Справа № 206/2367/20
Провадження № 1-в/206/214/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника ДУ "ІВЦ (№133)": ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, громадянина України, раніше судимого: 24 листопада 2010 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 307 , ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 08.06.2012 року на 8 місяців 16 днів; засудженого 09 жовтня 2014 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженого; 10 грудня 2014 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженого; згідно ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 року невідбутий строк позбавлення волі замінено на обмеженння волі згідно ст. 82 КК України,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И В:

29.05.2020 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотаннямпро умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити, вказував на те, що працював на "Азовсталі", працює в літейному цеху у виправному центрі, вину зрозумів.
Представник ДУ "ІВЦ (№133)" в судовому засіданні просив задовольнити клопотання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи та засудженого, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
В силу ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 відбув 2/3 призначеного строку покарання. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 року йому зараховано період з 09.07.2014 року по 12.01.2015 року включно за ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Відповідно до наданої адміністрацією установи інформації ОСОБА_5 у місцях виконання покарання з 15.07.2014 року, під час перебування в СІЗО м. Маріуполь режим утримання порушував, характеризувався негативно, мав 3 стягнення (погашені). З 21.02.2015 року відбував покарання в СІЗО м. Дніпро, режим утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 11.03.2015 року відбував покарання в СВК (№ 94), режим утримання не порушував, характеризувався позитивно, мав 3 заохочення, стягнень не мав. Після чого згідно ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 року ОСОБА_5 було замінено невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі. У ДУ "ІВЦ (№ 133)" відбуває покарання з 07.11.2017 року, характеризується позитивно, має 8 заохочень та мав 2 стягнення (04.09.2019 року та 24.01.2020 року), які зняті у встановленому законом порядку. Працевлаштований на власному виробництві установи.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, так як умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним. Разом з тим, наявність загалом одинадцяти заохочень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін, так як під час відбуття покарання останній отримував поряд із захоченнями, ряд стягнень, останні два з яких саме у ДУ (ІВЦ № 133), які хоча і погашені та зняті однак свідчать про непослідовність процесу виправлення. На даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень. Більш того останній за попередньою судимістю за вироком від 24.10.2011 року вже звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, та хоча і не у період такого звільнення, однак маючи не зняту та не погашену судимість продовжив вчинювати злочини. Крім того, об`єктивно згідно даних адміністрації установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_5 , які досліджені в судовому засіданні, він своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а сама по собі наявність заохочень, у сукупності із дослідженими даними не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення та готовності до самокерованої правослухняної поведінки. Доводи засудженого про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 на даний час не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.

Керуючись ст. 81 Кримінального кодексу України ст. 537, 539, ч. 2 ст. 376 Кримінально процесуального кодексу України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів.

Суддя: ОСОБА_1