ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/127/20 Справа № 200/7988/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000616 від 11 березня 2019 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 та обвинуваченого на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання: за ч. 3 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього належного йому майна.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.
Так, 10.03.2019 о 13.00 годині ОСОБА_5 , з метою позичити у борг грошові кошти у раніше знайомої потерпілої ОСОБА_10 прийшов до будинку АДРЕСА_2 та підійшов до кв. АДРЕСА_3 вказаного будинку, де остання мешкала, після чого постукав у двері вказаної квартири, на що потерпіла ОСОБА_10 відчинила двері до свого помешкання. На пропозицію ОСОБА_5 щодо позики грошових коштів, потерпіла ОСОБА_10 відповіла відмовою. ОСОБА_5 , знаходячись на сходовому майданчику перед дверима квартири АДРЕСА_4 в цей же день, тобто 10.03.2019 близько 13.05 год., реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел спрямований на скоєння розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного з проникненням до житла, відштовхнув потерпілу ОСОБА_10 та зайшов до вказаної квартири.
Після чого, ОСОБА_5 , з метою заволодіння майном, що знаходилось у власності потерпілої ОСОБА_10 , застосовуючи насилля, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, бажаючи подавити волю потерпілої до можливого опору, наніс один удар кулаком правої руки в область голови потерпілої внаслідок чого ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, поверхневої забійної рани у зовнішнього кута правої надбрівної дуги, садна правої надбрівної дуги, масивного синця правої половини обличчя: у правій параорбітальній області з переходом на спинку носу, скроневу та виличну область, на праву надбрівну дугу, в лобну скроневу область праворуч та далі на волосисту частину голови які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні. Після чого ОСОБА_5 почав трясти потерпілу руками вимагаючи віддати йому грошові кошти, які знаходились у її власності, в ході вказаних вище дій, ОСОБА_5 наніс ще один удар кулаком правої руки в область грудної клітини потерпілої ОСОБА_10 в результаті чого потерпіла отримала наступні тілесні ушкодження: синець на грудній клітині ліворуч по середньо ключичній лінії з переходом до центра від проекції 2-го міжребер`я з переходом вниз на ліву молочну залозу до нижнього внутрішнього квадранту, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Після чого ОСОБА_5 , скориставшись тим, що воля потерпілої подавлена та остання не чинить опору, дістав із шафи гаманець, який належить потерпілій з якого дістав грошові кошти у сумі 200 грн. та з вказаними грошима покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденими грошима на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 200 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 12.03.2019 близько 03.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ продукти 32», який знаходиться за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя 3/1, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, шляхом вільного доступу, з прилавку, вищезазначеного магазину викрав майно, що належить ТОВ «АТБ Маркет», а саме: пляшку Рому Bacardi Oakheart Original 35% об`ємом 1л., вартістю 431,90 грн. Після чого, ОСОБА_5 , утримуючи при собі викрадене майно пройшов через касову зону супермаркету «АТБ продукти 32», не оплативши вищезазначений товар та залишив місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, 19.03.2019 близько 04.40 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ продукти 32», який знаходиться за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя 3/1, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, шляхом вільного доступу з прилавку, вищезазначеного магазину викрав майно, що належить ТОВ «АТБ Маркет», а саме: пляшку Джину Gibsons об`ємом 0,7 л., вартістю 288,30 грн. Після чого, ОСОБА_5 , утримуючи при собі вищезазначене майно пройшов через касову зону супермаркету «АТБ продукти 32», не оплативши вищезазначений товар та намагався залишити місце скоєння злочину однак, виконавши усі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, не зміг його закінчити з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони з викраденим майном за межами касової зони супермаркету «АТБ продукти 32».
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує на те, що вирок суду першої інстанції винесено з грубим порушенням вимог закону. Обвинувачений не згоден з кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 187 КК України та вважає, що його дії слід перекваліфікувати на ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому зазначає, що потерпілій ОСОБА_10 він ушкоджень не наносив, не погрожував та не тиснув на неї, ні яких предметів у нього в руках не було, та умислу на скоєння злочину він не мав, все сталося спонтанно. Обвинувачений стверджує, що покази, надані потерпілою під час судового розгляду, не відповідають дійсності, але суд на це не звернув уваги. Окрім того, на думку обвинуваченого, слідчий та адвокат вступили в злочинну змову з метою сфальсифікувати проти нього більш тяжке обвинувачення - за ч. 3 ст. 187 КК України.
В доповненнях до апеляційного скарги, обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати з підстав невідповідності доказової бази фактичним обставинам та справу направити на новий розгляд судом першої інстанції. Обвинувачений вказує на суперечливість показань потерпілої та те, що цим обставинам суд належної оцінки не надав. Разом з цим, посилається на те, що експертизу в цьому провадженні було проведено 14.03.2019, в той час як злочин, який інкримінується йому, було вчинено 10.03.2019 та за цей проміжок часу потерпіла могла отримати тілесні ушкодження де завгодно, та він до цих тілесних ушкоджень ніякого відношення не має. Також, зазначає, що свідків під час вчинення злочину не було, а свідок ОСОБА_11 , який давав показання в письмовому вигляді, на судове засідання не викликався та в дебатах не висловлювався.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією всього належного йому майна. В іншій частині вирок залишити без змін.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор, не оскаржуючи доведеність вини і кваліфікацію дій ОСОБА_5 , вважає, що вирок є незаконним, оскільки призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого і особі засудженого. На думку прокурора, судом не взято до уваги, що ОСОБА_5 скоїв, у тому числі, умисний особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 років до 12 років з конфіскацією майна. Окрім того, прокурор вказує, що при визначенні покарання суд не врахував, що обвинувачений не відшкодував завдані матеріальні збитки потерпілим, а також не в повному обсязі врахував позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка просила суворо покарати обвинуваченого та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги обвинуваченого та підтримав скаргу прокурора, що приймав участь у суді першої інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданих апеляційних скарг.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим. Судом належним чином встановлена винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів, що підтверджується сукупністю доказів, належно досліджених й оціненних судом першої інстанції та правильно викладених у вироку.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинених обвинуваченим злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
З матеріалів провадження та доводів поданих апеляційних скарг видно, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені злочинів передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, ніким з участників провадження не оскаржується та за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження й є обґрунтованими.
Разом з цим, обвинувачений вважає висновки суду в частині кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187 КК України невірними та такими, що не відповідають встановленим судом фактичним обставинам, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з такого.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема показанями обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_10 .
Так, обвинувачений у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 10.03.2019 у денний час він зайшов до своєї сусідки ОСОБА_10 з метою попросити у неї грошей в борг, вона його впустила до квартири і він на порозі квартири її вмовляв позичити гроші. ОСОБА_10 відмовлялася дати йому гроші, але він не повіривши, що в неї немає грошей, зайшов до її кімнати з метою знайти гроші. Коли він із шафи дістав гаманець, то рукою відштовхнув потерпілу ОСОБА_10 , яка намагалася йому перешкодити. Зазначив, що із гаманця він забрав тільки 200 грн. та наполягав, що не бив потерпілу та не спричиняв їй тілесних ушкоджень і крім того, вона його запросила зайти до квартири сама. Тілесних пошкоджень на потерпілій він в той день не бачив.
У подальших судових засіданнях, обвинувачений ОСОБА_5 уточнив свої покази, зазначивши, що дійсно штовхнув потерпілу ОСОБА_10 для того, щоб зайти до квартири, і вона його не запрошувала увійти. Однак в обличчя він її кулаком руки не бив. При цьому зазначив, що на ОСОБА_10 , коли він прийшов до неї, він не бачив тілесних ушкоджень. Також припускає, що коли шукав гроші, а ОСОБА_10 перешкоджала йому в цьому, стоячи позаду нього, він ненавмисно міг спричинити їй удар в область обличчя рукою, коли піднімався з навколішок біля шафи.
Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні, пояснила, що ОСОБА_5 вона знає як сусіда по дому та дійсно раніше давала йому гроші в борг і він віддавав. Він знав коли вона отримує пенсію, оскільки гроші їй приносить поштарка. 10.03.2019, у денний час, коли вона знаходилася вдома, у двері подзвонили. Відчинивши двері, вона побачила ОСОБА_5 , який запитав про гроші та відразу вдарив її в обличчя кулаком, після чого без її запрошення та дозволу зайшов до квартири, зачинивши двері, та почав вимагати дати йому гроші. Від удару у неї пішла кров. Коли вона йому відмовила, сказавши, що в неї немає грошей, оскільки він напередодні зайняв у неї гроші у сумі 400 грн, і не повернув, ОСОБА_5 вдарив її у груди, від чого вона впала на диван, а він почав обшукувати кімнату. Після чого ОСОБА_5 , знайшовши гаманець у шафі, забрав з нього 200 грн. та вибіг з квартири. Першу медичну допомогу їй надавала її сусідка, до якої вона звернулася самостійно. В подальшому була викликана швидка допомога і вона проходила курс лікування. В ході досудового слідства вона приймала участь у слідчому експерименті, де показала та розказала про обставини цього злочину.
Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема:
-протоколом огляду від 10.03.2019, згідно якого була оглянута квартира АДРЕСА_4 , в ході огляду якої були виявлені та вилучені сліди пальців рук, ватні диски з речовиною бурого кольору. ( т.1 а.с. 8);
-протоколом огляду від 10.03.2019 з фототаблицею, згідно якого був оглянутий гаманець, який належить потерпілій ОСОБА_10 ( т.1 а.с. 9-15);
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.03.2019 за участю ОСОБА_10 , в ході якого потерпіла, серед представлених для впізнання фотознімків, впевнено впізнала ОСОБА_5 як особу, яка 10.03.2019 без її дозволу зайшла до неї у квартиру та спричинивши їй тілесні ушкодження, викрала у неї грошові кошти у сумі 200 грн. ( т.1 а.с. 32-33);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.03.2019 з фототаблицею, за участю потерпілої ОСОБА_10 , в ході якого вона, знаходячись на місці скоєння злочину, а саме у квартирі АДРЕСА_4 , розказала про обставини вчинення злочину та показала механізм нанесення їй ударів. ( т.1 а.с. 34-37);
-висновком судово-медичної експертизи № 1537е від 16.05.2019, згідно якого у потерпілої ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, поверхневої забійної рани у зовнішнього кута правої надбрівної дуги, садна правої надбрівної дуги, масивного синця правої половини обличчя: у правій параорбітальній області з переходом на спинку носу, скроневу та виличну область, на праву надбрівну дугу, в лобну скроневу область праворуч та далі на волосисту частину голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні; синця на грудній клітині ліворуч по середньо ключичній лінії з переходом до центра від проекції 2-го міжребер`я з переходом вниз на ліву молочну залозу до нижнього внутрішнього квадранту, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Виявлені у неї тілесні ушкодження на обличчі та грудній клітині не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область обличчя праворуч та грудної клітини ліворуч, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що термін їх спричинення становить біля 2-4 діб до моменту огляду, тобто вони могли бути отримані і в термін, на який вказала потерпіла. Локалізація та характер виявлених у неї тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечить механізму, локалізації та характеру, на які вказала ОСОБА_10 в ході проведення слідчого експерименту за її участі. ( т.1 а.с. 51-55);
-речовими доказами, а саме: гаманцем, який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_10 , DVD-R дисками із записом допиту потерпілої та із записом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 , які знаходяться на зберіганні у матеріалах кримінального провадження. ( т.1 а.с. 18-19, 30-31, 40-41).
Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними та допустимими, й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Аналізуючи доводам апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності вироку, колегія суддів зазначає таке.
Обґрунтовуючи свою позицію стосовно невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, обвинувачений вказує на те, що суд, зокрема не надав належної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_10 , в тій частині, що вона під час досудового слідства та у суді давала суперечливі та неправдиві показання. Також обвинувачений не погоджується з письмовими показами свідка ОСОБА_12 , та зазначає, що він як свідок у судовому засіданні допитаний не був.
Зі змісту вимог статті 23 КПК України слідує, що суд досліджує докази безпосередньо та не може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, а згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження
Як видно з вироку, суд першої інстанції поклав в обґрунтування своїх висновків щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, показання потерпілої ОСОБА_10 , які безпосередньо сприймав у судовому засіданні та не посилався на її показання при первинних допитах під час досудового розслідування.
Що стосується показань свідка ОСОБА_12 , який, як вірно зазначив обвинувачений, в судовому засіданні допитаний не був, то його показання в основу обгрунтування висновків суду покладено не було.
Отже, доводи апеляційній скаргі обвинуваченого про неправдивість і суперечливість показань потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , є безпідставними. При цьому, суд звертає увагу на те, що показання потерпілої під час судового розгляду є послідовними та такими, що підтверджуються іншими доказам у провадженні в їх сукупності.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу й на те, що під час апеляційного розгляду обставин тиску на потерпілу або підстав, за яких вона могла обмовити обвинуваченого, не встановлено.
Твердження скарги обвинуваченого про те, що його захисник та слідчий вступили в злочинну змову є необгрунтованими та такими, що не знайщли підтвердження під час судового розгляду, зважаючи на те, що обвинувачений, маючи сумніви в неупередженості захисника ОСОБА_13 , яка була призначена ОСОБА_5 27 квітня 2019 року Центром вторинної правової допомоги, як під час досудового розслідування так і під час судового розляду судом першої та апеляційної інстанції, жодних заяв про відвід захисника та інших клопотань або скарг, зокрема про заміну захисника чи притягнення його до відповідальності, не заявляв.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, вважає їх необгрунтованими та розцінює його позицію виключно як спосіб захисту, й бажання уникнути відповідальності за вчинений злочин.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставин кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 .
Отже, надавши правову оцінку доводам обвинуваченого та спростувавши їх, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення його апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи прокурора, викладені у його апеляційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони, на думку колегії суддів, також є необгрунтованими.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та обставини їх вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Обставин, які пом"якшують покарання, судом не встановлено.
Отже, наведеним вище обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного, обгрунтованого і справедливого висновку, про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 , призначене в межах санкцій інкримінованих злочинів, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і в наслідок суворості, у суду не має.
Разом з цим, доводи апеляційцної скарги прокурора про те, що судом, при призначенні покарання, належним чином не враховано, що обвинувачений вчинив умисний особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, та те, що обвинувачений завданні потерпілим матеріальні збитки не відшкодував, й в повному обсязі не врахував позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання, колегія суддів розцінює як необгрунтовані, оскільки ці обставини судом враховані при визначенні ОСОБА_5 остаточного покарання у виді позбавлення волі на значний термін, з реальним його відбуванням.
Отже, підстав, які б свідчили, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4