Дата документу 05.02.2020 Справа № 554/762/20
Провадження № 1-кс/554/1858/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року м. Полтава
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що на території Полтавської області група осіб за попередньою змовою між собою, відкрила на території Полтавської області клуби спортивного покеру «Carre», які розташовані за адресами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 в приміщенні яких, за допомогою покерних столів, гральних карт, та ігрових фішок проводять заборонені Законом ігри, основною умовою яких є внесення гравцями грошових коштів. Тобто вказана група осіб, маючи на меті отримання незаконних прибутків, надають послуги у сфері грального бізнесу всупереч Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні».
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні » від 15 травня 2009 року №1334-VI, в Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.
Відповідно до ст. 1 п. 1) гральний бізнес - діяльність, пов`язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних симуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному) казино незалежно від місця розташування сервера;
П. 2) азартна гра - будь-яка гра, обов`язковою умовою участі в якій є сплата гравцем грошей, у тому числі через систему електронних платежів, що дає змогу учаснику як отримати виграш (приз) у будь-якому вигляді, так і не отримати його залежно від випадковості;
До азартних ігор не відносяться, зокрема, організація та проведення творчих конкурсів, спортивних змагань тощо, незважаючи на те передбачається чи не передбачається їх умовами грошовий або майновий виграш.
Отже, основною ознакою грального бізнесу являється організація азартних ігор з метою отримання прибутку, обов`язковою умовою участі є внесення гравцем ставки та отримання виграшу.
П. 3) організатори азартних ігор - фізичні та юридичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють діяльність з організації і проведення азартних ігор з метою отримання прибутку;
П. 4) організація і проведення азартних ігор - діяльність організаторів азартних ігор, що здійснюється з метою створення умов для здійснення азартних ігор та видачі виграшів (призів) учасникам азартних ігор;
Відповідно статутних положень громадська організація «Всеукраїнська федерація спортивного покеру» являється неприбутковою організацією фізкультурно-спортивного спрямування, метою її діяльності є не одержання прибутку, а розвиток такого виду спорту як спортивний покер.
Під час досудового розслідування, встановлено, що група осіб за попередньою змовою між собою, з метою отримання прибутку, уклала договори з Громадською організацією «Всеукраїнська федерація спортивного покеру» на відкриття акредитованих клубів спортивного покеру в м. Полтава та м. Кременчук.
В подальшому, протягом 2019 року проводять заборонені Законом «Кеш-Ігри», тобто учасники (гравці) купляють у адміністраторів клубів фішки в еквіваленті грошових коштів 1000 «Фішек» - 1000 гривень, з фішками клієнт сідає за стіл для гри в покер, за яким знаходиться круп`є та інші гравці, після чого круп`є роздає усім гравцям карти та вони починають грати, після закінчення гри, або у будь який час, клієнт-гравець може обміняти фішки у адміністратора клубу на грошові кошти в еквіваленті виграних фішок. Так, під час кожної роздачі (гри) круп`є забирає відсоток (Рейк) з основного банку гравців від 6 до 9 %. Тобто організатори отримують прибуток від гравців, які відвідують вказані гральні заклади.
Згідно з матеріалами досудового розслідування до вказаної протиправної діяльності причетний ОСОБА_7 , який з метою отримання незаконних прибутків, організував надання послуг у сфері грального бізнесу у приміщеннях клубів спортивного покеру «Carre» на території Полтавської області. Для досягнення своєї мети орендував приміщення на підставних осіб, зокрема ФОП ОСОБА_8 , в яких здійснивши ремонт та облаштував їх під клуби спортивного покеру, закупивши гральні карти, фішки, покерні столи. Після чого, через довірених осіб в ГО «Всеукраїнська федерація спортивного покеру» отримав дозволи на відкриття акредитованих клубів спортивного покеру в м. Полтава та м. Кременчук.
В подальшому вступив у злочинну змову з громадянином ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які мають досвід роботи в гральних закладах та казино, та найняв їх на посади адміністраторів. В функціональні обов`язки яких входить проведення азартних ігор в покер на грошові кошти так звані «Кеш-ігри». Отримання від гравців (відвідувачів) грошових коштів та видача ігрових фішок, а також сповіщення гравців про проведення азартних ігор. Всіляко сприяти розвиненню гральних закладів, поліпшувати умови перебування гравцями у гральних закладах. Ведення обліку отриманих прибутків гральних закладів, видача заробітної плати круп`є та персоналу гральних закладів. Реєстрація гравців в гральному закладі.
В свою чергу, адміністратори з метою розвинення гральних закладів, приймають на роботу осіб - круп`є, які мають досвід роботи в гральних закладах, казино, володіють навичками гри в покер, а саме громадянина ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та інших. В функціональні обов`язки яких входить проведення азартних ігор, роздача карт під час грив покер, та збирання «Рейків» з кожної роздачі (відсоток від банку гравців 6%, який отримує гральний заклад).
Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_7 , користується офісним приміщенням звідки за оперативною інформацією здійснює контроль та координацію діяльності гральних закладів.
Підставою для арешту вказаного вище майна являється забезпечення збереження речових доказів, оскільки вони у сукупності з іншими доказами здатні підтвердити протиправність дій організаторів грального бізнесу під час діяльності клубів спортивного покеру та дозволять встановити повний перелік осіб, які відповідають за організацію та незаконну діяльність клубів спортивного покеру в яких всупереч Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» надаються послуги грального бізнесу.
Майно, вилучене в ході обшуку 31.01.2020 року відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, воно є матеріальними об`єктами, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
В зв`язку з цим, вилучене у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_5 , майно підлягає арешту, так як у відповідності до ст.167 КПК України у слідства є достатні підстави вважати, що вони є речовими доказами та будуть знищені або приховані у випадку їх повернення.
На підставі викладеного, слідчий просить накласти арешт на майно, вилучене під час огляду.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про арешт майна, просив задовольнити.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Вказав, що не встановлено, що гроші отримані злочинним шляхом, походження грошей легальне; немає підстав для визнання вилученого майна речовими доказами.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч.11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1ст. 173 КПК України).
Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 31.01.2020 року було надано дозвіл на проведення обшуку в кв. АДРЕСА_6 , яка перебуває у приватній власності ОСОБА_16 , з метою відшукання та вилучення речей та документів, які містять в собі відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: гральних карт, ігрових фішок для гри в покер, чорнових записів щодо ведення обліку проданих та отриманих фішок гравцям, чорнових записів видачі заробітної плати та інших бухгалтерських документів щодо перерахування грошових коштів на карткові рахунки організаторів грального бізнесу, комп`ютерної техніки, планшетів, мобільних телефонів за допомогою яких здійснюється переписка та організація незаконного грального бізнесу, грошових коштів отриманих від незаконної діяльності, серверів на яких зберігається відеозаписи з камер відео спостереження та документи щодо оренди (суборенди) приміщень в яких розташовані гральні заклади. (а.с. 37-39).
Прокурором доведено, що вищевказане окреме майно, вилучене під час обшуку від 01.02.2020 року має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Вилучене, відповідно до протоколу обшуку від 01.02.2020 року, окреме майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Так, на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
Проте, суд вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню не в повному обсязі, виходячи з наступного.
В частині вимог клопотання про накладення арешту на грошові кошти у сумі 15 тисяч гривень, грошові кошти в сумі 10 тис. гривень, грошові кошти в сумі 30 тис. 765 гривень слід відмовити, оскільки прокурором не доведено, що вони є речовими доказами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Прокурором не надано доказів приналежності грошових коштів, причетності їх володільця до скоєння кримінального правопорушення, тоді як, згідно матеріалів клопотання підозра нікому не вручена. Отже, суд позбавлений можливості оцінити розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту коштів для їх власника.
Постанова слідчого від 01.02.2020 року про визнання речовими доказами грошових коштів, вилучених 31.01.2020 року, не містить будь - якого обґрунтування тієї обставини, що зазначені грошові кошти були набуті кримінально протиправним шляхом або отримані ОСОБА_7 внаслідок вчинення кримінального правопорушення, як і не містить обґрунтування відповідності зазначених грошових коштів вимогам ст. 98 КПК України.

Стороною обвинувачення не було доведено необхідності накладення арешту на грошові кошти, а також не наведено ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Враховуючи зазначене, а також те, що за матеріалами, які додані до клопотання слідчого, відсутні докази, що вилучені за адресою: АДРЕСА_5 грошові кошти, набуті кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення, то існування правової підстави для арешту з метою забезпечення збереження цих речових доказів взагалі спростовується.

Слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вищевказані грошові кошти, тому у задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2,7,132,98,167,170-173,309,372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000240 від 01.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 203-2 КК України задовольнити частково.
Накласти арешт на речі та документи, що було вилучено 31.01.2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_5 , а саме: мобільний телефон марки Хiomi, ноутбук марки Хiаomi в корпусі сірого кольору S15668|00014438 з зарядним пристроєм, сім картка мобільного оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
В іншій частині клопотання відмовити.
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1