Справа № 199/1593/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрований та фактично мешкає: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке надійшло до суду 12.03.2020 року, ставиться питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

В обґрунтуванні клопотання зазначено, що 26.02.2020 на підставі направлення №0061 від 06.02.2020 року, підписаного начальником управління Державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_6 , начальник відділу управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради ОСОБА_7 та спеціаліст 1 категорії - інспектор управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради ОСОБА_8 прибули за адресою: м. Дніпро, вул. Новоорловська, буд. 16-д, де розташована релігійна організація «Релігійна громада братська євангелічно-лютеранська церква «Жива вода», з метою здійснення позапланової перевірки на вказаному об`єкті будівництва.

За результатом проведення вказаної перевірки начальником відділу управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради ОСОБА_7 та спеціалістом 1 категорії - інспектором управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради ОСОБА_8 складено «Акт

про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного

контролю на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій» від 03 березня 2020 року та «Припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт» від 03 березня 2020 року.

В цей час у посадових осіб управління Державного архітектурно - будівельного контролю Дніпровської міської ради виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, за попередньою змовою групою осіб, для себе від третіх осіб за вчинення в інтересах того, хто надає

неправомірну вигоду, дій з використанням свого службового становища, поєднаних з вимаганням.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у невстановленому в ході досудового розслідування точний час, невстановлені посадові особи управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради запропонували

раніше знайомому громадянину ОСОБА_4 отримати неправомірну вигоду від керівника релігійної організації «Релігійна громада братська євангелічно-лютеранська церква «Жива вода» ОСОБА_9 за непритягнення такої організації до відповідальності в сфері містобудівної

діяльності та ненакладення штрафів за недопущення посадових осіб органу

Державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкт будівництва та

скасування припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Погодившись на вказану пропозицію, ОСОБА_4 вступив у попередню змову із посадовими особами управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, додатково обговоривши та визначивши суми грошових коштів, які вони бажали спільно отримати як неправомірну вигоду за невчинення дій, пов`язаних із притягненням релігійної організації до

відповідальності у сфері містобудівної діяльності

03.03.2020 року в невстановлений у ході досудового розслідування точний час, ОСОБА_4 , продовжуючи спільний з посадовими особами управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради злочинний умисел, направлений на одержання службовою особою неправомірної вигоди, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з вимаганням відповідно до відведеної йому ролі, повідомив керівника релігійної організації «Релігійна громада лютеранська церква «Жива вода» ОСОБА_9 , що у нього є домовленості з посадовими особами ДАБК, яких той знає особисто, та виключно за умови передачі грошових коштів у розмірі 1000 доларів США він домовиться про непритягнення релігійної організації до відповідальності у сфері містобудівної діяльності; тим самим ОСОБА_4 висунув вимогу про одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 ..

У подальшому, 11.03.2020 року, приблизно об 13 годині 10 хвилин,

ОСОБА_4 , реалізуючи спільний із посадовими особами управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди, поєднаного із вимаганням, за попередньою змовою із останнім, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу будинку 1а по вул. Івана Мазепи у м. Дніпрі, одержав від ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 1000 доларів США за непритягнення посадовими особами управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради релігійної організації «Релігійна громада братська євангелічно-лютеранська церква «Жива вода» до відповідальності у сфері містобудівної діяльності.

Таким чином, ОСОБА_4 довів спільний із посадовими особами управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради злочинний умисел в одержанні неправомірної вигоди службовою особою, за попередньою змовою групою осіб до кінця, та дії останнього кваліфікуються за ч.3 ст.368 КК України.

Умисні дії ОСОБА_4 виразились в одержанні службовою особою, за попередньою змовою групою осіб, неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням свого службового становища, поєднане з вимаганням, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

04.03.2020 за даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093, з правовою кваліфікацією ч.3 ст.368 КК України.
11.03.2020 року в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_4 було затримано.
12.03.2020 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_4 повідомлено про підозру.
Причетність підозрюваного ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:
-протоколом обшуку автомобіля Foгd Focus, д.н. НОМЕР_1 ;

-протоколом допиту заявника ОСОБА_9 ;

-іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тому прокурор просив застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання та обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував та просив застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та надані прокурором матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , вважаю необхідним відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, виходячи із наступного.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 КПК України). Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом обшуку автомобіля Foгd Focus, д.н. НОМЕР_1 ;
-протоколом допиту заявника ОСОБА_9 ;

-іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Так, вказана норма забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її волі.

Крім цього, у рішеннях Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), "Белевицький проти Росії" (п.п.111-112 рішення ЄСПЛ від 1 березня 2007 року) зазначено, що слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до правової позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, слідчому судді, суду при розгляді відповідного питання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним з найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема йдеться про застосування домашнього арешту), у багатьох випадках навіть не розглядається.

Європейським судом з прав людини у справах «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції», «Смирнов проти Росії» визначено, що тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушення громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Однак всупереч викладеному, органом обвинувачення не надано жодних вагомих доказів, які б посвідчували факти можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду; можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, вчинення дій для перешкод кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, суд згідно з вимогами ст. 178 КПК України враховує:

1) той факт, що наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є достатньо вагомими;

2) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, який не досяг пенсійного віку та не має підтверджених медичними документами тяжких або хронічних захворювань;

4) відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців;

5) відсутність у підозрюваного постійного місця роботи;

6) відсутність відомостей про негативну репутацію підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного, який не має постійного джерела доходу;

8) відсутність відомостей про недотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, які застосовувалися до нього раніше.

Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного (обвинуваченого) має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року).

Під час розгляду клопотання, прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам. Доказів необхідності застосування до підозрюваного саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, прокурором не наведено.

Водночас, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 раніше в силу ст.89 КК України не судимий, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , де проживає тривалий час разом із сім`єю.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 176, 177, 178, 181, 183, 184, 186, 193, ч.4 ст.194, ст.ст. 195, 196, 197, 369-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21-00 до 07-00 години за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло у період часу з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин без дозволу слідчого, прокурора або суду строком до 11 травня 2020 року.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок прибувати до слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за першою вимогою.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом до 11 травня 2020 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ, який здійснює кримінальне провадження Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1