ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1365/20 Справа № 185/9892/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001999, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Павлограда Дніпропетровської області, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 18.06.2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.1 КК України до 80 годин громадських робіт,

- обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченої: ОСОБА_7 в режимі відеоконференції

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині визначення обставин, що обтяжують покарання, скасувати та ухвалити новий вирок, включивши до обставин, які згідно зі ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 - рецидив злочинів.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог, прокурор вказує на те, що ОСОБА_7 не відбула покарання, призначене вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року і вчинила новий злочин, передбачений ч.2 ст.389 КК України, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, у зв`язку з чим, має місце рецидив злочинів.

Однак суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 не врахував обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, яка була зазначена в обвинувальному акті.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, із покладенням на неї відповідних обов`язків.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи в належній формі ознайомлена із порядком та умовами відбування покарання у виді 80 годин громадських робіт, призначеного за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на неї обов`язків, будучи зобов`язаною додержуватись встановлених відповідно до ст.37 КВК України порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному для неї об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, ігнорувала вимоги законодавства, умисно ухилялась від покладених на неї обов`язків та не з`являлась на громадські роботи до Межиріцької сільської ради Павлоградського району, виправдувальних документів не надала, тим самим ухилилась від відбування покарання у виді громадських робіт.

Так, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року ОСОБА_7 засуджена за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, та останній призначено покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин.

20.08.2019 року у приміщенні Павлоградського МРВ з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області за адресою: м.Павлоград Дніпропетровської області, вул. Г.Світличної, 53 обвинувачена ОСОБА_7 стала на облік та була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попереджена про те, що у разі ухилення від виконання покарання у виді громадських робіт вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України. Після чого ОСОБА_7 було видано направлення на відпрацювання громадських робіт до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, згідно якого остання повинна була приступити до виконання покарання з 28.08.2019 року.

Обвинувачена ОСОБА_7 з`явилась 28.08.2019 року до Межиріцької сільської ради Павлоградського району, склала графік відпрацювання громадських робіт на вересень-місяць 2019 року, згідно якого повинна була відпрацювати громадські роботи 02, 03, 04, 05, 06, 09, 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25, 26 вересня 2019 року. Однак обвинувачена ОСОБА_7 у вказані дати не з`явилась та не відпрацювала громадські роботи без поважних причин, у період часу з 23.09.2019 року по 09.10.2019 рік обвинувачена ОСОБА_7 не відпрацювала призначені громадські роботи у зв`язку з хворобою, після чого продовжила не з`являтись на складання графіку та відпрацювання громадських робіт без поважних причин.

Так, з 80 призначених годин громадських робіт, обвинувачена ОСОБА_7 не відпрацювала 60 годин громадських робіт без поважних причин. За допущені порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт обвинуваченій ОСОБА_7 було винесено письмове попередження та повідомлено, що стосовно неї будуть направлені матеріали до правоохоронних органів для вирішення питання про притягнення її до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України.

Вислухавши суддю- доповідача, доводи прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора,думку обвинуваченої, яка не заперечувала проти задоволення апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора за наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У ч. 1 ст. 420 КПК чітко визначено випадки, за яких суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок. Проте сторона обвинувачення у своїй скарзі не вказала підстав, визначених цією нормою КПК.
Відповідно до вимог ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 ,не відбувши покарання, призначена Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року за ч.1 ст. 185 КК України. знову вчинила новий умисний злочин, передбачений ч.2 ст. 389 КК України, який не утворює повторності, що свідчить про наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочину.
Колегія суддів хоча і погоджується з доводами апеляційних вимог про зазначення в обвинувальному акті обтяжуючої покарання обставини - рецидиву злочину, однак зазначає, що прокурор, який підтримував обвинувачення у суді першої інстанції та звернувся з апеляційною скаргою у суді першої інстанції , як прокурор, який підтримує обвинувачення у суді, при розгляді провадження по суті. не зазначав про наявність обтяжуючої покарання обставини рецидиву злочинів.

Доводи ж прокурора про те, що суд першої інстанції у вироку, в порушення вимог п.1 ст.67 КК України, не зазначив обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому рецидив злочинів, зважаючи на наявну не зняту та непогашену судимість, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування вироку та ухвалення нового вироку щодо ОСОБА_7 , оскільки прокурор призначене обвинуваченому покарання не оскаржує, а зазначаючи лише про те, що врахування даних обставин при ухваленні судового рішення могло істотно вплинути на висновки суду при призначенні покарання, не просить його ані пом`якшити, ані призначити більш суворе покарання.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи зазначене і зважаючи на те, що прокурором не зазначено підстав для постановлення нового вироку апеляційною інстанцією у відповідності до вимог ч.1 ст. 420 КПК України, не може погодитися із доводами прокурора про істотне порушення вимог закону, які вплинули на обгрунтованність судового рішення та правильності призначення покарання.

Так, суд призначаючи покарання за вироком суду, врахував тяжкість скоєного злочину, дані про особу обвинуваченої та обставину, що на день ухвалення вироку обвинувачена відбула повність покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт, пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, тобто суд врахував у відповідності до вимог ст. 65 КК загальні засади призначення покарання та саме вказані засади наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень, а тому не можна погодитися з доводами прокурора, що помилкове невизнання обтяжуючою обставиною-рецидив злочину вплинуло на визначення покарання судом першої інстанції, з огляду на те, що прокурор не ставить питання про призначення більш суворого покарання.

Таким чином,підстав для задоволення скарги прокурора та скасуванню вироку суду першої інстанції не встановлено, а самі по собі зазначені в апеляції прокурора обставини жодним чином не потягли за собою негативних наслідків, які б слугували безумовними підставами для втручання у вирок та його зміни, у зв`язку з чим апеляційні вимоги прокурора є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції
Судді:
------------------- ------------------- -------------------- ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4