КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/411/2020 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 1 ст. 263 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

· вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2005 за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі;
· вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03.12.2009 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 27.01.2014 з невідбутою частиною покарання строком 6 місяців 20 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до 5 /п`яти/ років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у тому, що у невстановлений досудовим слідством час, місці та обставинах, він придбав без передбаченого законом дозволу 98 боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї калібру 5,6 мм, які в подальшому помістив до свого рюкзака та незаконно зберігав при собі, без передбаченого законом дозволу. 07 червня 2018 року, приблизно о 17 годині, на території гаражного кооперативу «Екологія» за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 5/1, вищевказані боєприпаси були виявлені у ОСОБА_8 працівниками поліції в рюкзаку.

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_8 і правильність кваліфікації його дій, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з його невідповідністю тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без зміни.
На думку прокурора, судом першої інстанції належним чином не враховано наявність у ОСОБА_8 не знятих і непогашених судимостей, у тому числі за вчинення корисливого тяжкого злочину, а також те, що покарання за попередніми вироками обвинувачений відбував реально в місцях позбавлення волі. Тобто державою було вжито всіх можливих заходів впливу для перевиховання ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Однак скоєння обвинуваченим нового тяжкого злочину свідчить про відсутність у останнього будь-якого бажання стати на шлях виправлення і про його стійке переконання в можливості уникнення гідного та справедливого покарання. На думку прокурора, вказане свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та необхідність призначення останньому покарання лише у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення захисника і обвинуваченого, які заперечили проти скасування вироку в частині призначеного покарання, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч.1 ст. 263 КК України, доведена дослідженими судом в порядку ч. 3 ст. 349 КК України доказами і в апеляційній скарзі прокурором не заперечується.

Статтею 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та призначив покарання, вид і розмір якого відповідає вчиненому та особі обвинуваченого у виді 5 років позбавлення волі. При цьому судом враховано ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність на утриманні у останнього неповнолітньої дитини, відсутність потерпілих. Враховані також в якості обставини, що пом`якшує покарання, щире каяття, та в якості обставини, що обтяжує покарання, рецидив злочинів.
Однак на думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно застосовано ст. 75 КК України та звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Так, судом першої інстанції належним чином не враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, та дані про його особу.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 має дві непогашені судимості за вчинення тяжких злочинів, звільнився з місця позбавлення волі умовно-достроково і знову скоїв тяжкий злочин.
Отже, на думку колегії суддів, законні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, відсутні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є правильними.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції на підставі ст. 413, ст. 420 КПК України підлягає скасуванню в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням внаслідок неправильного застосування кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, із ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись ст. 404, ст. 407, ст. 420, КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України скасувати.
В цій частині ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 27 лютого 2020 року.

В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 рокузалишити без зміни.

Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою, - в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді:

__________________ _________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4