ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1544/20 Справа № 182/6290/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001406 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого неофіційно, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнано винуватими у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено кожному з них покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від відбуття покарання з випробуванням строком на 2 роки.
Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 солідарно на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у сумі 200 гривень.
Судом також вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винними за наступних обставин.
Так, ОСОБА_8 23.05.2019 року у період часу приблизно з 18 год. до 19 год. знаходився неподалік від входу до ринку «Центральний», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 6, де зустрів раніше знайомого ОСОБА_9 , який був у компанії з незнайомим йому хлопцем, особу якого слідством не встановлено і матеріали кримінального провадження стосовно якого, виділені в окреме провадження.
При цьому, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановлена слідством особа, знаходячись на літньому майданчику кафе, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 6, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та у якого помітили годинник на руці, а також чоловічу сумку чорного кольору через плече. І раптово у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленої слідством особи виник спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна, належного ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановлена слідством особа, матеріали кримінального провадження стосовно якої виділені в окреме провадження, з метою відкритого викрадення вищевказаного майна, попрямували за ОСОБА_10 , який пішов у напрямку двору буд. АДРЕСА_3 та наздогнали останнього біля торгівельного майданчику з овочами, навпроти кафе «Пеньок». Де ОСОБА_8 перегородив шлях потерпілому ОСОБА_10 і вдарив його в обличчя. А ОСОБА_9 підбіг та вдарив ОСОБА_10 кулаком лівої руки в область голови. Після цього ОСОБА_10 почав тікати в бік дитячого садка, що розташований за адресою: м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 8. Але, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановлена слідством особа, матеріали кримінального провадження стосовно якої виділені в окреме провадження, наздогнали потерпілого ОСОБА_10 неподалік від будинку АДРЕСА_3 . При цьому, ОСОБА_9 наніс потерпілому удар кулаком руки в область голови, а ОСОБА_8 підбіг ззаду та схопив потерпілого руками, долаючи опір з його боку. Коли ОСОБА_8 повалив потерпілого ОСОБА_10 на землю, ОСОБА_9 разом з невстановленою слідством особою, нанесли декілька ударів ногами по різним частинам тіла ОСОБА_10 , застосувавши таким чином насильство, яке не було небезпечним для життя і здоров`я потерпілого. Після чого, відкрито умисно, з корисливих мотивів, заволоділи майном потерпілого ОСОБА_10 , а саме з руки потерпілого зірвали годинник «Оріент», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №214 від 15.07.2019 складає 550 грн., а з плеча зірвали сумку чоловічу чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілого не має, але в якій знаходились: мобільний телефон марки «HUAWEI cun-29», чорного кольору, вартість якого згідно товарознавчої експертизи №214 від 15.07.2019 складає 1200 гри., а також гаманець з грошима в сумі 100 гривень, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 , зв`язка ключів разом з магнітним чипом, банківська картка ПАТ «ПУМБ», які матеріальної цінності для потерпілого також не мають.
Тим самим, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та невстановленою слідством особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою між собою, групою осіб, застосувавши насильство, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_10 відкрито викрали майно потерпілого, спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1850 грн.
Після вчинення злочину ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та невстановленою слідством особою, з місця скоєння кримінального правопорушення втекли, утримуючи при собі викрадене майно, яким розпорядились на власний розсуд.
Умисні дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 мають правову кваліфікацію за ч.2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 ОСОБА_9 змінити в частині розподілу процесуальних витрат. Зазначити в резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати на користь держави стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 по 100 грн. з кожного. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_9 відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, разом з тим вважає, що вирок суду першої інстанції у цьому провадженні підлягає зміні в частині розподілу процесуальних витрат у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що в порушення вимог кримінального процесуального закону Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, ухвалено стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувальний вирок та не визначено розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних частинах, лише вказано у резолютивній частині вироку про необхідність солідарного стягнення з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта в сумі 200 грн.

Заслухавши суддюдоповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останніх за ч. 2 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів находить їх такими, які ґрунтуються на вимогах закону.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Це питання вирішується судом незалежно від того, чи реалізували учасники кримінального провадження право заявити клопотання про визначення грошового розміру процесуальних витрат, оскільки це входить до предмету доказування у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 91 КПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за власного ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.
Частиною 2 ст. 122 КПК України регулюється порядок здійснення залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ.
Відповідно до п. 11 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996, науково - дослідницькі установи судової експертизи проводять судову експертизу по кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення за рахунок засобів, передбачених у державному бюджеті України на відповідний рік на проведення судових експертиз.
У ч. 2 ст. 124 КПК визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.
Так, згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Крім того, згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року у справі, в якій засуджено декількох осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Крім того, вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі №51-5168км18, а відповідно до ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VІІІ від 02.06.2016 року, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.
Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень глави 8 КПК України. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнені ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.
Проте в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області, ухвалюючи щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати у розмірі 200 гривень на користь держави слід стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 солідарно.
Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зокрема є, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За вимогою п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції має можливість змінити вирок суду першої інстанції у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а вказаний вирок підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Суттєві порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення в цілому, не встановлені.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст. 186 КК України в частині розподілу процесуальних витрат - змінити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок експерта №214 від 15.07.2019 року у розмірі 100 гривень.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок експерта №214 від 15.07.2019 року у розмірі 100 гривень.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4