Номер провадження: 11-сс/813/1900/19
Номер справи місцевого суду: 511/1951/19 1-кс/511/711/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.10.2019 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000738, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,-

установив
Оскарженою ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду було задоволено клопотання слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , та накладено арешт з метою забезпечення речових доказів на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, №0000738 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2019 року, яке вилучене 15.10.2019 року в ході проведення огляду місця події за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Нове, а саме автомобіль «Mersedes-Benz» (Sprinter) сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , у вигляді заборони його володіння, користування та розпорядження.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.
Доводи апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що слідчим суддею не приділено уваги тому, що до клопотання взагалі не надано відповідних доказів та обґрунтованих доводів щодо законності накладення арешту на автомобіль. При цьому, слідчим суддею взагалі не доведена необхідність задоволення клопотання слідчого.
На підставі викладеного, просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою у задовольнити клопотання слідчого відмовити.
Апелянт, будучи належним чином повідомленим про дату, час i мiсце розгляду апеляційної скарги, в судове засiдання не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив.

Апеляцiйний суд, приймає до уваги положення ст.422 КПК України, щодо скорочених строкiв розгляду апеляцiйних скарг на ухвали слiдчого суддi, у зв 'язку iз чим вважає можливим розглянути вказану апеляційну скаргу за вiдсутностi апелянта.

Заслухавши доповідача, представника власника майна та прокурора, які заперечували проти апеляційної скарги і просили її залишити без задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону, та доведено, що вилучений автомобіль, є речовим доказом у кримінальному провадженні та може бути предметом злочину.

Так, у клопотанні слідчого зазначено, що проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000738 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України (а.с. 1-4).

Відповідно до матеріалів провадження, 15.10.2019 року СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області було здійснено огляд місця події, в ході якого оглянуто автомобіль «Mersedes-Benz» (Sprinter) сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 без державного знаку.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 19.08.2019 року вищевказаний автотранспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_11 .
На думку колегії суддів, метою накладення арешту на майно, а саме на автотранспортний засіб, фактичним власником якого є ОСОБА_12 та за заявою якої були внесені відомості до ЄРДР це збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на його зміст та на положення ст. 170 КПК України зазначив, що вилучений автомобіль відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а враховуючи мету арешту, а саме збереження речових доказів прийняв обґрунтоване рішення щодо накладення арешту на вищезазначений автомобіль із забороною відчуження та розпорядження.
Приписами ч. 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що на даній стадії досудового розслідування накладення арешту на автомобіль є обґрунтованим, оскільки він має безпосереднє відношення до кримінального провадження, оскільки є речовим доказом, а його знищення, перетворення, або псування призведе до виключення складу кримінального правопорушення.
Доводи апеляційної скаргиОСОБА_13 про необґрунтованість клопотання слідчого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дійшла до висновку про те, що слідчий з урахуванням положень ст. 167 та ч. 1 ст. 98 КПК України, належним чином обґрунтував в своєму клопотанні, що метою накладення арешту на майно є необхідність збереження його як речових доказів та просив накласти арешт на таке майно.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що обставини, зазначені у клопотанні слідчого повністю знайшли своє підтвердження в матеріалах провадження, під час судового розгляду клопотання, а також апеляційного розгляду скарги ОСОБА_13 , а його доводи є такими, що жодним чином не доводять необґрунтованості прийнятого судового рішення від 18.10.2019 року.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим апеляційний суд роз`яснює про те, що власник майна має право в подальшому звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеській апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.10.2019 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000738, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4