Провадження № 1-в/127/792/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тіньки, Чигиринського району, Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком апеляційного суду Черкаської області від 19.10.2010 року за п.п. 6,13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.03.2017 року засудженому ОСОБА_4 зараховано термін попереднього ув`язнення з 07.07.2009 року по 15.02.2011 року в строк відбутого покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі,

про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И В:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Засуджений ОСОБА_4 в клопотанні посилається на те, що чинним законодавством України не передбачено жодної можливості звільнення особи, засудженої до довічного позбавлення волі. Вказане порушує положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), яка в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Дане клопотання ґрунтується на конкретних рішеннях Європейського суду з прав людини, а саме: «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританія», «Кафкаріс проти Кіпру», Леже проти Франції» та інші. У цих рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що коли внутрішнє законодавство не передбачає можливостей перегляду вироку засудженого до довічного позбавлення волі зі спливом визначеного законом часу, або його дострокового звільнення, довічне ув`язнення не відповідає статті 3 Конвенції. Більш того, вже на самому початку свого строку довічно ув`язнений має право знати, що він має робити для того, щоб стосовно нього було розглянуте питання про дострокове звільнення, та за яких умов такий перегляд має бути здійснений, включаючи строк, коли він буде чи може бути здійснений. В іншому разі довічне позбавлення волі є несумісним з гарантіями статті 3 Конвенції.

Заявник просить від національного суду врахувати дану практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді даного клопотання по суті, що передбачено КПК України та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), Конституції України та звільнити ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання підтримала зіславшисть на мотиви викладені в клопотанні засудженого.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в самому клопотанні, у зв`язку з чим, просив задовольнити його.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 з мотивів відсутності правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Заслухавши захисника, засудженого та прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особову справу на засудженого ОСОБА_4 суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України, згідно частини 3 якої призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджено вироком апеляційного суду Черкаської області від 19.10.2010 року за п.п. 6,13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2011 року вирок апеляційного суду Черкаської області від 19.10.2010 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін, а касаційні скарги засудженого та захисника без задоволення.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.03.2017 року засудженому ОСОБА_4 зараховано термін попереднього ув`язнення з 07.07.2009 року по 15.02.2011 року в строк відбутого покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За вчинені ОСОБА_4 злочини, передбачені ч. 2 ст. 115 КК України, максимальне покарання передбачено у виді довічного позбавлення волі.

Призначене вироком апеляційного суду Черкаської області від 19.10.2010 року ОСОБА_4 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України передбачено за вчинення злочинів, як окремі види покарань, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч. 1 ст. 82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі, не передбачена і можлива виключно на підставі ч. 2 ст. 87 КК України, що виходить за межі повноважень суду.

Посилання засудженого на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму заміни, засудженим до довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш мяким, суд вважає недоцільним, оскільки в такому випадку на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести зміни до законодавства на усунення встановлених судом порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушених в клопотанні засудженого питань законодавчо не передбачено. В той же час, частиною першою статті 87 КК України, передбачено можливість заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, актом про помилування, який відповідно до ч. 1 ст. 87 КК України належить до компетенції Президента України.

Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , не має, а тому в його задоволені слід відмовити.
Керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 367, 369-372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, а для засудженого, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя :