У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0000216 матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21.11.2019 року, якою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лазіщина Рахівського району Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України

- продовжено строк тримання під вартою до 20.01.2020 р. включно
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_5
обвинувачений: ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

Захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21.11.2019 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистої поруки.
_______________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/1047/19 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія:пр. строків тримання під вартою доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21.11.2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 20.01.2020 р. включно.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Захисник вважає, що ухвала суду є незаконною та постановленою з порушенням норм кримінального процесуального законодавства.
Зазначає, що судом не дотримано вимог ст. 178 КПК України.
Також, вважає, що стороною обвинувачення не було доведено наявність обгрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Стверджує, що суддею безпідставно не враховано, що підозрюваний має незадовільний стан здоров`я, постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, та в порушення практики ЄСПЛ продовжено строк тримання під вартою без урахування конкретних обставин справи та даних про особу обвинуваченого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України.
Прокурором в підготовчому судовому засіданні подано клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою. В клопотанні прокурор вказує, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 06.06.2014 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 04.08.2014 року. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13.06.2014 року ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 06.06.2014 року скасовано та обрано ОСОБА_6 запобіжний захід в виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 12.08.2014 року, який в подальшому було продовжено ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області до 12.09.2014 року. 12.11.2014 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту з 21 години до 7 години наступної доби. 08.06.2015 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_6 оголошено у розшук. 11.01.2019 року ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, термін якого неодноразово продовжувався.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що дотепер наявні ризики наведені в клопотанні прокурора та інші запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризикам, а розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не завершено.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 22 листопада 2019 р.

Даний висновок апелянтами не оспорювався.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч. 1 статті 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_6 даного запобіжного заходу, не зменшились.
Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ризик переховуватися від суду, на даний час не зменшився, зважаючи на наступне: ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152 та ч. 2 ст. 153 КК України, за які законом може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років та від 5 до 7 років позбавлення волі, ним вже було порушено умови запобіжного заходу у виді домашнього арешту, обраного відносно нього ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2014 року, обвинувачений тривалий час був в розшуку, окрім того, ОСОБА_6 ніде не працює, не має постійного джерела доходу.

Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду та свідчать про наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 статті 177 КПК України.

Зважаючи на наведене, є безпідставними доводи апелянта відносно того, що судом мав бути застосований альтернативний вид запобіжного заходу, так як ризики наведені в клопотанні не наявні.

Що стосується доводів захисника відносно того, що обвинуваченому потрібне лікування, але не в умовах СІЗО, то колегія погоджується з зазначеним судом першої інстанції, що посилання апелянта на незадовільний стан здоров`я не є визначальними обставинами, які б давали можливість обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки в умовах тримання в СІЗО обвинувачений не позбавлений можливості отримувати належне лікування своїх хвороб.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що ОСОБА_6 не може отримувати належне лікування в умовах утримання в СІЗО, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку. Таких даних не надано захисником і апеляційному суду.
Враховуючи тяжкість злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком cуду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт або інший більш м`який запобіжний захід.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21.11.2019 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 20.01.2020 р. включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: