Справа № 353/518/16-к
Провадження № 11-кп/4808/204/20
Категорія п.12 ч.2 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000057 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України ,

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу затримання з 19 березня 2016 року.

На підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано в час відбуття покарання час перебування ОСОБА_8 під вартою з 19 березня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено попередню - тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді домашнього арешту залишено попередню по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ОСОБА_13 14944, 13 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири гривні 13 коп.) гривень матеріальної шкоди та 300 000 (триста тисяч ) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь держави - 1804,18 гривень витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Злочин вчинено за наступних обставин.

17 березня 2016 року приблизно о 18 год. 00 хв. додому до ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 у гості прийшли жителі с.Пужники Тлумацького району ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які спільно почали розпивати спиртні напої.

Приблизно о 23 год. 00 хв., під час розпивання спиртних напоїв у приміщенні кімнати будинку, між ОСОБА_14 з однієї сторони і ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з іншої сторони, виникла сварка, причиною якої стала відмова ОСОБА_14 принести ще спиртних напоїв для продовження їх розпивання. Сварка переросла в бійку і вищевказані особи перемістились на сходи біля виходу з будинку.

В ході бійки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, вирішили вчинити умисне вбивство ОСОБА_14 .

З цією метою, ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи позбавити життя ОСОБА_14 , з мотивів особистих неприязних стосунків, які раптово виникли в процесі сварки, умисно став наносити потерпілому, який стояв на бетонних сходах перед власним житловим будинком, удари кулаками в область голови. Від завданих ударів ОСОБА_14 впав на бетонні сходи та втратив свідомість.

У свою чергу, до злочинних дій ОСОБА_8 приєднався ОСОБА_9 , який для того, щоб сторонні особи не побачили їх злочинні дії, допоміг ОСОБА_8 занести до приміщення коридору житлового будинку потерпілого ОСОБА_14 , який на той час перебував без свідомості.

Після чого, знаходячись в коридорі будинку, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_14 , стали наносити зі значною силою цілеспрямовані удари руками і ногами у життєво важливі ділянки тіла голови та область грудей потерпілого ОСОБА_14 .

Для завершення своїх злочинних дій та позбавлення життя ОСОБА_14 , ОСОБА_8 взяв в руки дерев`яну палицю, яка знаходилась біля шафи у приміщенні коридору та наніс нею цілеспрямований удар по обличчю потерпілого.

Прагнучи довести до кінця спільний злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_8 спалити ОСОБА_14 , який перебував без свідомості. Після чого, ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, бажаючи смерті ОСОБА_14 , зайшов у сусідню кімнату, де із столу взяв пластикову пляшку ємністю 1,5 л. із вмістом легкозаймистої речовини горілку , яку вони не допили та облив нею одяг та тіло потерпілого ОСОБА_14 , який лежав на підлозі коридору. Далі, він дістав із кишені сірник та підніс його до ОСОБА_14 , від чого одяг та тіло потерпілого спалахнуло та почало горіти.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи, потерпілому ОСОБА_14 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: термічних опіків 2-4-го ступеня голови, тулуба, обох верхніх та нижніх кінцівок загальною площею 35-40% поверхні тіла, з розвитком опікової хвороби в стадії токсемії, яка ускладнилась інтоксикацією організму, які утворилися від дії високої температури (ймовірно полум`я) і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та які стали причиною смерті ОСОБА_14 ; два переломи ІІ ребра зліва, один з яких з ознаками повторної травматизації, які могли утворитися не менше, ніж від 1-3-х ударів, 1 перелом грудини, який міг утворитися не менше ніж від 1-го удару, уламкові переломи кісток лицевого скелету, які могли утворитися не менше, ніж від 1-2-х ударів, крововиливи у м`які тканини в ділянках переломів, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; три рвано-забійні рани в ділянках голови, які могли утворитися не менше, ніж від 3-х ударів; 5 синців в ділянках голови, які могли утворитися не менше, ніж від 5-ти ударів; 5 синців в ділянках нижніх кінцівок, які могли утворитися не менше, ніж від 5-ти ударів, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Після вчинення вказаних злочинних дій, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з місця злочину втекли. Смерть ОСОБА_14 наступила 22.03.2016 року в Івано-Франківській обласній клінічній лікарні.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року, призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції, змінити правову кваліфікацію із зазначенням частини та статті Закону України.

Зокрема, вважає, що під час судового розгляду було порушено його право на належний захист, оскільки не було взято до уваги покази свідків, які під звукозапис стверджували, що саме такі покази казали говорити їм працівники поліції. Крім того, в судовому засіданні не було допитано жодного експерта. Разом з тим, з висновку експерта №133-Д від 12.05.2016 року вбачається, що смерть ОСОБА_14 настала від термічних опіків 2-4 ступеня, а також згідно з висновком судово-токсикологічної експертизи в крові ОСОБА_14 виявлений карбоксигемоглобін в кількості 47,9%, що могло спричинити настання смерті. Вказує на безпідставну відмову суду першої інстанції в задоволенні його клопотань про проведення певних судово-слідчих дій, що є істотним порушенням та ставить під сумнів об`єктивність та законність розгляду справи.

Вказує, що мотиву та мети на заподіяння смерті потерпілому у нього не було, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження.

- захисник адвокат ОСОБА_10 просив вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року скасувати. Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст. 115 КК України, закрити за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У позові ОСОБА_13 до ОСОБА_8 відмовити у повному об`ємі. Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою скасувати. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, дослівно відтворюючи зміст фабули обвинувального акту, фактично повністю і беззастережно став на сторону обвинувачення. Разом з тим, вважає, що вході судового розгляду стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину. Так, ОСОБА_8 в судовому засіданні не визнав свої вини у вчиненні злочину та пояснив, що потерпілого ОСОБА_14 не знав і не бачив, оскільки в той час коли останній проживав в с.Пужники, він відбував покарання в місцях позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні визнав факт побиття ОСОБА_14 та заперечив факт його підпалювання. А показання потерпілої ОСОБА_13 , яка не була очевидцем події, та стверджувала, що нібито потерпілий ОСОБА_14 повідомив їй про те, що його били ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , є показаннями з чужих слів. Разом з тим, сторона захисту вважає, що відомості щодо факту надання первинних пояснень ОСОБА_14 у показаннях потерпілої ОСОБА_13 є непереконливими, оскільки потерпілий отримав тілесні ушкодження та перебував у стані алкогольного сп`яніння, його стан свідомості, пов`язаний з шоковим та унеможливлював адекватне сприйняття дійсності та її подальше відтворення. Крім того, вважає очевидним те, що потерпіла ОСОБА_13 є близьким родичем потерпілого та зацікавлена у вирішенні справи. За таких же обставин вважає непереконливими показання свідка ОСОБА_15 , оскільки вона є родичкою потерпілого і надавала показання з чужих слів. При цьому звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дала показання про те, що її брат ОСОБА_14 говорив: «били, копали Моргулець та ОСОБА_16 », а у вироку суду у викладі показань цього свідка зазначено, що вони ще й підпалили брата, проте вказане спростовується відповідним технічним записом судового засідання від 27 травня 2019 року. Звукозаписом цього ж судового засідання підтверджуються показання свідка ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_14 при поступленні у Тлумацьку ЦРЛ був у стані глибокого оглушення, міг не відповідати адекватно, проте у вироку у викладі показань цього свідка зазначено, що «потерпілий був при свідомості та в силу свого стану міг відповідати на запитання та говорити».

Крім того, на думку захисника, є неналежними і недопустимими ряд письмових доказів, якими суд обґрунтовував вину обвинувачених, а зокрема:

- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_14 від 19 березня 2016 року, в якому стисло, але чітко і послідовно описуються обставини вчинення кримінального правопорушення. Водночас згідно медичних карт Тлумацької ЦРЛ та Івано-Франківської ОКЛ ОСОБА_14 поступив у важкому стані, збуджений, неадекватний, сильний запах алкоголю з рота. Проте, суд некритично поставився до фізичної можливості потерпілого давати такий детальний опис події у вказаному протоколі, а також поставити чіткий підпис, коли його кінцівки були покриті опіками та перебинтовані. Крім того суд не взяв до уваги ту обставину, що перед подіями 17 березня 2016 року потерпілий ОСОБА_14 та ОСОБА_8 взагалі не були знайомі, проте в протоколі прийняття заяви ОСОБА_14 вказано на точні анкетні дані ОСОБА_8 . Також у вказаній заяві йдеться тільки про заподіяння ОСОБА_14 тілесних ушкоджень у вигляді термічних опіків та не зазначено про заподіяння йому тілесних ушкоджень під час бійки;

- протокол огляду місця події, проведений 19 березня 2016 року за адресою АДРЕСА_3 , як про це зазначено в обвинувальному акті та у вироку суду. Так, під час огляду місця події не вилучено жодної ємкості та жодних зразків рідини, в тому числі із залишками горілки, якою ОСОБА_8 нібито облив потерпілого та підпалив, що фактично підтверджує версію сторони захисту про відсутність дій обвинувачених, пов`язаних із підпалом. Крім того захисник вказує, що огляд місця події, в порушення вимог ст. 234 КПК України, проведено без дозволу власника домогосподарства чи ухвали слідчого судді про надання дозволу на проникнення до житла та його обшук.

- протокол огляду від 19 березня 2016 року про те, що обвинувачений ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 добровільно видав свій одяг, в якому був одягнутий 17 березня 2016 року, оскільки його проведено оперуповноваженим Тлумацького ВП ОСОБА_18 , який не мав права без письмового доручення проводити будь які слідчі дії в цьому кримінальному провадженні;

- протокол огляду від 19 березня 2016 року та заява ОСОБА_12 від19 березня 2016 року про те, що обвинувачений ОСОБА_9 в АДРЕСА_4 добровільно видав свій одяг, в якому був одягнутий 17 березня 2016 року. Захисник вважає вказаний протокол недопустимим доказом з тих підстав, що його проведено особою, яка не мала передбаченого законом права його проводити, а також у зв`язку з тим, що огляд проведено без участі захисника, а ОСОБА_9 не досяг віку 18 років, про що було відомо працівникам поліції;

- протокол огляду місця події від 20 березня 2016 року та заяви ОСОБА_15 від 20 березня 2016 року про те, що на подвір`ї господарства ОСОБА_14 добровільно надано рештки одягу ОСОБА_14 , оскільки такий проведено також без дозволу власника чи ухвали слідчого судді, а також особою, яка не мала права на проведення таких слідчих дій;

- висновок судово-медичної експертизи від 22 березня 2016 року №133, оскільки він ґрунтується на медичній карті №561516 стаціонарного хворого відділення реанімації Івано-Франківської ОКЛ на ім`я ОСОБА_14 , 1975 р.н., яка містить охоронювану законом лікарську таємницю, однак отримана в позапроцесуальний спосіб, бо ні слідчий, ні прокурор під час досудового розслідування не зверталися до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до медичних документів, в тому числі, медичної карти;

- висновок додаткової судово-медичної експертизи від 23 березня 2016 року №133-Д, з тих же підстав, що і вищевказаний висновок №133;

- висновок судово-медичної експертизи №235 одягу обвинуваченого ОСОБА_9 , висновок судово-медичної експертизи №234 одягу обвинуваченого ОСОБА_8 , висновок судової імунологічної експертизи №09/11-0027 від 27 квітня 2016 року, якою досліджувався одяг потерпілого ОСОБА_14 , оскільки вони ґрунтуються на доказах, які є неналежними та недопустимими, а саме на протоколах огляду від 19 березня 2016 року та 20 березня 2016 року, виходячи з доктрини «плодів отруйного дерева».

- висновок пожежно-технічної експертизи від 15 червня 2016 року №48-п, оскільки в ньому не дано відповіді на ряд важливих питань, які хоча експерту і не ставились, але які він міг вирішити самостійно відповідно до Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень». З метою встановлення об`єктивної сторони злочину та перевірки версії обвинувачення щодо обставин злочину, стороною захисту заявлено письмове клопотання про виклик в судове засідання для допиту експерта Івано-Франківського НДЕКЦ ОСОБА_19 з метою роз`яснення вказаного висновку, однак судом в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено без виходу в нарадчу кімнату, що свідчить про наперед сформовану думку суду щодо винуватості обвинувачених у вчиненні умисного вбивства за обставин, зазначених в обвинувальному акті. Крім того, вказаний висновок експерта ґрунтувався на доказах, які є недопустимими, а саме на протоколі огляду місця події від 19.03.2016 року, протоколі слідчого експерименту від 20.03.2016 року, а тому відповідно до ч.5 ст. 101 КПК України цей висновок також є недопустимим доказом;

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.03.2016 року, проведений за участю підозрюваного ОСОБА_9 на місці вчинення кримінального правопорушення, оскільки він отриманий з істотним порушенням прав людини та основоположних свобод. Так, слідчий експеримент проведений без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проникнення до житла та його обшук, чи дозволу власника домогосподарства ОСОБА_14 . А також під час експерименту не виявлено і не вилучено пляшку, чи її уламки із залишками горілки, якою ОСОБА_8 нібито облив потерпілого та підпалив.

Захисник вказує, що розгляд справи проводився в межах обвинувального акту, однак при цьому висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Так у вироку бездоказово зазначено, що « ОСОБА_8 взяв в руки дерев`яну палицю, яка знаходилась біля шафи у приміщенні коридору та наніс нею цілеспрямований удар по обличчю потерпілого». Під час слідчого експерименту 20 березня 2016 року підозрюваний ОСОБА_9 вказав, що ОСОБА_8 викинув цю палицю на вулицю. Тобто, ця палиця не могла бути знищена під час пожежі, однак, як знаряддя злочину, не розглянута та не приєднана в якості речового доказу та не досліджена в судовому засіданні.

Сторона захисту зазначає, що суд не звернув увагу на невідповідність між показаннями підозрюваного ОСОБА_9 під час слідчого експерименту про те, що вони з ОСОБА_20 і Чорнієм випили «пляшку і «Чвертку», а після бійки поливали Чорнія горілкою, яка залишилась у «чвертці», і твердженням в обвинувальному акті про те, що « ОСОБА_8 зайшов у сусідню кімнату, де із столу взяв пластику пляшку ємністю 1,5 л із вмістом легкозаймистої речовини (горілки), яку вони не допили та облив одяг та тіло потерпілого ОСОБА_14 ». Також захисник вважає, що наявність конфлікту між ОСОБА_14 і ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , в тому числі щодо предметів і знарядь, які використовувались під час цього конфлікту, не підтверджується жодним доказом, окрім як показаннями ОСОБА_9 на досудовому слідстві, які він заперечив під час допиту в судовому засіданні.

Захисник стверджує, що версія обвинувачення про підпалення ОСОБА_14 , яку суд взяв за основу, є необґрунтованою, оскільки в її основу покладені показання підозрюваного ОСОБА_9 , які він дав під час досудового розслідування кримінального провадження, однак заперечив їх під час допиту в судовому засіданні. Проте навіть за визнавальних показань підозрюваного ОСОБА_9 досудове слідство так і не виявило ємкості із залишками горілки, якою нібито було полито потерпілого ОСОБА_14 , а також зазначена у вироку ємкість (півтора літрова пластикова пляшка) не відповідає ємкості, зазначеній у показаннях ОСОБА_9 під час досудового розслідування ємкістю 0,25 л. Крім того, суд не взяв до уваги очевидно відсутній мотив дій обвинуваченого ОСОБА_8 , пов`язаний із невдоволенням відмовою потерпілого ОСОБА_14 принести ще спиртних напоїв для продовження їх розпивання, адже, за таких обставин, спиртних напоїв для розпивання мало би не залишитись. Разом з тим, фактично не встановлено рідину, якою обвинувачений міг поливати потерпілого, навіть якщо припустити наявність залишків горілки у пляшці , судом не встановлено чи могли загорітися її пари, у такій незначній кількості.

Захисник звертає увагу на те, що з показань свідків, у будинку було два осередки пожежі в кімнаті та коридорі. Причому в кімнаті пошкодження внаслідок пожежі значно більше виражене, ніж у коридорі, що свідчить про те, що перший осередок пожежі був саме в кімнаті, а не в коридорі. За таких обставин найімовірнішою версією може бути паління потерпілого в ліжку, що призвело до загорання постелі та одягу, а в подальшому потерпілий переміщався до виходу з будинку, а тому другий осередок пожежі знаходиться в коридорі. Однак, суд про цю версію захисту не зазначив у вироку та не надав відповідної правової оцінки.

Сторона захисту вважає, що будь-яких доказів як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, які би вказували на умисел з боку обвинувачених на позбавлення життя потерпілого не встановлено. А усі докази, досліджені в судовому засіданні, як окремо, так і в сукупності не підтверджують вини ОСОБА_8 в інкримінованому злочині.

Крім того, захисник вважає необґрунтованим і безпідставним вироку суду в частині вирішення цивільного позову. Зокрема, судом безпідставно взяті до уваги при визначенні розміру відшкодування, витрати на медикаменти та медичні матеріали на суму 8635 грн.13 коп., оскільки необхідність їх придбання не обґрунтовується відповідними призначеннями лікаря. А також в ході судового розгляду не доведено з боку ОСОБА_8 вчинення дій, що призвели до смерті ОСОБА_14 , а тому покладання на ОСОБА_8 обов`язку відшкодувати витрати на поховання ОСОБА_14 в сумі 6309 грн. є безпідставним. На думку захисника, не підлягає відшкодуванню й моральна шкода в розмірі 300000 грн., оскільки нічим не підтверджена та базується на наявності вини обвинувачених у заподіянні смерті потерпілого ОСОБА_14 , що не доведено в судовому засіданні.

Захисник звертає увагу апеляційного суду на те, що ОСОБА_8 тримається під вартою вже чотири роки два місця і увесь цей час обвинувачений був позбавлений права на швидкий розгляд справи щодо нього. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання ОСОБА_8 , у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, буде зараховуватись строк попереднього ув`язнення, починаючи з березня 2016 року і по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У зв`язку з чим, просить скасувати обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просив вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних доводів вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема стверджує, що під час нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , ОСОБА_9 в попередній змові не був, ніяких злочинних дій не вчиняв, а допоміг занести потерпілого до будинку, а нанесені ним легкі удари ногою по нозі потерпілого, не можуть свідчити про його намір позбавити життя ОСОБА_22 . Мотиву та умислу на заподіяння смерті потерпілому у ОСОБА_9 не було. Крім того на досудовому слідстві та під час судового розгляду не встановлено, які саме тілесні ушкодження якої тяжкості нанесені ОСОБА_14 ОСОБА_8 , а які ОСОБА_9 , та які мотиви заподіяння смерті потерпілому.

Захисник звертає увагу на те, що працівники поліції, нехтуючи тим, що ОСОБА_9 є неповнолітнім, забрали його з дому без відома батьків 19.03.2016 року та відвезли до Тлумацького відділу поліції, де під психологічним тиском, з погрозою застосування насильства, з порушенням права на захист, ОСОБА_9 дав покази проти своєї волі. На підставі цих показів сформовано обставини скоєння злочину і 19.03.2016 року о 22 год. оголошено підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та після цього, в нічний час проводився допит неповнолітнього ОСОБА_9 . На наступний день такі ж покази ОСОБА_9 дав під час слідчого експерименту. Захисник вказує на недопустимість цих показів ОСОБА_9 під час слідчого експерименту 20.03.2016 року, оскільки вони давалися під тиском працівників поліції та не відповідають дійсності. Проте, суд належним чином не оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності цих обставин кримінального провадження, а зміну показів ОСОБА_9 безпідставно розцінив як спосіб уникнення ним кримінальної відповідальності.

Сторона захисту зазначає, що під час слідчого експерименту ОСОБА_9 показав, що в приміщенні кімнати ОСОБА_14 , де він перебував вечором 17.03.2016 року було тепло і гріла електроплитка, але суд до уваги ці покази не взяв та спростував це показами потерпілої ОСОБА_13 , яка ствердила, що в брата не було електричної плитки, хоча в цей день до нього не приходила. Захисник вважає, що і при огляді місця події (протокол від 19.03.2016р.) не було спростовано той факт, що там не було електроплитки. Крім цього, під час даного огляду не виявлено ні дерев`яної палиці, якою було спричинено удар потерпілому, ні пляшки від спиртного, яким обливали ОСОБА_14 .

Вказує, що покази потерпілої ОСОБА_13 дані з чужих слів, а також вона є заінтересованою особою, оскільки потерпілий був її братом, проте, суд не оцінив такі покази з точки зору належності, достовірності, переконливості.

Звертає увагу на те що потерпілий ОСОБА_14 в протоколі прийняття заяви про вчинений злочин від 19.03.2016 року заявив про те, що 17.03.2016 року про місцю проживання в с. Олеша ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спричинили йому тілесні ушкодження, однак обставини підпалу та про те, що було далі не пам`ятає. Одночасно висновок експерта №48-п від 15.06.2016 року не підтверджує факту підпалу одягу ОСОБА_14 та причини виникнення пожежі. З метою уникнення сумніву та роз`яснення висновку експертизи стороною захисту заявлялося клопотання про виклик в судове засідання для допиту експерта Івано-Франківського НДЕКЦ ОСОБА_19 , однак, суд відмовив в його задоволенні, мотивуючи тим, що для справи достатньо висновку експерта.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_23 та його захисник ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційних скарг, просили їх задоволити;

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_11 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задоволити;

- прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та захисників, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи про те, що суд першої інстанції повинен був визнати недопустимими доказами висновки судово-медичних експертизи, під час проведення яких досліджувалась медична карта №561516 стаціонарного хворого відділення реанімації Івано-Франківської ОКЛ на ім`я ОСОБА_14 , 1975 р.н., яка містить охоронювану законом лікарську таємницю та отримана в позапроцесуальний спосіб, оскільки не вилучалась у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави вважати висновки судово-медичних експертиз недопустимими доказами, оскільки судово-медичні експертизи були проведені у встановленому законом порядку експертами, які мали на це право, містять необхідну мотивацію та ґрунтуються на відомостях, які кожен експерт сприймав безпосередньо або які стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що спосіб, в який було отримано медичну карту порушує права потерпілого на охоронювану законом лікарську таємницю, оскільки вищевказана медична карта була вилучена саме з метою захисту прав потерпілого.

При цьому, перевіряючи наведені доводи сторони захисту, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 17 вересня 2019 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218км19) встановлено, що постановами колегій суддів Першої та Другої судових палат (провадження № 51-8073км18 та № 51-5364км18) констатовано відсутність істотних порушень вимог КПК у зв`язку з невідкриттям сторонам захисту медичної документації в порядку ст. 290 КПК України.

З висновку судово-гістологічної експертизи № 346 (т.4 а.п.61-62) встановлено опіки шкіри четвертого ступеня, крововилив у м`які тканини голови, дистелектаз, вогнищевий набряк легень, паренхіматозна дистрофія міокарду.

З висновку експерта № 320 від 23.03.2016 р.-25.03.2016 р. (т.4 а.п.63) при судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_14 виявлений карбоксигемоглобін в кількості 47,9 %.

З висновку медико-криміналістичної експертизи № 121 від 18.04.2016 р.- 19.04.2016 р. (т.4 а.п. 65-67) на фрагменті другого ребра зліва виявлено два розгинальних переломи, передній із яких із ознаками повторної травматизації, які утворилися від прямої дії тупого твердого предмета. У зв`язку із тим, що відламки виличної кістки не зіставляються між собою визначити механізм утворення її перелому неможливо.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 133 від 22.03.2016р. -12.05.2016 р.(т.4 а.п.55-60) смерть ОСОБА_14 настала від термічних опіків 2-4-го ступеня голови, тулуба, обох верхніх та нижніх кінцівок, загальною площею 35-40% поверхні тіла, з розвитком опікової хвороби в стадії токсемії, яка ускладнилася інтоксикацією організму. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_14 виявлений карбоксигемоглобін в кількості 47,9 %, що могло сприяти настанню смерті. Смерть ОСОБА_14 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 о 6.30 годин, що не суперечить даним судово-медичної експертизи в морзі. При проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження: термічні опіки 2-4-го ступеня голови, тулуба, обох верхніх та нижніх кінцівок загальною площею 35-40 % поверхні тіла, з розвитком опікової хвороби в стадії токсемії, яка ускладнилася інтоксикацією організму, які утворилися від дії високої температури (ймовірно полум`я) незадовго до поступлення на стаціонарне лікування і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення; переломи другого ребра зліва,один з яких з ознаками повторної травматизації, які могли утворитися не менше ніж від 1-3-х ударів, один перелом грудини, який міг утворитися не менше ніж від 1-го удару, уламкові переломи кісток лицевого скелету, які могли утворитися не менше ніж від 1-2-х ударів, крововиливи у м`які тканини у ділянках переломів, три рвано-забійні рани в ділянках голови, які могли утворитися не менше ніж від 3-х ударів, 5 синців в ділянках голови, які могли утворитися не менше ніж від 5-ти ударів, 5 синців в ділянках нижніх кінцівок, які могли утворитися не менше ніж від 5-ти ударів. Переломи 2 ребра зліва, перелом грудини, переломи кісток лицевого скелету, крововиливи у м`які тканини у місцях переломів, рвано-забійні рани в ділянках голови, синці в ділянках голови та нижніх кінцівок могли утворитися незадовго до поступлення на стаціонарне лікування від дії тупих твердих предметів, якими могли бути як руки , ноги, так і інші тупі тверді предмети, могли утворитися як при нанесенні ударів такими предметами у вказані вище ділянки, так і при ударах цими ділянками до таких. Переломи другого ребра зліва, перелом грудини, переломи кісток лицевого скелету з крововиливами у м`які тканини у місцях переломів, мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а рвано-забійні рани в ділянках голови, синці в ділянках голови та нижніх кінцівок мають ознаки легких тілесних ушкоджень. У зв`язку з наявністю опіків 2-4 ступеня шкіри голови, тулуба, обох верхніх та нижніх кінцівок загальною площею 35-40% поверхні тіла судово-медичних даних , які б вказували на можливу боротьбу чи самооборону не виявлено. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_14 ушкоджень, які могли бути спричинені посмертно не виявлено.

З висновку додаткової судово-медичної експертизи № 133-Д від 23.03.2016 р.-12.05.2016 р. (т.4 а.п.68-74) смерть ОСОБА_14 настала від термічних опіків 2-4-го ступеня голови, тулуба, обох верхніх та нижніх кінцівок, загальною площею 35-40% поверхні тіла, з розвитком опікової хвороби в стадії токсемії, яка ускладнилася інтоксикацією організму. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_14 виявлений карбоксигемоглобін в кількості 47,9 %, що могло сприяти настанню смерті . Смерть ОСОБА_14 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 о 6.30 годин. При проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження: термічні опіки 2-4-го ступеня голови, тулуба, обох верхніх та нижніх кінцівок загальною площею 35-40 % поверхні тіла, з розвитком опікової хвороби в стадії токсемії , яка ускладнилася інтоксикацією організму, які утворилися від дії високої температури (ймовірно полум`я) незадовго до поступлення на стаціонарне лікування і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення; переломи другого ребра зліва, перелом грудини, переломи кісток лицевого скелету, крововиливи у м`які тканини у місцях переломів , рвано-забійні рани в ділянках голови, синці в ділянках голови та нижніх кінцівок, які утворилися від дії тупих твердих предметів, незадовго до поступлення на стаціонарне лікування. Переломи 2 ребра зліва, перелом грудини, переломи кісток лицевого скелету з крововиливами у м`які тканини мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а рвано-забійні рани в ділянках голови, синці в ділянках голови та нижніх кінцівок мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.п.141) ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про смерть № 12 , складений 25.03.2016 року.

Вищевказані висновки експертиз повністю узгоджуються з сукупністю інших доказів, які були досліджені судом та наведені в мотивувальній частині вироку щодо характеру насильства , який було застосовано обвинуваченими до потерпілого, нанесення йому великої кількості ударів по різних частинах тіла та намаганням спалити його, причини смерті потерпілого, яка наступила від термічних опіків 2-4-го ступеня голови, тулуба, обох верхніх та нижніх кінцівок, загальною площею 35-40% поверхні тіла, з розвитком опікової хвороби в стадії токсемії, яка ускладнилася інтоксикацією організму.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги висновок судово-медичної експертизи № 235 (т.4 а.п.81-82), відповідно до якої проведено судово-медичну експертизу одягу обвинуваченого ОСОБА_9 , в якому він був вбраний 17.03.2016 року та який був вилучений відповідно до протоколу огляду від 19.03.2016 року, в слідах на штанах, куртці обвинуваченого ОСОБА_9 знайдено кров людини. При серологічному дослідженні виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО. Кров, що виявлена на даних речових доказах може належати особі (особам) групи АВ ізосерологічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові самому обвинуваченому ОСОБА_9 . У випадку можливого змішування крові двох і більше осіб в одних і тих же слідах, домішок крові особи групи В з ізогемаглютиніном анти-А не виключається, тому домішок крові потерпілого ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_8 також не виключається та висновок судово-медичної експертизи № 234 від 05.04.2016 р.-20.04.2016 р. (т.4 а.п.85-86) , відповідно до якої в слідах на сорочці та кофті чорного кольору обвинуваченого ОСОБА_8 знайдена кров людини. При серологічному дослідженні виявлені антиген В та ізогемаглютинін анти-А ізосерологічної системи АВО. Таким чином, кров, що виявлена на даних речових доказах може належати особі (особам) групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові, як потерпілому ОСОБА_14 , так і самому обвинуваченому ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає безпідставними доводи про те, що предметом дослідження вищевказаних експертиз був одяг, який в незаконний спосіб вилучено у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Так, з протоколу огляду від 19.03.2016 року та заяви від 19.03.2016 року на подвір`ї ОСОБА_8 , що в АДРЕСА_1 обвинувачений ОСОБА_8 добровільно видав свій одяг, в якому він був вбраний 17.03.2016 року, а саме штани, джинсову сорочку, светер сірого кольору, светер чорного кольору, чоботи, шапку (т.4 а.п.41, 42-44.), а з протоколу огляду від 19.03.2016 року та заяви ОСОБА_12 від 19.03.2016 року (т. 4 а.п. 46-48) на подвір`ї господарства ОСОБА_12 , що в АДРЕСА_1 обвинувачений ОСОБА_9 видав свій одяг, в якому він був вбраний 17.03.2016 року, а саме: резинові чоботи, светер сірого кольору, светер червоного кольору, джинсові штани, куртку чорного кольору.

Таким чином, обвинуваченими не заперечується, що вони добровільно надали свій одяг, який в подальшому було досліджено в ході проведення вищевказаних експертиз, що свідчить про те, що вищевказані висновки експертиз повинні бути визнані допустимими доказами.

З аналогічних причин суд вважає безпідставними доводи про необхідність визнання недопустимим доказом висновку експерта № 09/11-0027 від 27.04.2016 року (т.4 а.п.87-90) на наданому на дослідження одязі потерпілого ОСОБА_14 встановити наявність спиртовмісних рідин не представляється можливим, оскільки немає об`єкта дослідження (самої рідини). За фізико-хімічними властивостями спирт та спиртовмісні рідини є дуже легкими і в процесі випаровування не зберігаються на об`єкті носії. На одязі ОСОБА_14 , вилученому протоколом огляду місця події, а саме: спортивних штанах, штанах та светрі, виявлена кров людини з антигеном В ізосерологічної системи АВО. Дані сліди могли утворитися від особи (осіб) з групою крові В.

Так, предметом вищевказаної експертизи був одяг потерпілого, який було добровільно видано ОСОБА_15 , що підтверджується відповідним протоколом огляду місця події від 20.03.2016 року (т.4 а.п.49,50-52), відповідно до якого на подвір`ї господарства ОСОБА_14 добровільно надано рештки одягу ОСОБА_14 , а саме: штани, светер, частина сорочки, всі речі є пошкодженими.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисту про недопустимість використання в якості доказу протоколу прийняття заяви про вчинений злочин від 19.03.2016 року (т. 4 а.п. 29), відповідно до якого прийнята усна заява від ОСОБА_14 , в якій він заявив про вчинений щодо нього злочин, а саме, що 17 березня 2016 року близько 23.00 годин в АДРЕСА_2 по місцю його проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , жителі селі Пужники умисно спричинили йому тілесні ушкодження.

Вказаний протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення відповідає вимогам кримінального процесуального закону, не викликає сумніву у його достовірності, оскільки повністю узгоджується з іншими доказами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що протокол проведення слідчого експерименту від 20.03.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 на місці вчинення кримінального правопорушення, повинен бути визнаний недопустимим доказом, оскільки отриманий з істотним порушенням прав людини та основоположних свобод.

Так, в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 вказує на те, що слідчий експеримент проведений без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проникнення до житла та його обшук, чи дозволу власника домогосподарства ОСОБА_14 , під час експерименту не виявлено і не вилучено пляшку, чи її уламки із залишками горілки, якою ОСОБА_8 нібито облив потерпілого та підпалив, а показання ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту є суперечливими та непослідовними. .

Захисник ОСОБА_11 звертає увагу на те, що працівники поліції, нехтуючи тим, що ОСОБА_9 є неповнолітнім, забрали його з дому без відома батьків 19.03.2016 року та відвезли до Тлумацького відділу поліції, де під психологічним тиском, з погрозою застосування насильства, з порушенням права на захист, ОСОБА_9 дав покази проти своєї волі. Вказує, що показання ОСОБА_9 під час слідчого експерименту не узгоджуються з наявними фактами, оскільки не було виявлено ні дерев`яної палиці, якою було спричинено удар потерпілому, ні пляшки від спиртного, яким обливали ОСОБА_14 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 20.03.2016 року, переглянутого в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_9 , який був проведений в присутності його захисника ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_12 , за участі понятих (т.4 а.п.159-164) - обвинувачений ОСОБА_9 детально розказував про обставини вчинення злочину 17.03.2016 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_9 добровільно погодився прийняти участь у проведенні слідчого експерименту, який було проведено за участі його захисника адвоката ОСОБА_11 та законного представника ОСОБА_12 та які не висловлювали жодних заперечень щодо порушення прав неповнолітнього та застосування до нього психологічного тиску, висловлювання погроз або порушення його прав на захист.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до принципу диспозитивності сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього.

За таких обставин, на стадії досудового розслідування підозрюваний та його захисник самостійно вирішують питання щодо можливості приймати участь у проведенні слідчих дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин вчиненого злочину в тому числі і щодо участі у проведенні слідчого експерименту.

Колегія суддів вважає, що відсутні дані, які свідчать про те, що слідчий експеримент від 20.03.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 було проведено з порушеннями вимог кримінального процесуального закону і вказаний доказ повинен бути визнаний недопустимим.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що зі змісту відеозапису слідчого експерименту вбачається, що ОСОБА_9 вільно, детально розповідає про вчинений ним та ОСОБА_24 злочин, відповідає на запитання свого захисника, вказує спосіб та кількість нанесення ними ударів ОСОБА_14 , вказує, що саме він запропонував спалити потерпілого ОСОБА_14 , з цим погодився ОСОБА_25 , який вилив на потерпілого горілку, яку взяв з столу та підпалив сірником одяг потерпілого, від чого одяг та тіло ОСОБА_14 почали горіти. Жодних зауважень в ході проведення слідчого експерименту та по його завершенні з боку обвинуваченого, законного представника, захисника та понятих не було. Жодних скарг на незаконні дії працівників поліції, слідчого, щодо вчинення психологічного тиску до обвинуваченого ОСОБА_9 на досудовому слідстві, в ході судового розгляду не поступало.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи про те, що не виявлення та вилучення пляшки із залишками горілки, якою було облито потерпілого та дерев`яної палиці, якою було спричинено удар потерпілому, свідчить про недоведеність обвинувачення в частині підпалу та використання в якості знаряддя злочину дерев`яної палиці, оскільки суд встановив обставини вчиненого злочину на підставі сукупності доказів, які були досліджені судом та оцінені за внутрішнім переконанням з точки зору їх достатності та допустимості.

З протоколу огляду місця події від 19.03.2016 року та фототаблиці до нього (т.4 а.п. 30-40) місцем огляду є господарство ОСОБА_14 по АДРЕСА_2 . Оглянуто подвір`я господарства та житловий будинок. Було виявлено, що на момент огляду вікно, яке знаходиться справа від входу в будинок повністю відсутнє, включаючи і дерев`яну раму, вікно, що зліва від входу в будинок не пошкоджене. Входом в житловий будинок є дверний отвір, на момент огляду дерев`яна рама дверей та самі двері відсутні, перемичка перегоріла від пожежі. При огляді житлового будинку встановлено, що він складається з коридору та двох житлових кімнат. При огляді коридору встановлено, що на підлозі розташовані частини обвугленої деревини, попіл, утворений від пожежі, обвалений глиняний насип із стелі, стіни коридору повністю обгоріли, потріскали. На землі навпроти входу маються залишки вхідних дверей, які обгорілі та розламані. Кухня повністю вигоріла , глиняний шар із стелі повністю відшарувався від дерев`яної основи та повністю покриває підлогу по всій площі кімнати, два віконні отвори в кухні повністю вигоріли, дерев`яні рами та вікна відсутні. Зліва від входу в будинок кімната розміром 4х5 м , яка від пожежі не постраждала, все наявне в кімнаті покрито шаром саджі.

Вказаний протокол повністю узгоджується з висновками експерта № 48-П від 15.06.2016 року з фототаблицями до нього (т.4 а.п.91-101) , відповідно до яких осередки пожежі знаходилися в приміщенні кімнати прямо від входу (кухні) в будинок та в коридорі житлового будинку. Причиною виникнення пожежі в житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_2 є внесення стороннього джерела відкритого вогню (полум`я сірника, запальнички, свічки і т.д.) безпосередньо в спалимий матеріал з ознаками попередньої підготовки події ( дії, спрямовані на забезпечення інтенсивного розвитку пожежі, ускладнення її виявлення).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи про необхідність роз`яснення вищевказаної експертизи, оскільки її висновки є зрозумілими, не потребують додаткових уточнень та зроблені в межах повноважень та технічних можливостей експерта щодо встановлення обставин, які пов`язані з пожежею, яка сталася в житловому будинку за місцем проживання потерпілого.

Дані огляду місця події та висновки вищевказаної експертизи у сукупності з іншими доказами підтверджують правильність висновків суду про те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 облили горілкою одяг та тіло потерпілого ОСОБА_14 , який лежав на підлозі коридору та підпалили потерпілого.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи про те, що під час розгляду кримінального провадження не встановлені обставини, які свідчать про те, що обвинувачені мали умисел на позбавлення життя потерпілого.

Зокрема, нанесення потерпілому зі значною силою цілеспрямованих ударів руками і ногами у життєво важливі ділянки тіла та використання в якості знаряддя злочину дерев`яної палиці, обливання потерпілого легкозаймистою речовиною та його підпал, характер, кількість та локалізація нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, свідчать про те, що умисел обвинувачених було спрямовано на вбивство потерпілого.

Колегія суддів вважає, цілеспрямовані та узгоджені між собою дії обвинувачених під час вчинення злочину, свідчать про те, що кримінальне правопорушення було вчинено за попередньою змовою групою осіб.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, оскільки останні вчинили умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за попередньою змовою групою осіб.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції п.12 ч.2 ст.115 КК України, у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи про те, що висновки суду щодо визначення розміру відшкодування, витрат на медикаменти та медичні матеріали на суму 8635 грн.13 коп. не обґрунтовується відповідними призначеннями лікаря, безпідставно стягнуто витрати на поховання ОСОБА_14 в сумі 6309 грн. та моральна шкода в розмірі 300000 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_13 є рідною сестрою померлого ОСОБА_14 , якою були понесені витрати на придбання ліків на суму 8635,13 гривень та похованням в сумі - 6309 гривень, які підтверджуються відповідними документами та підлягають стягненню на її користь з обвинувачених.

Суд першої інстанції, обґрунтовано вказав на те, що відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини та прийшов до обґрунтовано висновку про необхідність стягнення на користь потерпілої моральної шкоди в сумі 300 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5