465/3951/17
1-кс/465/41/20
У Х В А Л А
Іменем України

13.05.2020 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Франківського ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000096 від 8 травня 2015 року в порядку ст. 303 КПК України-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на постанову Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2018 року. В обґрунтування скарги посилається на те, що постановою слідчого Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 від 28.12.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000096 від 8 травня 2015 року закрито. Вказує, що вказана постанова є незаконною, а проведення досудового розслідування формальним.

В судове засідання учасники не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Приписами ст. 306 КПК України визначено порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.

Так, частиною третьої вказаної статті визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Разом з тим, суд бере до уваги, що скаржник неодноразово не з`являється в судові засідання з приводу розгляду поданої скарги, хоча судом було вжито всіх вичерпних заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_3 про дату та час розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про призначені судові засідання та розписки скаржника, які містяться в матеріалах скарги. Однак, останній ігноруючи норми КПК України в судові засіданні не з`являється, що в свою чергу може свідчити про зловживання процесуальними правами. Такий висновок суду ґрунтується на приписах зазначених в КПК України (ст. 26 ч.1), і полягає в тому, що учасник процесу має право розпоряджатися своїми суб`єктивними правами до тих меж поки він не порушує прав інших учасників процесу, а також не порушує заборон, визначених в законі для забезпечення нормального виконання завдань кримінального судочинства. Таким чином, враховуючи зазначенні вище норми КПК України, суд зазначає, що розгляд скарги у відсутність особи, яка її подала є неможливим (пряма заборона ч. 3 ст. 306 КПК). Однак, при цьому законодавцем не регламентовано дій суду в разі неявки належно повідомленого про судове засідання скаржника без поважних причин для розгляду його скарги.

Дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000096, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

На підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14.04.2015 р. про зобов`язання прокуратури Львівської області вжити заходи передбачені ч. 1 ст. 214 КПУ України, щодо внесення до Єдиного реєстру досудовим розслідувань відомостей, викладених у заяві ОСОБА_3 , про злочин, поданої на особистому прийомі в прокуратурі Львівської області 07.04.2015 р., даний факт зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 08.05.2015 року за № 0000096, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.151 КК України.

В письмовій заяві від 07.04.2015 року гр. ОСОБА_3 вказує, що в період часу з 13.10.2004 року по 18.10.2004 року його незаконно помістили до КЗ ЛОКПЛ, що по вул. Кульпарківська, 95 у м. Львові.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно відповіді КЗ ЛОКП, № 1722-д від 28.05.2015 року гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку з 2002 року з діагнозом «Шизофренія параноїчної форми, та на даний час на лікування не з`являється»

Окрім цього встановлено, що гр. ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в 3-му клініко-діагностичному відділені КЗ ЛОКПЛ в період часу з 13.10.2004 року по 10.12.2004 року з діагнозом «параноїдна шизофренія», згідно рішення судді Франківського районного суду м. Львова від 18.10.2004 року про примусове лікування ОСОБА_3 у КЗ ЛОКПЛ. Вказане рішення приймалось на підставі звернення лікаря-психіатра ОСОБА_5 , оскільки у гр. ОСОБА_3 наявний тяжкий психічний розлад, що обумовлював його небезпеку для себе та оточуючих.

14.10.2004 року гр. ОСОБА_3 , був оглянутий лікарською консультаційною комісією ЛОДКПЛ, яка виявила в нього шизофренію параноїчної форми та реальні наміри вчиняти дії, що являють небезпеку для нього самого та оточуючих. Вказане рішення неодноразово оскаржувалось гр. ОСОБА_3 в Апеляційному суді Львівської області. 05.06.2006 року рішенням колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області апеляційна скарга ОСОБА_3 була відхилена, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 18.10.2004 року - залишено без змін.

Разом із цим, в ході слідства в якості свідка було допитано лікуючого лікаря, лікаря-психіатра ОСОБА_5 , який в своїх показах повідомив, що гр. ОСОБА_3 , 13.10.2004 року був доставлений бригадою ШМД. Скерування для ОСОБА_3 надано лікарем-психіатром Львівського міського психоневрологічного диспансеру. Оскільки гр. ОСОБА_3 добровільної згоди на лікування не надав, тому черговим лікарем приймального відділення було прийняте рішення про примусове поміщення ОСОБА_3 до 3-го відділення КЗ ЛОР «ЛОКПЛ». Після поміщення хворого йому був призначений лікуючий лікар ОСОБА_5 . Враховуючи наявність у пацієнта ОСОБА_3 психічного розладу та реальних намірів вчинити дії, що виявляють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, останній згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підлягав госпіталізації у психіатричний стаціонар в примусовому порядку. Протягом 24 годин лікарі звернулись у Франківський районний суд м. Львова з приводу примусової госпіталізації гр. ОСОБА_3 , однак оскільки 16-17 жовтня 2004 року були вихідні дні, судове засідання відбулось 18 жовтня 2004 року. До рішення суду лікування гр. ОСОБА_3 не надавалось, однак він перебував у відділені лікарні.

Разом із цим судом встановлено, що слідчим Франківського ВП ГУ НП у Львівській області шляхом надсилання офіційних повідомлень за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1 , скеровувались офіційні повістки про виклик гр. ОСОБА_3 з метою визнання його потерпілим у кримінальному провадження №0000096, а також для вручення пам`ятки потерпілого та проведення допиту в якості потерпілого, однак останній на виклик слідчого до органу досудового розслідування не з`являвся, а прибувши на виклик до старшого слідчого СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області. ОСОБА_6 25.05.2015 року о 16.00 год., від дачі показів відмовився, не повідомляючи причину, свої анкетні данні надав частково, не засвідчуючи при цьому особистим підписом.

Обгрунтовуючи підстави для закриття кримінального провадження, слідчий зазначив про те, що в ході досудового розслідування не було встановлено даних, які свідчили про наявність у вищевказаному діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 151 КК України.

Постановою слідчого СВ Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 від 28.12.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000096 від 8 травня 2015 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положенням ч. 4 ст. 38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається у тому числі з мотивувальної частини, яка повинна містити: відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що вимоги даних норм закону слідчим при винесені оскаржуваної постанови порушені не були, а прийняте ним рішення обґрунтовано належним чином, оскільки винесено за результатами здійснення досудового розслідування, в ході якого було проведено повну та всебічну перевірку фактів, що стосувалися обставин кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, а також у зв`язку з необґрунтованістю доводів скаржника, які не знайшли свого підтвердження, як в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000096, так і у судовому засіданні під час розгляду даної скарги, суд вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Франківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000096 від 8 травня 2015 року в порядку ст. 303 КПК України слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 372, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Франківського ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000096 від 8 травня 2015 року в порядку ст. 303 КПК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Дата складення повного тексту ухвали - 18 травня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1