Справа № 645/2715/19
Провадження № 1-кп/645/266/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пісочин Харківського р-ну Харківської обл., громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, неофіційно працюючого технологом в ТОВ «Валківський молокозавод», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- 05.12.2008 року Червонозаводським районним судом м.Харкова за ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 10.08.2009 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 11.02.2011 року Жовтневим районним судом м.Харкова за ч.2 ст.186, ч.1 ст.304, ст.ст.70,71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 22.02.2013 року умовно-достроково звільнений за постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.02.2013 року на невідбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 28 діб;

- 11.12.2013 року Ленінським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ст.ст.70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 16.11.2017 року умовно-достроково звільнений за ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.11.2017 року на невідбутий строк покарання 1 рік 2 місяці 13 днів,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 17.02.2019 року приблизно о 04-00 годині перебував разом з раніше знайомими йому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у приміщенні кафе «Корона», що розташоване за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, 15, де разом вживали спиртні напої. У ОСОБА_5 при собі малася належна їй жіноча сумка з грошима та мобільний телефон ТМ «Meizu М5 Note». В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний намір спрямований на таємне викрадення майна ОСОБА_5 , а саме грошових коштів, що знаходилися у сумці потерпілої та мобільного телефону ТМ «Meizu М5 Note». Так, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, 17.02.2019 року приблизно о 04-10 годині ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, скориставшись тим, що ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, поклала належний їй мобільний телефон ТМ «Meizu М5 Note» на спинку дивану, при цьому відволіклася розмовою з ОСОБА_6 , та таким чином не спостерігає за його злочинними діями, взяв мобільний телефон марки «Meizu М5 Note» зі спинки дивану та поклав собі до кишені, таким чином таємно викрав мобільний телефон марки «Meizu М5 Note», належний ОСОБА_5 , вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 6/721СЕ-19 від 26.03.2019 року - 1364 гривні 17 копійок. Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру спрямованого на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що приблизно о 04-20 годині 17.02.2019 року ОСОБА_5 відійшла від столику та залишила без нагляду належну їй сумку з грошима, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, дістав з жіночої сумки ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 7 000 гривень та поклав їх собі до кишені таким чином незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 в сумі 7 000 гривень. Після чого ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 спричинено матеріальний збиток на загальну суму 8364 гривень 17 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, не оспорював фактичні обставини справи та докази, викладені в обвинувальному акті. Пояснив про обставини скоєного злочину, як викладено вище.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, у тому числі потерпіла, яка надала до суду заяву, не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає доведеною.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненному.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий, одружений, не офіційно працює технологом в ТОВ «Валківський молокозавод», на диспансерному (профілактичному) обліку у КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» ХМР не звертався.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який, за змістом ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, наявність обставини, що пом`якшує, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення нових злочинів. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого про стягнення з ОСОБА_4 на її користь суми відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8 364,17 гривень та моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень.

Щодо питання вирішення цивільних позовів, суд виходив з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 56, 61, 128 КПК України - фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного приходжу до висновків, що цивільний позов підлягає задоволенню частково в межах їх доведеності доказами та в частині неповернутого майна, що відповідає вимогам ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла, визнання позову обвинуваченим та з урахуванням інших обставин. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди, задовольнити на суму 2 000 грн.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не обиралась.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання ним законної сили, обрати у відношенні обвинуваченого запобіжний захід - тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", взяти його під варту із зали суду та з цього часу рахувати строк відбуття покарання.
Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Обрати ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», взявши його під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання 28.01.2020 року.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 7 000 грн., моральної шкоди 2 000 грн.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Meizu», «IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 ; IMEID: НОМЕР_3 ; S/N: 621HECQQ27KUS» переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили вважати повернутим останній.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Харківського науково дослідного експертно криміналістичного центру витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 6/721СЕ-19 від 26.03.2019 року в сумі 572 грн. у кримінальному проваджені №0000395 (код доходів 24060300, п/р №UA0020005, код отримувача (ЄДРПОУ) 37999680, отримувач платежу УК Слобідсь/м.Хар Слобідськи/24060300, банк Казначейство України (ЕАП), стягувач платежу Держава).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1