Номер провадження: 11-кп/813/1347/20
Номер справи місцевого суду: 522/1754/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 16 березня 2020 року, якою було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001921 від 25.08.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16 березня 2020 року було задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 14 травня 2020 року, із визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 грн.

Крім цього, зазначеною ухвалою суду першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього менш суворий запобіжний захід, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та норм Європейського права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що прокурором не доведено наявність жодного ризику, передбачених ст.177 КПК України та не надано вагомих доказів обґрунтування підозри ОСОБА_8 , а ризик того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, є лише припущеннями прокурора.

Крім цього, обвинувачений вважає, що суд визначив завідомо непомірний для нього розмір застави, та, застосовуючи найсуворіший запобіжний захід не врахував, що він раніше не судимий, а злочин, який йому інкримінується, не пов`язаний проти життя та здоров`я особи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал суду першої інстанції щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси проводиться судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001921 від 25.08.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а тому на даному етапі кримінального провадження питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскаржуваною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року, до обвинуваченого ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 168 160 гривень.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на думку суду свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що підтверджується характеристикою особи підозрюваного ОСОБА_8 , який, знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, не має джерела доходу, а тому обґрунтовано доведено наявність ризику вчинення в майбутньому ОСОБА_8 іншого корисливого злочину.

Що стосується тверджень сторони захисту про те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає разом з матір`ю та братом, апеляційний суд вважає їх слушними та такими, що відповідають дійсності.

Однак, на думку апеляційного суду, зазначені обставини не спростовують викладені в ухвалі висновки суду та не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які прокурор посилається у своєму клопотанні.

При цьому обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом не встановлені.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що суд першої інстанції, в якості альтернативного запобіжного заходу визначив завідомо непомірний розмір застави для обвинуваченого ОСОБА_8 .

Згідно вимог п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, в силу вимог ст.12 КК України, може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначаючи ОСОБА_8 заставу у максимальному розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, суд першої інстанції жодним чином не мотивував свої висновки та не врахував майновий стан обвинуваченого, який є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 13.02.2017 року та не працевлаштований.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не вмотивувавши своє рішення в цій частині, в порушення вимог ч.4 ст.182 КПК України визначив обвинуваченому ОСОБА_8 завідомо непомірний розмір застави, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Викладені обставини є підставою для зміни апеляційним судом ухвали суду першої інстанції в частині визначення розміру застави.

При розгляді питання щодо визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд враховує позитивну характеристику особи ОСОБА_8 за місцем проживання, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також його майновий стан, та вважає за необхідне зменшити розмір застави, визначеної судом першої інстанції, як альтернативного запобіжного заходу та встановити її в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 63 060 гривень.

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час судового розгляду, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 , підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 частково задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 16 березня 2020 року, якою було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави в сумі 168 160 гривень, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001921 від 25.08.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, - змінити в частині визначення розміру застави.

Визначити ОСОБА_8 заставу 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 63 060 гривень

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок: Банківські реквізити; Депозитний рахунок для зарахування заставних сум

Отримувач: Одеський апеляційний суд,

Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 23.04.2020 р., заставна сума за ОСОБА_8 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3