ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1178/20 Справа № 206/5249/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
представника цивільного відповідача ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000875 від 25 вересня 2018 року за апеляційними скаргами директора ТОВ ВТО УКРЕКСП ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поливанівка, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого водієм вантажних автомобілів в ТОВ "ВТО УКРЕКСП", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь експертної установи - Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України: витрати за проведення судової експертизи технічного стану ТЗ № 5/10.2/792 від 08.10.2018 року у розмірі 1144 грн.; витрати за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 5/10.4/795 від 10.10.2018 року у розмірі 1144 грн.; витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 11/10.1/634 від 12.07.2019 року у розмірі 942,06 грн.
Цивільний позов потерпілої задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 100000 (сто тисяч) гривень.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТО УКРЕКСП» на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 100000 (сто тисяч) гривень.
Доля речових доказів вирішена у відповідності вимог закону.
Цим вироком, дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як такі, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження, за вчинення якого він підлягає кримінальному покаранню.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, Водій ОСОБА_7 24 вересня 2018 року близько 20 години 35 хвилин, керуючи технічно справним вантажним автомобілем «SCANIA P230» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ТОВ «АЕЛІТА», здійснював рух по проїзній частині вулиці Гаванської, з боку вулиці Томської у напрямку вул. 20 років Перемоги, Самарського району у м. Дніпро.
В цей же час в попутному напрямку руху з вантажним автомобілем «SCANIA P230» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по лівому узбіччю проїзної частини вулиці Гаванської, у темпі кроку рухалася пішохід ОСОБА_12 , яка під час свого руху вийшла на Т-образне перехрестя з вул. Виробничою, та без зміни темпу та напрямку руху продовжила йти по вул. Виробничій перетинаючи її.
Під час свого руху водій ОСОБА_7 , 24 вересня 2018 року, близько 20 години 35 хвилин, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустивши злочинну недбалість, та не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху та маючи можливість об`єктивно виявити пішохода ОСОБА_12 , в порушення Правил дорожнього руху, змінюючи ліворуч напрямок руху керованого ним вантажного автомобіля «SCANIA P230» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або безпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу пішоходу, яка перетинала проїзну частину на вул. Виробничої з ліва на право за напрямком його руху вантажного автомобіля «SCANIA P230» НОМЕР_1 , продовжив рух на вул. Виробничій у напрямку вул. Автопаркової Самарського району м. Дніпро, під час чого допустив наїзд лівою бічною частиною керованого ним автомобілю з бічною частиною тіла пішохода ОСОБА_12 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3 б), 10.1., 16.2. Правил дорожнього руху України відповідно до яких:
п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
п. 16.2. «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку».
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2-го ступеню, пневмоцефалії (повітря над внутрішньою кістковою пластинкою у правій скроневій області, що свідчить про перелом кісток основи черепа в передній черепній ямці), численних багато уламкових переломів лобної пазухи, верхньощелепних пазух, виличних кісток, стінок обох орбіт, з явищами гемосинусу пазух, синців в обох параорбітальних областях, підшкірної емфіземи м`яких тканин у лівій виличній області, субкон`юктивального крововиливу у зовнішнього кута правого ока, забійної рани в лобній області по центру з переходом в лобну область праворуч, саден в лобній області праворуч, в скроневій області праворуч, в виличній області праворуч, на спинці носу по центру та праворуч, у основи носу праворуч, в лобній області по центру та праворуч; закритої травми грудної клітини з переломами 4-го, 5-го, 6-го, 7-го ребер ліворуч по задньо-пахвовій лінії, уламкового перелому тіла лівої лопатки, гематоми на грудній клітині ліворуч по передньо-пахвовій лінії в проекції 4-го ребра; закритого крайового перелому лівої ліктьової кістки по внутрішньому краю, садна на внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу; закритого уламкового перелому голівки основної фаланги 2-го пальця лівої кисті, саден лівої кисті; синця лівого плеча; синця та саден правої кисті з переходом на променево-зап`ястковий суглоб; садна в проекції гребня правої клубової кістки.
Отримані ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Допущені порушення п.п 10.1. та 16.2. Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, в результаті якої заподіяли потерпілій ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі директор ТОВ ВТО УКРЕКСП ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог до ТОВ ВТО УКРЕКСП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції в частині, що стосується задоволених судом вимог до ТОВ ВТО УКРЕКСП, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, судовий розгляд був неповним та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у тому числі судом не було надано належної оцінки доказам, які містяться у матеріалах справи.
Директор ТОВ ВТО УКРЕКСП ОСОБА_11 зазначає, що з метою відшкодування цієї шкоди потерпіла звернулась до ТОВ ВТО УКРЕКСП та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, при цьому, ухвалою суду першої інстанції від 22.11.2019 року в якості співвідповідача у цивільному позові було залучено ПрАТ УАСК АСКА.
Поза увагою суду при вирішенні цивільного позову залишилась копія страхового полісу АК/7781895, яка міститься у матеріалах справи, відповідно до якої ТОВ ВТО УКРЕКСП застрахувало транспортний засіб НОМЕР_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та який був діючим в момент ДТП. Тому стягуючи в рахунок відшкодування моральної шкоди з ТОВ ВТО УКРЕКСП, судом першої інстанції була проігнорована ст. 23 Закону України про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 року з наступними змінами та доповненнями, згідно з якими до шкоди, заподіяної життю і здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП відноситься також і моральна шкода.
Таким чином, суд першої інстанції не дав оцінки тому факту, що цивільно-правова відповідальність ТОВ ВТО УКРЕКСП була застрахована під час експлуатації транспортного засобу і суд повинен був застосувати положення спеціального закону та стягнути з співвідповідача ПрАТ УАСК АСКА моральну шкоду, в межах страхової суми, зазначеної в полісі і лише у разі недостатності страхового відшкодування, суд мав вирішити питання про розмір, що підлягає стягнення з ТОВ ВТО УКРЕКСП та іншого відповідача.
Судом першої інстанції проігноровано те, що потерпілою не було надано жодного доказу в підтвердження завданої їй моральної шкоди, зокрема на підставу того, що вона змушена була суттєво змінити свій спосіб життя та роботи, у тому числі нею не було надано жодного листа непрацездатності, їй не було надано групу інвалідності, жодним юридично значимим документом не підтверджена регулярна необхідність у лікуванні, надані потерпілою виписні епікризи не підтверджують вказаний нею весь період лікування, а лише частковий, тому розмір моральної шкоди, що був заявлений потерпілою не є адекватним завданій моральній шкоді, не відповідає засадам розумності та справедливості і не може бути засобом отримання доходу.
Суд не належним чином дослідив відеозапис щодо механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди, на якому зафіксовано момент ДТП та напрямок руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_7 та потерпілої, оскільки з даного відеозапису неможливо ідентифікувати транспортний засіб, який міг бути учасником ДТП, що проігноровано судом, але можливо було б встановити відповідність дій потерпілої під час ДТП.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити, залишивши вид та розмір основного покарання, скасувавши призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, розмір моральної шкоди зменшити і визначити його в межах відшкодованої матеріальної допомоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що призначаючи додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, суд не повністю врахував всі обставини справи та характеристику особистості обвинуваченого та своє рішення в цій частині обґрунтував недостатньо.
Висновок суду про грубість порушення правил дорожнього руху з боку водія не підтверджений ніякими фактичними даними і протирічить фактичним обставинам кримінального провадження. Так, в ході досудового слідства було встановлено, що ДТП сталася в темний час доби, коли йшов дощ, тобто видимість була недостатньою та істотно обмеженою. Разом з тим, пішохід ОСОБА_13 , виходячи на проїзну частину, ніяким чином себе не виділяла, оскільки згідно п.4.4 Правил Дорожнього Руху України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.
Крім того, з відеозапису камери спостереження, яка зафіксувала ДТП, добре видно, що пішохід ОСОБА_13 виходила на проїзну частину одночасно з тим, як вантажний автомобіль починав маневр повороту наліво і пішохід знаходилася поза межами світла фар, при цьому швидкість автомобіля в момент ДТП була в межах 15-20 км/год, тобто водій максимально знизив її перед маневром.
Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 є професійним водієм вищої кваліфікації (згідно водійського посвідчення в нього відкриті усі чотири існуючі водійські категорії), за 20 років водійського стажу він не скоїв жодного ДТП і ніколи не притягався до адміністративної відповідальності, а застосування додаткового покарання до ОСОБА_7 позбавляє його можливості утримувати сім`ю та забезпечувати належний рівень життя дружині, яка знаходиться у декретній відпустці, та трирічній дитині.
Крім того, рішення суду в частині призначення розміру моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., 100 000 грн. з яких має сплатити ОСОБА_7 є необґрунтованим, неадекватним та не співмірним завданій шкоді, оскільки не можна визнати, що потерпіла у зв`язку з подією ДТП та отриманими тілесними ушкодженнями дійсно зазнала моральних страждань.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні представник ТОВ ВТО УКРЕКСП ОСОБА_10 , обвинувачений та його захисник підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити, з підстав, наведених в апеляційних скаргах.
Представник потерпілої ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив вирок суду залишити без змін.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги директора ТОВ ВТО УКРЕКСП ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
У відповідності до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджений представленими у справі доказами, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти в цій частині правильного висновку, не перевіряється колегією суддів апеляційного суду, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги директора ТОВ ВТО УКРЕКСП ОСОБА_11 про те, що поза увагою суду при вирішенні цивільного позову залишилась копія страхового полісу АК/7781895, яка міститься у матеріалах справи, відповідно до якої ТОВ ВТО УКРЕКСП застрахувало транспортний засіб НОМЕР_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та який був діючим в момент ДТП, а тому стягуючи моральну шкоду з ТОВ ВТО УКРЕКСП, судом першої інстанції були проігноровані вимоги ст. 23 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 року з наступними змінами та доповненнями, згідно з якими до шкоди, заподіяної життю і здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП відноситься також і моральна шкода, слід зазначити наступне.
Дійсно, згідно страхового полісу АК/7781895, ТОВ ВТО УКРЕКСП застрахувало транспортний засіб Scania p230, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова сума грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Згідно з частиною першою пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Таким чином, у результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 зазнала тяжких тілесних ушкоджень, унаслідок чого вона понесла витрати на лікування, розмір яких підтверджено належними доказами, відтак були наявні підстави для стягнення зі ПрАТ УАСК АСКА страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням, проте враховуючи той факт, що у своєму позові потерпіла ОСОБА_12 не пред`являла будь-яких вимог до страхової компанії та те, що зі сторони обвинуваченого ОСОБА_7 у добровільному порядку було відшкодовано шкоду, заподіяну здоров`ю(а.с. 158, т.2), при цьому потерпіла не наполягала на підтриманні позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків на лікування, страхова компанія не здійснювала страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю, в той час коли страхова виплата не здійснювалась ПрАТ УАСК АСКА.
Таким чином, оскільки страхова компанія не здійснювала страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, підстави для стягнення моральної шкоди зі страхової компанії на користь потерпілої відсутні.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 та його роботодавця ТОВ ВТО УКРЕКСП.
Доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та директора ТОВ ВТО УКРЕКСП про те, що потерпілою не було надано жодного доказу в підтвердження завданої їй моральної шкоди, зокрема на підставу того, що вона змушена була суттєво змінити свій спосіб життя та роботи, у тому числі нею не було надано жодного листа непрацездатності, їй не було надано групу інвалідності, жодним юридично значимим документом не підтверджена регулярна необхідність у лікуванні, надані потерпілою виписні епікризи не підтверджують вказаний нею весь період лікування, а лише частковий, тому розмір моральної шкоди, що був заявлений потерпілою не є адекватним завданій моральній шкоді, не відповідає засадам розумності та справедливості, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.
Пунктами 1 та 2 частини 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, моральної шкоди. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив відшкодування моральної шкоди в розмірі по 100 000 грн. з обвинуваченого ОСОБА_7 та його роботодавця ТОВ ВТО УКРЕКСП, на користь позивачки, оскільки врахував тривалість розладу її здоров`я, внаслідок протиправних дій відповідача, які призвели до значних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, глибину фізичних і душевних страждань. Вказана сума відповідає вимогам розумності і справедливості.
Крім того, внаслідок спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень в результаті ДТП, вона безумовно зазнала великого фізичного болю як безпосередньо під час травмування, так і під час численних оперативних втручань та лікувальних процедур і маніпуляцій (період впродовж якого потерпіла знаходилася на лікуванні 24.09.2018р. 04.03.2019р., свідчить про стійкий розлад функцій організму та обмеження життєдіяльності), що підтверджується медичною документацією, що є у матеріалах справи, моральних страждань та переживань через неможливість відновити попередній стан здоров`я та попередній звичний спосіб її життя, з урахуванням суттєвості змін у житті потерпілої, тяжкості та серйозності наслідків, які настали для неї, характер моральних страждань, їх обсяг та тривалість.
Крім того, моральні страждання потерпілої не завершуються, оскільки є регулярна необхідність у лікуванні та потерпіла змушена змінити свій постійний спосіб життя та роботи, що підтверджується медичною карткою ОСОБА_12 .
Потерпіла ОСОБА_12 є матір`ю одиначкою та на її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тривале знаходження на лікуванні позбавило потерпілу належним чином матеріально забезпечувати своїх малолітніх дітей та надавати дітям належного виховання та уваги, що також спричинило моральних страждань та переживань.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що підлягає компенсації реально завдана моральна шкода потерпілій в розмірі 200000 грн. по 100 000 грн. з ОСОБА_7 та ТОВ "ВТО УКРЕКСП", що відповідає принципу розумності, справедливості, інтенсивності та тривалості моральних страждань потерпілої та буде сприяти відновленню емоційного стану потерпілої.
Посилання апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що призначаючи додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, суд не повністю врахував всі обставини справи та характеристику особистості обвинуваченого та своє рішення в цій частині обґрунтував недостатньо, є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Як вбачається з вироку суду, призначаючи додаткове покарання обвинуваченому суд в достатній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, призначаючи ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 роки суд першої інстанції вірно врахував тяжкі наслідки та характер отриманих травм, що настали, те, що внаслідок спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень в результаті ДТП, вона безумовно зазнала великого фізичного болю як безпосередньо під час травмування, так і під час численних оперативних втручань та лікувальних процедур і маніпуляцій.
Судом першої інстанції при призначенні додаткового покарання також врахована в повному обсязі думка потерпілої, яка наполягала на призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так як таке покарання забезпечить необхідне й достатнє для обвинуваченого виправлення та попередження вчинення нових аналогічних злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Отже доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу директора ТОВ ВТО УКРЕКСП ОСОБА_11 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4