УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №505/3918/19

Провадження №1-кп/505/217/2020

20.01.2020 р. Котовський міськрайсуд, Одеської області в складі :

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

у відсутності потерпілої ОСОБА_6 розглянувши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001312 від 04.10.2019 р., відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мардарівка, Котовського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, до арешту працюючого по найму, одруженого, військовозобов`язаного, до арешту проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04.09.2019 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75, ст. 76 КК України з іспитовим строком 1 рік;

- обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

02.12.2019 року в провадження Котовського міськрайсуду, Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, внесеному до ЄДРДР за №0001312 від 04.10.2019 р.

02.12.2019 р. ухвалою судді вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайсуду Одеської області від 07.10.2019 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.12.2019 року .

03.12.2019 року ухвалою підготовчого судового засідання відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 31.01.2020 року включно.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 діб, враховуючи ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, які ще недопитані судом та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Від потерпілої ОСОБА_6 надійшла заява, яка зареєстрована в канцелярії Котовського міськрайсуду, Одеської області за №782 від 20.01.2020 року, в якій вона просить провести судове засідання без її участі у зв`язку з сімейними обставинами.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Приймаючи таке рішення суд враховує, що тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини має задовольняти вимогу пропорційності, що викладено у рішенні ЄСПЛ від 18 березня 2008 року у справі «Ладент проти Польщі»,заява № 11036/03, пункт 55, а тому тримання обвинуваченого під вартою є необхідним для забезпечення його присутності в суді, а інші, менш суворі заходи,не є достатніми для досягнення цієї цілі.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії судового розгляду та тяжкості можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушень за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень ЄС з прав людини «Прокопенко проти України» та «Лабітта проти Італії», суд приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Оскільки судом встановлено, що не відпали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, так як ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на певний строк, а тому існують ризики, що він може переховуватись від суду; впливати на потерпілу, свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, захисником та обвинуваченим не доведено, що відпали ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд не вбачає підстав для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою.

Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому та імовірну можливість продовження ним протиправної поведінки у подальшому.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Також практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а відтак не приймає доводи захисника та обвинуваченого, щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який , не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжкими, санкція за вчинення якого передбачає покарання від семи до десяти років позбавлення волі. Згідно ст.178 КПК України, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків та його майновий стан, а також те, що він обвинувачується у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення в період невідбутого іспитового строку за попереднім вироком, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого він обвинувачується та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому, враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне продовжити міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 діб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 392, 369 КПК України, суд -

Ухвалив:

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мардарівка, Котовського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, до арешту працюючого по найму, одруженого, військовозобов`язаного, до арешту проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - продовжити на 60 діб, тобто до 19.03.2020 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, потерпілій, захиснику, обвинуваченому, начальнику ОСІ №21 м. Одеси, начальнику ІТТ №4 Подільського ВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1