом першої інстанції положень ст. 384 КПК України. Однак, вказані доводи апеляційної скарги суперечать даним кримінального провадження.
Відповідно до положень ст. 384 КПК прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, під час підготовчого судового засідання має право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
Згідно з матеріалами кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прокурором роз`яснено їх право на суд присяжних, про що до справи долучені відповідні документи (ас. 58-66 т.1).
Окрім того, згідно з журналом та аудіозаписом судового розгляду кримінального провадження 6 лютого 2017 року на початку судового розгляду судом з`ясовувалось питання роз`яснення обвинуваченим їхнього права на суд присяжних, чи зрозуміло це їм та чи є будь-які клопотання в цій частині. У зв`язку з відсутністю клопотань з боку обвинувачених за участю їхніх захисників про проведення судового розгляду судом присяжних, кримінальне провадження розглянуто складом суду, встановленим відповідно до вимог закону.
Більш того, з аудіозаписів судових засідань встановлено, що протягом усього судового розгляду кримінального провадження за участю різних захисників, у тому числі і захисника ОСОБА_13 , будь-яких клопотань з приводу розгляду кримінального провадження судом присяжних не заявлялось.
Таким чином, доводи захисника ОСОБА_13 про порушення права обвинувачених на розгляд кримінального провадження судом присяжних не ґрунтуються на матеріалах справи.

На переконання колегії суддів є необґрунтованими й доводи апеляційних скарг захисників та обвинувачених про визнання недопустимими доказами протоколу огляду автомобіля, належного ОСОБА_23 , та протоколу огляду квартири ОСОБА_23 , у зв`язку з тим, що дозвіл на проведення огляду автомобіля та квартири надавала ОСОБА_29 , яка не має жодного відношення до справи та не є двоюрідною сестрою ОСОБА_101 , оскільки зазначені доводи спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_29 та свідка ОСОБА_100 , даними реєстру матеріалів кримінального провадження, відповідно до яких ОСОБА_29 неодноразово допитувалась як потерпіла під час досудового розслідування.
Окрім того, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що саме ОСОБА_29 , як двоюрідна сестра, звернулась із заявою про зникнення ОСОБА_152 .
Колегія суддів також враховує, що потерпіла ОСОБА_29 , приведена до присяги під час апеляційного розгляду, підтвердила, що ОСОБА_153 - її двоюрідна сестра, зазначивши, що її ( ОСОБА_154 ) батько та мати ОСОБА_155 це рідні брат і сестра.
Також колегія суддів бере до уваги показання потерпілої ОСОБА_29 під час апеляційного розгляду, відповідно до яких остання вказала, що про те, що ОСОБА_104 зникла вона ( ОСОБА_156 ) дізналась 9 серпня 2016 року близько обіду, коли зателефонувала доглядальниця батька ОСОБА_75 і сказала, що ОСОБА_157 зникла. Телефон ОСОБА_75 не відповідав, тому ввечері в районному відділенні поліції вона подала заяву про зникнення ОСОБА_130 . Проводились заходи по розшуку ОСОБА_75 , декілька разів вона ( ОСОБА_156 ) приїжджала до відділення поліції. При цьому вона постійно була на зв`язку з рідною сестрою ОСОБА_75 - ОСОБА_158 , яка на той момент знаходилось в США. ОСОБА_159 передала фотографії, дані по ОСОБА_160 . Про те, що знайшли труп ОСОБА_161 , вона дізналась після того, як їй зателефонував ОСОБА_162 , який був другом сім`ї батьків ОСОБА_101 . Це було 26 серпня 2016 року. Він зателефонував і повідомив, що знайшли тіло ОСОБА_96 , але в той момент вона ( ОСОБА_156 ) не була в країні, і про це тільки дізналась по телефону. Про те, що у вироку суду, який на даний час оскаржується, зазначено, що вона дізналась від ОСОБА_87 , що тіло ОСОБА_96 знайшли 19 серпня 2016 року, пояснити не може, так як я чітко пам`ятає, що це відбулось саме 26 серпня 2016 року, оскільки ця дата у неї пов`язана з особистим життям, у неї в цей день загинула шкільна подруга, і вона ( ОСОБА_156 ) подумала, як це все співпало такі дві сумні новини, тому вона чітко знає, що саме 26 серпня 2016 року їй було повідомлено про те, що знайшли тіло ОСОБА_96 . Потім вони ще зв`язувались із сім`єю з її батьками, із сестрою саме в цей день. Вона не могла говорити про те, що дізналась про загибель ОСОБА_96 19 серпня 2016 року, так як це не відповідає дійсності. Після того, як ОСОБА_79 оголосили у розшук, вона не пам`ятає, скільки разів їй телефонував ОСОБА_163 . До моменту, поки вона не поїхала у відпустку, кілька разів з ним зідзвонювались, але вже з приводу тіла ОСОБА_164 телефонував їй один раз. Чи заявляв хтось про зникнення автомобіля, їй невідомо. Коли зникла ОСОБА_92 , вона ( ОСОБА_156 ) надавала дані, що у ОСОБА_75 був автомобіль, а дані по автомобілю надала їй ( ОСОБА_165 ) ОСОБА_159 , і всі ці дані вона передала в поліції в той же день, коли зникла ОСОБА_92 . Про те, що автомобіль знайшли, хто повідомив, точно сказати не може. Згодом вона вже дізнавалась від родичів, що знайшли автомобіль. Звідки ОСОБА_166 було відомо 26 серпня 2016 року труп ОСОБА_96 , то краще у нього запитати. ОСОБА_164 їй зателефонував і повідомив таку новину, що знайшли тіло ОСОБА_96 . Чи є ОСОБА_164 працівником поліції та чи має він будь-які зв`язки у поліції, їй невідомо достеменно, але, наскільки вона знає, у нього зв`язків немає. Які саме послуги надавав ОСОБА_164 , їй невідомо. Ні їй особисто, ні її рідним невідомо про характер послуг ОСОБА_167 . Вона надавала дозвіл на огляд квартири ОСОБА_75 , по проханню/вимозі ОСОБА_10 , якій, як їй ( ОСОБА_165 ), відомо належить вказана квартира. Марина надіслала ключі, і з цими ключами разом з працівниками поліції оглядали квартиру. Ключів від квартири загиблої у неї особисто не було. Єдині ключі це ключі, які вона отримала поштою з Америки від ОСОБА_10 . Коли саме проводився огляд квартири, дату назвати не може. Це було в період між тим, коли ОСОБА_92 зникла, в районі дев`ятого числа, і коли вона ( ОСОБА_156 ) поїхала, але дату точно назвати не може. Під час огляду квартири вона була присутня. Квартиру відкривали ключами, з якими вона прийшла. Вона не бачила, щоб замки були пошкоджені. Про те, чи перебували у квартирі коштовності (золото, діаманти) та грошові кошти, їй не було відомо. В суді першої інстанції показання надавала, і з першого судового засідання вона була в якості потерпілої. Всі обставини, які пояснювала суду, розповідала так, як пам`ятала. Суду першої інстанції говорила правду. Потерпіла вказала, що зазначення у вироку суду першої інстанції про те, що вона повідомляла про знаходження тіла ОСОБА_96 19 серпня 2016 року, можливо, технічна помилка, адже вона такої інформації суду не надавала, і такого не могло бути фізично. Після відтворення показань потерпілої ОСОБА_29 , які вона надавала суду першої інстанції, потерпіла вказала, що дійсно це її голос, але вона розуміє, що помилилась з приводу дати. Точно це не могло трапитись 19 серпня 2016 року. Їй зателефонували, коли вона була за кордоном у відпустці з 20 по 30 серпня. Про те, що трапилось зі ОСОБА_95 , вона почула, коли перебувала за кордоном. Закордонний паспорт є, але на даний час він не з нею. У закордонному паспорті, на підтвердження того, що вона перебувала за кордоном, є печатка, що з 20 по 30 серпня 2016 року, вона не перебувала у країні. З приводу ключів, які передала ОСОБА_168 , які не підходили до дверей квартири, і те, що викликалась служба відповідна, то на даний час вона пригадує, що вона була з працівниками поліції, і вони, мабуть, викликали спеціальну службу. Вона двері квартири не відкривала ключами. Коли вона з працівниками поліції підійшла до дверей квартири, де проживала ОСОБА_76 , то замки були цілі. В її присутності замки зламав спеціаліст, який був залучений працівниками поліції, оскільки передані ОСОБА_169 ключі не підходили до замків. Квартира була закрита. Без неї замки не зламували. Коли зайшли у квартиру, то квартира була повністю у нормальному стані. У неї ( ОСОБА_154 ) було доручення від сестри ОСОБА_170 , яка надала їй дозвіл, надіслала ключі, і за дорученням ОСОБА_171 вони зайшли у квартиру. Це доручення було по вайберу по телефону перепискою. В квартирі ОСОБА_75 було декілька золотих ланцюжків, з приводу грошових коштів, то був конверт, в якому була невелика сума. Яка саме, вона не пам`ятає. Не пам`ятає, чи розписувалась десь з приводу проведення обшуку (огляду), але повинна була підписувати. На момент, коли ОСОБА_172 надала доручення для проникнення до квартири, квартира на праві власності належала ОСОБА_173 .
З огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_29 зазначила, що про загибель ОСОБА_75 їй стало відомо під час перебування у відпустці, а в суді апеляційної інстанції потерпілою чітко і детально зазначені обставини з прив`язкою до дати відпустки та інших подій в її житті, колегія суддів вважає, що вказаними показаннями потерпілої ОСОБА_29 спростовуються доводи апеляційних скарг обвинувачених та захисників про те, що потерпілій стало відомо про смерть ОСОБА_75 19 серпня 2016 року, тобто, до зазначення ОСОБА_25 обставин вбивства ОСОБА_130 .

Що стосується доводів обвинувачених та захисників про визнання недопустимими доказами протоколів огляду місця події від 25 серпня 2016 року, 12 жовтня 2016 року, протокол про результати проведення оперативно-технічного заходу № 9 від 6 жовтня 2016 року та стенограму до нього, а також відеозапису вказаної дії, то колегія суддів доходить такого висновку.
З показань свідка ОСОБА_28 в суді першої інстанції, які зафіксовані на технічному носії інформації, встановлено, що ОСОБА_25 були запрошені до управління поліції, оскільки надійшла заява про їх викрадення, і вказані показання свідка ОСОБА_28 підтверджені наявними у кримінальному провадженні доказами, у т.ч. заявою сестри ОСОБА_9 - ОСОБА_174 .
Відповідно до показань свідка ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_4 були запрошені у зв`язку з цими матеріалами, і під час спілкування було встановлено, що їх показання з приводу обставин, нібито, їх викрадення суттєво різняться, на що було звернуто увагу. Даними реєстру матеріалів кримінального провадження, які ніким з учасників не заперечуються, підтверджується, що ОСОБА_25 неодноразово допитувались до 25 серпня 2016 року у кримінальному провадженні як свідки, а саме, 12, 17 та 18 серпня 2016 року (ас. 28 т.1).
Показання свідка ОСОБА_28 про те, що показання, надані Александровими, були предметом перевірки, підтверджуються також даними, зафіксованими:
- у протоколах огляду місця події від 23 серпня 2016 року, відповідно до яких під час огляду приміщення ломбарду скарбниця по бул. Верховної Ради, 21-А, в м. Києві, вилучено мобільний телефон «Самсунг» моделі S5611 ІМЕІ НОМЕР_2 , оригінал договору № 860-16016432 від 10 серпня 2016 року, укладеного між ПТ «Ай Ті ЛОМБАРД» та ОСОБА_8 , долучений до справи в якості речового доказу (ас. 69-72 т.3); вилучено мобільний телефон «Самсунг» моделі S5611 ІМЕІ НОМЕР_2 , оригінал договору № 860-16016432 від 10 серпня 2016 року, укладеного між ПТ «Ай Ті ЛОМБАРД» та ОСОБА_8 , долучений до справи в якості речового доказу (ас. 69-72 т.3);
- у відеозаписі, наданому 19 серпня 2016 року ломбардом «Скарбниця» ПТ «Ай Ті Ломбард» по бул. Верховної Ради, 21-А, що міститься на диску, згідно з яким 10 серпня 20016 року у вказаному ломбарді перебував обвинувачений ОСОБА_8 , який звертався до когось через віконце, підписував документи і подавав їх у віконце (ас. 81-89 т.3);
- у відеозаписі з камер відеоспостереження готелю «Ладо» по вул. Г.Хоткевича, 12, в м. Києві, вилученими 22 серпня 2016 року під час допиту свідка ОСОБА_175 , згідно з якими 8 серпня 2016 року о 04.28 год. до готелю зайшла ОСОБА_9 , а за нею ОСОБА_8 , які періодично виходили з готелю і повертались, а 9 серпня 2016 року о 10.04 обвинувачені вийшли з готелю (ас. 177-191 т. 3).
22 серпня 2016 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до Апеляційного суду м. Києва з клопотанням про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, аудіо- відеоконтроль місця, в якому, зазначивши показання, надані ОСОБА_176 та ОСОБА_25 , обґрунтувавши необхідність проведення вказаних дій тим, що ОСОБА_76 являється безвісно відсутньою та її місце знаходження на даний час не встановлено, у зв`язку з чим у органу досудового розслідування є підстави вважати, що ОСОБА_8 та ОСОБА_148 за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів спричинили смерть останньої або утримують її у невстановленому місці з метою залякування.
Викладені обставини спростовують посилання сторони захисту про те, що станом на 19 серпня 2016 року було вже встановлено, що ОСОБА_76 вбита, і Александрови визначені вбивцями.
Ухвалою слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року клопотання слідчого задоволено та надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, аудіо-, відео контроль місця в приміщенні каб. № 503 та каб. № 507 Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві терміном 60 діб з моменту винесення ухвали.
25 серпня 2016 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були запрошені до управління поліції, де ОСОБА_9 перебувала в кабінеті на третьому поверсі, а ОСОБА_8 - на п`ятому поверсі, що було зазначено свідком ОСОБА_28 та не заперечувалось самими обвинуваченими.
Відповідно до показань свідка ОСОБА_28 , ОСОБА_177 перебував на п`ятому поверсі у звичайному кабінеті, дуже сильно нервував, плутався у своїх показаннях. Після того, як ОСОБА_178 сказали, що вони все знають, що є відео, фото, останній одразу повідомив про те, що готовий співпрацювати із слідством. Після цього СОГ, інші працівники сіли на машини та поїхали у ліс по Броварський трасі за птахофабрикою. ОСОБА_177 сказав, де зупинитись. Зупинились, з`їхавши з дороги в ліс, і ОСОБА_177 повідомив, де саме знаходиться труп жінки, яка рахувалась у них безвісні зниклою. Підійшовши до вказаного ОСОБА_25 місця, побачили купу сміття, перепитали ще раз, чи не помиляється він. ОСОБА_177 підійшов ближче та сказав, що там дійсно під сміттям тіло. При цьому розказав в деталях обставини вбивства. Як би ОСОБА_177 не повідомив про труп ОСОБА_75 , знайти її неможливо було б. Було видно, що чоловік нервує, дає показання не такі, як давав раніше. Повідомив, що автомобіль вони кинули в лісі після того, як він задушив ОСОБА_79 шнуром, у деталях все розказав. На час цих показань тіло ще не було виявлено. До приходу ОСОБА_25 в управління поліції про злочин відомо не було. Коли вони прийшли спочатку та дали пояснення, які перевірялись, було встановлено, що вони обманюють, оскільки були розбіжності в їх поясненнях: він говорив, що їх провезли 3 хвилини в лісі, потім почали бити, жінка говорила, що їх не били, а з ними спілкувались. Потім вони змінювали показання, куди повертали, де їх возили, повністю все не співпадало. Він ( ОСОБА_179 ) був присутній при огляді місця події, протокол складає слідчий. Учасником слідчої дії він не був.
Колегія суддів зауважує, що показання свідка ОСОБА_28 , що спочатку ОСОБА_177 , перебуваючи у кабінеті, вказав про вбивство ОСОБА_75 , а потім його повезли на місце, де останній показав місцезнаходження трупу ОСОБА_75 , були підтверджені самим обвинуваченим під час розгляду справи в суді першої інстанції щодо хронології та порядку проведення вказаних процесуальних дій. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що час проведення НСРД, зазначений на відеозапису, а саме 16.06 год., є помилковим.
Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з переглянутого відеозапису НСРД вбачається, що в кабінеті на дивані сидить ОСОБА_177 , навпроти нього працівник поліції, між якими відбувається розмова, до якої у подальшому приєдналася ОСОБА_180 ; що бесіда була невимушеною, будь-якого тиску на ОСОБА_8 не чинилося, ОСОБА_8 навіть запропонував працівнику поліції звертатися один до одного на «ти». При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_177 розповідає обставини вчинення вбивства ОСОБА_75 , роль кожного у цьому, подальші їхні дії з ОСОБА_146 , наводячи деталі, які до цього не були відомі працівникам поліції, та просить оперативного працівника поліції допомогти, щоб ОСОБА_136 не притягнули до відповідальності, а у подальшому, коли ОСОБА_25 залишились самі, ОСОБА_177 зазначає, що все бере на себе, та вони будуть робити так, що ОСОБА_135 нічого не знає. Встановлені під час перегляду відеозапису обставини спростовують доводи апеляційних скарг про здійснення будь-якого тиску на ОСОБА_25 під час проведення НСРД, а, навпаки, свідчать про те, що ОСОБА_177 намагався домовитися з працівником поліції про непритягнення до відповідальності ОСОБА_9 за вчинений злочин, пропонував для вирішення цього питання певні дії з його боку. Також з вказаного відеозапису встановлено, що ОСОБА_25 , не знаючи про здійснення негласних слідчих (розшукових) дій, за відсутності співробітника поліції намагалися між собою домовитися щодо подальших своїх дій, а, окрім того, на запитання ОСОБА_28 , чи змінила би вона ситуація, якби можливо було все змінити, ОСОБА_9 вказала, що змінила би, взагалі б змінила, давно перестала б з нею спілкуватися, що вона просто зійшла з розуму та доводила її ( ОСОБА_25 ) до суїциду.
При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 про те, що до матеріалів кримінального провадження не надано розсекреченої постанови прокурора, якою дозволено НСРД, відповідно, вона не виносилося.
Згідно з п. 2.1 Розділ П Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України 16 листопада 2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5, рішення про проведення негласної слідчої (розшукової) дії слідчий, прокурор викладає у постанові, яка має відповідати вимогам ст.ст. 246, 251 КПК України, якщо ця дія проводиться без дозволу слідчого судді, або в невідкладних випадках, передбачених ст. 250 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 250 КПК України у виняткових невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та запобіганням вчиненню тяжкого або особливо тяжкого злочину, передбаченого розділами І, ІІ, VI, VII (статті 201 та 209), IX, XIII, XIV, XV, XVII Особливої частини Кримінального кодексу України, негласна слідча (розшукова) дія може бути розпочата до постановлення ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом, за рішенням слідчого, узгодженого з прокурором, або прокурора. У такому випадку прокурор зобов`язаний невідкладно після початку такої негласної слідчої (розшукової) дії звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що негласні слідчі (розшукові) дії проводились на підставі ухвали слідчого судді, якою задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором, що свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника у цій частині.
Окрім того, є безпідставними посилання захисника ОСОБА_13 про те, що суд помилково взяв як обвинувальний доказ протокол про результати оперативно технічного заходу № 9.

Так, відповідно до п. 4.1 Розділу IVІнструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України 16 листопада 2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5, протокол про хід і результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії (або її етапів) складається слідчим, якщо вона проводиться за його безпосередньої участі, в інших випадках - уповноваженим працівником оперативного підрозділу, і повинен відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження.
Згідно з п. 4.3 Інструкції кожний протокол про результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії з додатками не пізніше 24 годин після його складання передається прокурору, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва.

Відповідно до п. 4.7 Інструкції до протоколу долучаються додатки, якими можуть бути: спеціально виготовлені копії, зразки об`єктів, речей і документів, письмові пояснення спеціалістів, які брали участь у проведенні відповідної дії, стенограма, аудіо-, відеозаписи, фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.

Таким чином, строк виготовлення протоколу за результатами НСРД відповідною Інструкцією не визначений.
Окрім того, зі змісту цього протоколу та інших матеріалів провадження встановлено, що така слідча дія проводилася лише у службовому кабінеті без відома особи, тобто, виключно в межах дозволу, наданого ухвалою слідчого судді. Тому те, що працівник поліції склав протокол з назвою «Про результати проведення оперативно технічного заходу № 9» замість «Про результати здійснення аудіо, відео контролю місця», не є порушенням вимог КПК України, яке в силу положень ст. 412 КПК України можна визнати істотним і яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У подальшому згідно з протоколом огляду місця події та відеозаписом вказаної слідчої дії ОСОБА_25 дійсно зазначені обставини вбивства та вказано на місце, де був схований труп ОСОБА_130 . При цьому, у протоколі огляду місця події зазначено, що під час огляду виявлено труп жіночої статі (ас. 37 т.3). На відеозаписі виявлення трупу не зафіксовано.
На думку колегії суддів, вказаний протокол огляду місця події від 25 серпня 2016 року за участю ОСОБА_8 та відеозапис до нього є недопустимим доказом в силу положень ст. 87 КПК України, оскільки на період проведення вказаної процесуальної дії ОСОБА_177 вже зазначив обставини вбивства ОСОБА_75 , а, отже, відповідно до ст. 42 КПК України, вже був підозрюваним у вчиненні особливо тяжкого злочину, а, відтак, участь захисника була обов`язкова.
Разом з тим після закінчення вказаної слідчої дії протоколом огляду місця події за участю експерта ОСОБА_181 у вигрібній ямі виявлено жіночій труп (ас. 45-53 т. 3). При цьому колегія суддів приймає до уваги показання експерта ОСОБА_182 та свідка ОСОБА_28 щодо обставин виявлення трупу, відповідно до яких саме ОСОБА_8 було зазначено обставини та механізм вбивства, вказано місце знаходження трупу ОСОБА_75 , і, якби ОСОБА_25 не було вказано місце знаходження трупу ОСОБА_75 , то її тіло не було б знайдено. Показання вказаних осіб є послідовними, логічними, узгоджується між собою та іншими доказами у справі.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що хоча протокол огляду місця події від 25 серпня 2016 року та відеозапис до нього є недопустимим доказом, проте, зафіксовані на ньому події спростовують доводи апеляційних скарг обвинувачених та захисників про застосування до ОСОБА_8 будь-якого тиску з боку працівників поліції, адже, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_8 йде попереду учасників вказаної процесуальної дії, самостійно зазначаючи направлення рух, супроводжуючи це рухом руки; не відповідаючи на запитання учасників процесуальної дій, самостійно конкретизує обставини, більш того, відповідаючи на поставлені питання, навіть, посилається на український вислів.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи сторони захисту про непричетність подружжя ОСОБА_25 до вбивства потерпілої ОСОБА_75 , є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються сукупністю наявних у справі доказів, сумніватися в об`єктивності яких немає підстав, оскільки вони послідовні, логічні, узгоджуються між собою та взаємодоповнюється.
Згідно з матеріалами кримінального провадження у цей же день за участю захисників кожному з ОСОБА_25 повідомлено про підозру та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (ас. 67-79, 92-95, 39-46 т.2).
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, під час огляду місця події 25 серпня 2016 року будь-які шнури, шланги не вилучались. 12 жовтня 2016 року проведений додатковий огляд вказаного місця, під час якого виявлено та вилучено 2 брудних шланги довжиною приблизно по 40 см та шнур чорного кольору, довжиною приблизно 80 см.
Всупереч доводам апеляційних скарг, вказана процесуальна дія проведена згідно з положеннями КПК України, а протокол огляду місця події, на якому зазначено (додатковий), відповідає вимогам ст. 104, 105 КПК України, а доводи апеляційних скарг про те, що зазначені у протоколі в якості понятих особи - ОСОБА_183 та ОСОБА_69 - не проживають за вказаними у протоколі адресами, наявними у справі доказами не підтверджуються. Більш того, жодна із сторін кримінального провадження протягом розгляду справи як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не заявляла клопотання про допит вказаних осіб або застосування в порядку ст. 333 КПК України заходів забезпечення кримінального провадження та проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження, направлених на перевірки зазначених обставин.
Виявлені та вилучені під час проведення додаткового огляду предмети були направлені слідчим для проведення експертизи, що спростовує доводи апеляційних скарг про те, що невідомо, звідки з`явилися шланги та шнур для проведення експертизи.
Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням ОСОБА_8 , відповідно до яких останній вказував, що, нібито, душив потерпілу проводом від зарядного пристрою до телефону, а не комп`ютерним шнуром, як це встановлено у вироку суду, а також про те, що ОСОБА_177 вказував, що тричі накидав вказаний шнур на шию потерпілої, один із разів він перебував обличчям до обличчя з потерпілою, що, за позицією судово-медичного експерту, не могло спричинити такі тілесні ушкодження потерпілій, є безпідставними.
Так під час розгляду справи в суді першої інстанції вказані доводи сторони захисту перевірялись і не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до аудіозапису судового засідання експерт ОСОБА_184 , попереджений про кримінальну відповідальність за ст.. 384, 385 КК України, вказував про те, що механізм вбивства описаний в первинній експертизі. Спосіб вбивства розказував ОСОБА_177 , тобто, зазначав, де знаходилась вбита, де знаходився він, як він закидував петлю. Він ( ОСОБА_185 ) підтвердив висновком, що за обставин і способом, вказаних ОСОБА_25 , могло відбутися вбивство. Ознак волочіння тіла виявлено не було. Труп знаходився в стані гнилісних змін, тому, якщо і було волочіння, слідів волочіння на час виявлення трупа не було. При закидуванні тричі петлі можливо утворення однієї борозни при удушенні в разі, якщо петля входила в одну борозну. У трупа була виявлена одна борозна, яка утворилась не менше від однієї дії. Можливо утворення однієї борозни і не від однієї дії. Якщо тіло бездиханне, то крововиливів вже не буде. Після оголошення протоколу НСРД в частині обставин вбивства ОСОБА_75 , вказаних ОСОБА_25 , експерт показав, що, враховуючи, що на момент огляду труп ОСОБА_75 знаходився в стані гнилісних змін, і була виявлена тільки одна борозна, то за наявності інших борозн, станом на час виявлення трупу вони могли зникнути. Для того, щоб утворилася борозна, необхідно застосування певної сили. Якщо при закидуванні петлі вона потрапила в ту ж борозну, то може бути одна борозна. Ця борозна могла утворитися за обставин, як вказував ОСОБА_177 , який давав більш-менш однакові показання під час огляду місця події, а потім у кабінеті слідчого. Те, що розповідав ОСОБА_177 , співпадало з тим, що він ( ОСОБА_185 ) бачив. Це - не повішання. Це - удушення петлею. Ознак волочіння тіла виявлено не було. Труп знаходився в стані гнилісних змін, тому, якщо і було волочіння, слідів волочіння на час виявлення трупа могло і не залишитися. Будь-яких даних, що потерпілій могли бути заподіяні тілесні ушкодження декількома людьми, немає.
Згідно з висновком експерта № 33/1936/2 від 4 листопада 2016 року здавлювання шиї петлею, що призвело до виникненням механічної асфіксії, яка спричинила смерть ОСОБА_21 , могла утворитись за обставин та у спосіб, на які вказував підозрюваний ОСОБА_177 у ході проведення допиту.
Що стосується доводів апелянтів про те, що ОСОБА_177 вказував, що тричі накидав вказаний шнур на шию потерпілої, один із разів він перебував обличчям до обличчя з потерпілою, що, за позицією судово-медичного експерту, не могло спричинити такі тілесні ушкодження потерпілій, то колегія суддів звертає увагу на те, що з наявних у справі доказів встановлено, що обвинуваченим жодного разу не вказувалось про те, що він душив ОСОБА_79 , перебуваючи з нею обличчям до обличчя, на що звернув увагу прокурор в суді першої інстанції при допиті експерта ОСОБА_182 в судовому засіданні від 10 травня 2018 року, вказавши, що ні під час НСРД, ні під час допиту ОСОБА_8 , ні під час огляду місця події такого зазначено не було.
Окрім того, показаннями експерта ОСОБА_182 в суді першої інстанції спростовуються доводи апеляційних скарг обвинувачених та захисників про те, що ним дата смерті встановлена зі слів ОСОБА_8 .
Так, експерт показав, що у лікарському свідоцтві дата смерті ОСОБА_75 - 7 серпня 2016 року - зроблена на підставі даних стану, у якому знаходилось тіло, а також використовувались безпосередньо дані слідчих дій, те, що він був на місці пригоди, коли було розказано якого числа, при яких обставинах відбувалось вбивство, це теж використовувалось. Те, що розповідав ОСОБА_177 , співпадало з тим, що він ( ОСОБА_185 ) бачив. В його ( ОСОБА_186 ) присутності тиск на ту особу не здійснювався. Навіть, якщо буде призначена експертиза по даті смерті, іншого висновку про дату смерті, він не зробить. Дослідження про дату смерті проводяться обов`язково при трупних явищах, трупних змінах. На момент огляду тіла завжди звертається увага на трупні зміни: ранні, пізні, кримінальні. В експертизі зазначені трупні зміни. Питання про дату смерті слідчим не ставилося, тому відповіді в експертизі і немає. Дата смерті була встановлена на підставі трупних змін, дослідження трупу, плюс інформації, коли могла була заподіяна смерть. По часу, по даті це співпадало, розбіжностей встановлено не було. З точністю до дня зробити висновок важко, плюс-мінус 2 дня, з урахуванням стану тіла загиблої.

Доводи захисника ОСОБА_13 про те, що у кримінальному провадженні відсутні постанова прокурора та протокол про відібрання зразків, спростовуються даними, зазначеними в реєстрі матеріалів кримінального провадження, відповідно до яких під номерами 100, 106 Розділу І зазначено про відібрання зразків букального епітелію та відбитків рук для експертизи в ОСОБА_25 , а також у Розділі П під номерами 65 та 66 зазначено про постанову прокурора про відібрання зразків для проведення експертизи.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що протягом судового розгляду в суді першої інстанції, з урахуванням того, що захисник ОСОБА_13 брав участь як захисник вже на стадії судового розгляду в суді першої інстанції, будь-яких клопотань в цій частині з його боку не надходило.

На переконання колегії суддів, є безпідставними посилання захисника ОСОБА_13 про те, що вироком суду констатовано, що у ОСОБА_9 та ОСОБА_51 не було будь-якого мотиву на здійснення вбивства ОСОБА_58 , оскільки спростовуються змістом вироку, у якому зазначено про те, що аналіз наведених доказів свідчить про те, що саме подружжя ОСОБА_25 за попередньою змовою групою осіб вчинило умисне вбивство ОСОБА_23 , з якою у ОСОБА_9 поступово склалися складні стосунки на ґрунті того, що потерпіла почала підозрювати обвинувачену у вчиненні шахрайських дій відносно неї та зверталася до різних людей за допомогою у викритті ОСОБА_9 .

Окрім того, колегія суддів враховує, що після вбивства ОСОБА_75 обвинувачені за попередньої змовою між собою таємно викрали належне ОСОБА_112 майно, а саме, телефони, якими у подальшому розпорядилися на власний розсуд, здавши їх до ломбарду, що підтверджується наявними у кримінальному провадженні та перевіреними судом першої інстанції доказами в їх сукупності, яким дана належна оцінка, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг про відсутність в діях кожного з ОСОБА_25 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, є необгрунтованими.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виключення з кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки, передбаченої п. 6 ч.2 ст. 115 КК України - вбивство з корисливих мотивів.
Як обґрунтовано зазначив суд у вироку, умисне вбивство з корисливих мотивів має місце тоді, коли винна особа, позбавляючи життя потерпілого, прагне досягти у зв`язку з цим будь-якої матеріальної вигоди для себе чи для своїх близьких, зокрема: заволодіти майном потерпілого чи інших осіб, одержати вигоду майнового характеру, позбавитись матеріальних витрат. Не вважається умисним вбивством з корисливих мотивів умисне позбавлення життя потерпілого, вчинене у зв`язку з неповерненням боргу, відмовою потерпілого виконати інші обов`язки майнового характеру, якщо такі обов`язки виникли з підстав, що не суперечать чинному законодавству. Підстави для кваліфікації за п. 6 ч.2 ст. 115 КК України умисного вбивства, вчиненого з мотивів помсти за заподіяну потерпілим матеріальну шкоду, відсутні.
З показань потерпілої ОСОБА_10 та свідків вбачається, що вони зазначали тільки про те, що ОСОБА_21 передавала значні суми грошових коштів ОСОБА_9 для вирішення різних питань. Однак будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів того, що ОСОБА_9 повинна була повернути ОСОБА_21 грошові кошти, під час розгляду справи не встановлено, а стороною обвинувачення не доведено.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги представника потерпілої є необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, дії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , кожного, правильно кваліфіковані за п. 12 ч.2 ст. 115 КК України, оскільки вони умисно протиправно заподіяли смерть іншій людині за попередньою змовою групою осіб, та за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вони таємно викрали чуже майно за попередньою змовою групою осіб, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Не дивлячись на зменшення обсягу обвинувачення, визнаного судом доведеним (з врахуванням закриття кримінального провадження щодо кожного з обвинувачених за ч. 2 ст. 289 КК України), колегія суддів, з врахуванням обставин справи, тяжкості кримінального правопорушення, даних, що характеризують особу кожного з обвинувачених, які враховані судом першої інстанції при призначенні кожному з обвинувачених покарання, погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - кожному - покарання як за кожний злочин окремо за п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України, так і призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України - у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна. Саме таке покарання буде відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга представника потерпілої не підлягає до задоволення, а апеляційні скарги обвинувачених та захисників підлягають до задоволення частково.

Також колегія суддів, з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року), вважає необхідним в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України зарахувати обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - кожному - у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25 серпня 2016 року по 3 грудня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 3 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - кожного - за п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України в частині засудження обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - кожного - за ч. 2 ст. 289 КК України скасувати, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - кожного - за ч. 2 ст. 289 КК України - закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Цей же вирок в частині визнання винуватими та засудженими обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна - залишити без зміни.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) зарахувати обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - кожному - у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25 серпня 2016 року по 3 грудня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення, обвинуваченими ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , які утримуються під вартою, - в той же строк з дні вручення її копії.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3