Справа № 717/1636/19
ВИРОК
18.02.2020 року смт. Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дністрівка Кельменецького району Чернівецької області зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого
згідно вироку Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06.06.2019 року за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки та звільнений від відбування покаранняна підставі ст.75,76 КК УКраїни з іспитовим строком 1 рік;
за ч.2 ст.185 КК України,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 6 грудня 2019 року приблизно о 22 годині 00 хвилини з господарства потерпілого ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно, вчинив таємне викрадення бувших у використанні лещат (тисків) вартістю 883,33 гривні, які належать потерпілому ОСОБА_6 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин при наступних обставинах. Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06.06.2019 року ОСОБА_3 засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Проте 6 грудня 2019 року обвинувачений ОСОБА_3 приблизно о 22 годині 00 хвилин прийшов в господарство потерпілого ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , так як він часто буває в потерпілого та допомагає йому по господарству. Перебуваючи в даному господарстві він за житловим будинком виявив та повторно таємно викрав, бувші у використанні лещата (тиски) радянського виробництва із написом «ГОСТ 4045-57 1964 г.», вартість яких згідно висновку експерта № 548-Р від 18.12.2019 становить 883,33 гривні, які на праві приватної власності належать ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_3 продав дані тиски невстановленій особі за 160 гривень. Через декілька днів до обвинуваченого ОСОБА_3 звернулися працівник поліції з вимогою повернути викрадене, тому він взяв лещата в особи, якій їх продав та видав їх працівникам поліції.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав повністю та дав суду показання про те, що 6 грудня 2019 року приблизно о 22 годині 00 хвилин він прийшов в господарство ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 , так як він допомагає потерпілому. Нікого в господарстві не було, тому він за житловим будинком побачив лещата і вирішив їх викрасти. Він взяв лещата і виніс їх з господарства потерпілого. Після цього він дані лещата продав чоловікові в селі за 160 гривень, так як йому потрібні були гроші на харчі. Через декілька днів до нього прийшли працівники поліції з вимогою повернути викрадене, але лещат в нього не було і вони сказали їх повернути. Тоді він взяв лещата в особи, якій їх продав та видав їх працівникам поліції, точної дати не пам`ятає до обіду. Про вчинене щиро жалкує, розкаюється, обіцяє в подальшому не вчиняти правопорушення, просить вибачення в потерпілого. Завдану шкоду ОСОБА_6 він відшкодував.
Потерпілий ОСОБА_6 дав суду показання про те, 6 грудня 2019 року обвинувачений ОСОБА_3 допомагав йому по господарству. Він залишив його на господарстві, а сам пішов в справах. Додому він повернувся ввечері приблизно о 22 годині. Зникнення лещат він виявив через кілька днів, коли до нього звернувся односельчанин з метою скористатись лещатами. Про даний факт він повідомив усно працівникам поліції, яких випадково зустрів в селі. Потім він написав заяву в поліцію. В подальшому йому стало відомо, що крадіжку вчинив ОСОБА_3 , який йому добре знайомий. Він позитивно його характеризує. Обвинувачений йому часто допомагав по господарству, він його також підтримував матеріально. Просить суворо його не карати, він здатний виправитись. Шкоду йому відшкодовано повністю. Претензій до обвинуваченого він не має. В протоколі добровільної видачі, в протоколі огляду предметів зазначені та сфотографовані його лещата, які були викрадені.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що дане кримінальне провадження зареєстровано 11.12.2019 року о 17 годині 20 хвилин за заявою потерпілого про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 10.12.2019 року.
З протоколу добровільної видачі вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 11.12.2019 року добровільно видав працівнику Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області металеві лещата з маркуванням «ГОСТ4045-571964г».
З протоколу огляду предметів від 12.12.2019 року вбачається, що начальник СВ Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області 12.12.2019 року з 10 години 00 хвилин до 10 години 30 хвилин оглянув лещата з маркуванням «ГОСТ4045-571964г», добровільно видані обвинуваченим ОСОБА_3 11.12.2019 року та виніс 12.12.2019 року постанову про визнання даного предмету речовим доказом.
З висновку експерта № 548-Р від 18.12.2019 року вбачається, що ринкова вартість бувших у використанні лещат радянського виробництва з маркуванням «ГОСТ4045-571964г» станом на момент вчинення кримінального правопорушення могла становити 883,33 гривні.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому стверджується його показаннями, показаннями потерпілого ОСОБА_6 , письмовими доказами та висновком експерта.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно.
Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_5 про те, що речовий доказ - лещата радянського виробництва з маркуванням «ГОСТ4045-571964г» були отримані та оформлені протоколом добровільної видачі не уповноваженим працівником поліції від обвинуваченого до реєстрації даного кримінального провадження в ЄРДР, тому даний речовий доказ, та всі подальші докази, пов`язані з даним речовим доказом є неналежними, так як слідча дія - протокол слідчої дії від 11.12.2019 року протокол добровільної видачі, складений до огляду місця події, до реєстрації кримінального провадження та не уповноваженим на слідчі дії працівником поліції, виходячи з такого.
Визначення слідчої дії та їх види наведені в главі 20КПК України, тому суд вважає, що отримання працівником поліції викраденої речі, яка в подальшому визнана речовим доказом, від обвинуваченого до реєстрації кримінального провадження не є слідчою дією в розумінні глави 20КПК України. Оформлення такого отримання викраденої речі протоколом не відносить таку дію до слідчих, а є відповідно до ст.23 Закону України «Про національну поліцію» одним із повноважень поліції по виявленню кримінальних, адміністративних правопорушень та припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень.
З точки зору захисту поліцейський, якому обвинувачений добровільно видав викрадене майно, мав повідомити про це слідчого або прокурора і мав право прийняти викрадену річ лише після внесення відомостей про злочин в ЄРДР та отримання відповідного доручення слідчого, що на думку суду було б порушенням ст.2 КПК України, якою передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд вважає, що такі твердження захисника є безпідставними, так як видача обвинуваченим викраденого майна відбулося з його волі, а не було збиранням та закріпленням доказів стороною обвинувачення з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінальним процесуальним законом порядку або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачений визнав вину та дав відповідні показання. Він не вказував на будь які протиправні чи насильницькі дії працівників поліції при отриманні від нього речового доказу. Тому суд вважає безпідставними твердження захисника, що обвинувачений себе оговорює через наявність легкої розумової відсталості. Крім того, з висновку судово психіатричного експерта №48 від 20.12.2019 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 на час вчинення злочину на момент проведення експертизи ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв, а виявляв ознаки легкої розумової відсталості, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Крім того, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні також оглянув фото речового доказу в протоколі огляду предметів лещат, та впізнав їх як таких, що були в нього викрадені.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання - щире розкаяння у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої злочином шкоди.
Враховуючи наявність декількох вказаних вище обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, характер заподіяної злочином шкоди, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.. 71, 72 КК України.
Суд вважає, що остаточне покарання за сукупністю вироків ОСОБА_3 слід призначити на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком, невідбутої частини основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, призначеного за вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06.06.2019 року, у виді 3 (трьох ) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Суд вважає, що дане покарання обвинуваченому, з врахування вказаних вище обставин, буде достатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання відповідатиме цілям, які передбачені ч.2 ст.50 та ч.2 ст.65 КК України.
Також суд вважає, що відсутні підстави звільнення ОСОБА_3 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки він вчинив злочин під час іспитового строку, встановленого судом.
Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину він призначає покарання за правилами передбаченими ст.. 71, 72 КК України. Частиною 2 ст. 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також змісту частини 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Відповідно до п.1) ч. 4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються, крім іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Відповідно до п 2) ч. 4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються, крім іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора. Отже, враховуючи ст. 331 КПК України та імперативну норму ч.4 ст.176 КПК України, під час судового розгляду, виключно за клопотанням прокурора, а не потерпілого, його представника та законного представника, а тим більше з ініціативи суду, суд ухвалою може змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, і відповідно до п 2) ч. 4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначити, крім іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є запобіжний захід.
Чинним КПК України при ухваленні вироку не передбачено можливість обрання судом запобіжного заходу до набрання обвинувальним вироком законної сили. Крім того відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Відповідно до ч.1 ст. 535 КПК України Судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. Таким чином, обрання запобіжного заходу вироком суду могло б мати місце лише при можливості негайного виконання вироку суду в частині обрання запобіжного заходу. Чинним КПК України не передбачено негайне виконання вироку суду в частині обрання запобіжного заходу, на відміну від ухвали слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу, яка відповідно до ст. 205 КПК України підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Враховуючи дані обставини та вимоги КПК України, суд вважає неможливе обрання з ініціативи суду на стадії ухвалення вироку стосовного обвинуваченого будь якого запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Остаточне покарання за сукупністю вироків ОСОБА_3 призначити на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком, невідбутої частини основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, призначеного за вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 06.06.2019 року, у виді 3 (трьох ) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 628 (шістсот двадцять вісім) гривень 4 (чотири) копійки.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту затримання у зв`язку із звернення даного вироку до виконання.
Речові докази по справі:
бувші у використанні лещата (тиски) радянського виробництва із написом «ГОСТ 4045-57 1964 г.» повернути потерпілому ОСОБА_6 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кельменецький районний суд. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1