Дата документу 03.12.2019 Справа № 333/5704/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1916/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/5704/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 .

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.358 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 29 жовтня 2019 року по 27 грудня 2019 року.

Згідно зі змістом судового рішення, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.358 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів невеликої тяжкості, за які передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років, та тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до 6 років, останній є особою раніше судимою, не працевлаштований, не одружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків, є громадянином іншої держави, на території України не має зареєстрованої адреси проживання. Крім того, в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя на розгляді перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в рамках якого ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.08.2019 року до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Таким чином, на думку прокурора, обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції прийшов до висновку, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.358 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Враховуючи, що на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, по факту подій, що відбулися 22.08.2019 року, тобто, під час дії запобіжного заходу у вигляді застави відносно останнього, суд першої інстанції не визначив обвинуваченому розмір застави.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доказів зазначає, що на момент розгляду Комунарським районним судом м. Запоріжжя клопотання прокурора про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя вже було обрано йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що виключає можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Також зазначає, після внесення застави та під час дії запобіжного заходу у вигляді застави він обов`язково з`являвся на виклик до суду, а якщо не мав такої можливості, то надавав до суду відповідно документи на підтвердження неявки до суду з поважних причин, а тому у суду не було підстав обирати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволення клопотання прокурора.

В судове засідання суду апеляційної інстанції захисник-адвоката ОСОБА_9 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Справа розглядається без участі захисника по наявним матеріалам в межах апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , вислухана думка прокурора, та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, судом першої інстанції врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_7 вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.358 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» обґрунтована підозра передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року» термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

На думку колегії суддів, наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів, а достовірність встановлених фактичних обставин буде перевірятись в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення суд першої інстанції цілком обґрунтовано врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які законом віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості та тяжких, про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин під час дії запобіжного заходу у вигляді застави, вчинення злочинів стало для нього джерелом для існування, та свідчить про те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, не працює, не одружений, є громадянином Російської Федерації, не має реєстрації на території України, не має міцних соціальних зв`язків, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні у тому числі тяжкого злочину, а тому існує об`єктивна загроза його втечі.

Крім того, під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується і у вчиненні інших злочинів, на розгляді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, остаточне рішення за яким ще не прийнято.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи підозрюваного про те, що він не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду судом першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, судом першої інстанції зазначеним обставинам при розгляді клопотання прокурора було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що до нього не може бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою через застосування найсуворішого запобіжного заходу іншим судом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Кримінальний процесуальний кодекс України не забороняє суду обрати відносно обвинуваченого запобіжний у вигляді тримання при наявності обставин для його обрання.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки відносно ОСОБА_7 вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений ним.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для задоволення скарги не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.358 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 29 жовтня 2019 року по 27 грудня 2019 року, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4