Номер провадження: 11-сс/813/306/20
Номер справи місцевого суду: 522/1970/20 1-кс/522/2485/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000224 від 03 лютого 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2020 року було задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 та до ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 03 квітня 2020 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави у значно меншому розмірі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтував такими доводами:

-органом досудового розслідування не було надано достатніх доказів, які обґрунтовують підозру ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

-слідчий суддя не мотивував своє рішення в частині неможливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою;

-ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні не обґрунтовані та підтверджуються жодними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора який заперечував проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до п.3) ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вищевикладених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за наступних обставин.

Так, 03 лютого 2020 року в період часу з 17:00 години до 18:00 години ОСОБА_11 разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зустрілися біля будинку №13 по вулиці Армійській в місті Одесі, де у них виник злочинний намір, спрямований на проникнення до квартири АДРЕСА_1 даного будинку, з метою вчинення крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , шляхом підбору коду до циліндрового та сувальдного механізму замків вхідних дверей проникли до приміщення квартири АДРЕСА_2 , та будучи впевненим, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, викрали вироби із золота та срібла, а саме: золотий кулон із зображенням «Козерога», золоту сережку із білим камінням, срібний кулон із іконкою, срібний кулон у вигляді павука та мобільний телефон марки «Meizu» моделі «М2 Mini» у корпусі сірого кольору, із об`ємом пам`яті 16 GB, та сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 .

У цей час ОСОБА_14 та ОСОБА_15 знаходилися біля будинку №13 по вулиці Армійській в місті Одесі та вели спостереження за навколишньою обстановкою навколо вказаного будинку з метою попередження ОСОБА_13 та ОСОБА_11 у разі викриття їх протиправних дій.

Після цього, ОСОБА_14 на автомобілі марки «AUDI», моделі «А4», у кузові чорного кольору, державний знак Литовької Республіки: НОМЕР_2 та ОСОБА_15 разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_11 на автомобілі марки «AUDI», моделі «А4», у кузові чорного кольору, державний знак Республіки Грузія: НОМЕР_3 , разом із викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_16 матеріального збитку на загальну суму 10 тисяч гривень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме:

-заявою про вчинене кримінальне правопорушення та протоколом допиту потерпілого ОСОБА_16 ;

-протоколами обшуків автомобілю марки «AUDI», моделі «A4», у кузові чорного кольору, державний знак Литовької Республіки: НОМЕР_2 , та автомобілю марки «AUDI», моделі «A4», у кузові чорного кольору, державний знак Республіки Грузія: НОМЕР_3 , в ході яких виявлено та вилучено речові докази;

-протоколами затримання осіб в порядку ст.208 КПК України, де в ході особистих обшуків затриманих виявлено та вилучено предмети зовні схожі на пристрої для відмикання дверей;

-протоколами допиту свідків та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_17 . При цьому, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_17 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного. у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Таким чином, згідно з вимогами ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Вказаний ризик підтверджується і тим, що підозрюваний є громадянином іншої держави, він хоча і має дитину від шлюбу з громадянкою України, але на теперішній час разом з нею не проживає. За таких обставин апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги сторони захисту про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків.

Апеляційний суд враховує, що підозрюваний знаходячись у працездатному віці ніде не працює та не має законних джерел доходу, а отже вважає обґрунтованим ризик того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти нові злочини проти власності.

Вказаний ризик підтверджується і тим, що 26 листопада 2019 року Одеською місцевою прокуратурою №1 до суду був направлений обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні аналогічного злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, апеляційний суд враховує, що підозрюваному ОСОБА_8 відоме місце проживання потерпілого ОСОБА_16 .

Характер та обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_8 та був вчинений групою осіб свідчить про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Слід зазначити, що ОСОБА_8 категорично заперечує свою причетність до вчинення інкримінованого йому злочину.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти вищевказаним ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 та забезпечити належне виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому в п.2) ч.5 ст.182 КПК України зазначено, що розмір застави, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Слідчий суддя дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та, з урахуванням обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , особи підозрюваного, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, визначив розмір застави в межах встановлених п.2) ч.5 ст.182 КПК України в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 грн.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2020 року, якою до ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 03 квітня 2020 року із визначенням застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4