Номер провадження: 11-сс/813/111/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в присутності слідчого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2019 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №0001035, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301, ч.1 ст. 359 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2019 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, яке вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та павільйону № НОМЕР_1 , вул. Одарія, 3, в м. Одеса, у кримінальному провадженні № 0001035, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301, ч.1 ст. 359 КК України.
Своє рішення про накладення арешту на зазначене майно слідчий суддя мотивував тим, що речі та документи вилучені під час обшуків відповідають критеріям речових доказів, оскільки можуть зберігати на собі сліди вчинення кримінально протиправних дій, можуть містити відомості на підтвердження факту, обставин такого вчинення та використовувались як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою залишити без задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на належні йому речі.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що жодній особі не повідомлено про підозру та не проведено жодної експертизи щодо ймовірного використання вилученої техніки та пристроїв для будь-якої злочинної діяльності, у зв`язку з чим арештоване майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Власник майна ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини не явки не повідомив.

Враховуючи наведені обставини, думку прокурора, який не заперечував проти розгляду справи за відсутністю власника майна, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважав за можливим розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_8 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно з п.1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
І. Щодо доводів пропуску строку для звернення з апеляційною скаргою.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді можуть бути подані протягом п`яти днів з дня їх проголошення.

Частиною 3 статті 395 КПК України передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику та участі власника майна ОСОБА_8 , у зв`язку з чим апелянт не мав об`єктивної можливості подати апеляційну скаргу в межах передбаченого законом строку. Будь які відомості щодо часу отримання ним копії оскаржуваної ухвали в матеріалах справи відсутні, а тому апеляційний суд вважає вірним посилання апелянта про обізнаність останнього щодо існування оскаржуваної ухвали з Єдиного реєстру судових рішень саме 26.12.2019 року.

Враховуючи подання ОСОБА_8 апеляційної скарги 27.12.2019 року, апеляційний приходить до висновку про відсутність підстав для розгляду питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки у відповідності до вимог ч.3 ст.395 КПК України строк є фактично не пропущеним.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскаржуваної ухвали.
З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001035, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301, ч.1 ст. 359 КК України, а саме за фактом виготовлення та розповсюдження творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, вчинені за попередньої змовою групою осіб, до якого, за оперативною інформацією можливо причетні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_8 .
Відповідно до матеріалів провадження ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2019 року у даному кримінальному провадженні надано дозвіл на проведення обшуків павільйону № НОМЕР_1 розташованого на ринку «летучий Голландець» за адресою: вул. Одарія, 3, м. Одеса, тобто за місцем працевлаштування ОСОБА_8 та за місцем фактичного проживання по АДРЕСА_1 з метою виявлення речей, предметів, документів, техніки та обладнання, які свідчать про злочинну діяльність останнього, знарядь вчинення ОСОБА_8 , кримінального правопорушення, а також фіксацій відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення (а.с. 10-12, 18-19).
На підставі вищевказаної ухвали слідчого судді 20.11.2019 року проведено обшуки за вищевказаними адресами, де виявлено та вилучено майно належне ОСОБА_8 (а.с.13-17, 20-24).
20.11.2019 року вилучене майно відповідно до постанови слідчого визнано речовими доказами, оскільки містять в собі інформацію, яка вказує, що вилучене майно використовувалось під час вчинення протиправних дій у кабінеті лікаря ОСОБА_9 , а саме відео фіксації проходження процедури УЗД в Одеському обласному онкологічному диспансері за адресою: АДРЕСА_2 , яка в подальшому викладалась на Інтернет ресурсі за посиланням «http://pornolab.net/forum/viewtopic.php?t=2582820».
В ході апеляційного розгляду прокурором долучені надані слідчим протоколи огляду предметів з яких вбачається, що на вилучених предметах під час обшуку виявлено відображення інформації щодо встановленого відеоспостереження в кабінеті лікаря, програми для віддаленого перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження із них програма SmartPSS на якій наявні 23 відеокамери з назвами: вулиця, двір, баня, забор, гараж, рампа, зал 1, зал 2, вхід, ролети та ін., що здійснювала скриту відеофіксацію.
Також в судовому засіданні прокурором надана копія супровідного листа, що свідчить про те що у кримінальному проваджені призначено судово-технічну експертизу по вилученому під час обшуку майну, яке належне ОСОБА_8 , та яке направлено до ІСТЕ СБ України для проведення експертизи.
Враховуючи наведене апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, які могли використовуватися як засоби чи знаряддя вчинення злочину, а також які можуть містити відомості на підтвердження факту та обставин такого вчинення, в зв`язку з чим існували правові підстави для накладення слідчим суддею арешту на вилучене у ОСОБА_8 майно, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.
Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає та власником майна надано не було.

Висновки апеляційного суду.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.
У відповідності до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2019 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0001035, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301, ч. 1 ст. 359 КК України залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3