Справа № 738/193/20
№ провадження 1-в/738/46/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:

судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника установи ОСОБА_5

розглянув у вiдкритому судовому засiданнi в режимі відеоконференції з ДУ «Менська виправна колонія № 91» клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а саме обмеженням волі -

В С Т А H О В И В:

12 лютого 2020 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а саме обмеженням волі, обґрунтоване тим, що він станом на 25.10.202019 року фактично відбув 1/2 строку покарання, працює, характеризується позитивно, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити. Повідомив, що працює, норми виробітку виконує, стягнень та заохочень не має, став на шлях виправлення

Представник установи в судовому засіданні у задоволенні клопотання засудженого просив відмовити. Повідомив, що засуджений відбуває покарання в установі з 08.11.2019 року, характеризується посередньо, залучається до 2-х годинних відпрацювань, стягнень та заохочень не має.

Прокурор в судовому засіданні у задоволенні клопотання засудженого просив відмовити, оскільки відсутні підстави вважати, що він став на шлях виправлення, а також посилався на ч. 2 ст. 61 КК України.

Представник спостережної комісії Менської РДА в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило, що дає можливість суду, відповідно до ст. 539 КПК України, розглянути справу без його участі. До матеріалів подання додано постанову № 10 від 03.02.2020 року, якою комісія погодила застосування до засудженого ОСОБА_4 пільги у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, у вигляді обмеження волі.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Судом встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05.12.2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 го (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано до покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.01.2018 року та призначено остаточне покарання у виді 1-го (одного) року 1-го (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислюється з 10.04.2019 року.

З характеристики засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_4 перебуваючи в СІЗО м. Києва характеризувався посередньо: порушень встановленого режиму тримання не допускав, розпорядок дня виконував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до праці не залучався, не заохочувався.

З 08.11.2019 року і по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Менська виправна колонія № 91» де за період відбування покарання зарекомендував себе наступним чином: дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконує, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Згідно договору цивільно-правового характеру № 222 від 02.12.2019 року працевлаштований робітником дільниці підприємства установи. До поставлених йому завдань та покладених на нього обов`язків відноситься посередньо, поставлені завдання виконує під контролем. Заохочення не застосовувались. Не залучається до робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Частиною третьою статті 82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Ставлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправній колонії, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.

Отже, законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

Так, з матеріалів справи вбачається, що засуджений характеризується в установі посередньо, поставлені завдання виконує під контролем, заходи заохочення до нього не застосовувалися, а тому суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_4 не став на шлях виправлення, про що свідчить його поведінка та ставлення до праці за весь період строку відбування покарання, а тому клопотання про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі задоволенню не підлягає.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 82 КК України більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання. Відповідно до ч. 2 ст. 61 КК України, обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років. Як вбачається з матеріалів справи, строк відбування покарання засудженим закінчується 10.05.2020 року, тобто менше ніж через один рік.

На пiдставi викладеного, керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а саме обмеженням волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту її отримання.

Суддя ОСОБА_1