Номер провадження: 11-кп/813/1261/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2020 року у кримінальному провадженні №0001822 від 27.07.2019 р. відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тирасполь респ. Молдова, громадянина України, із базовою середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено на останнього наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 26.07.2019 р. о 12:58 год., знаходячись в приміщенні стоматологічної клініки «MІADENT» за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська 19-В, реалізуючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, впевнившись, що його дії залишаться непомітними для оточуючих, взяв зі столу ноутбук марки «ASUS», моделі «N61VG», у корпусі чорного кольору, МІ Ver: N61 VG: ID:1A; S/N: 9AN0AS32239542C: Check Number: 8844, належний на праві приватної власності ОСОБА_9 , після чого місце вчинення злочину залишив та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 5000 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні, зазначив, що оскаржуваний вирок прийнятий із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з підстав того, що суд, всупереч положень імперативної норми п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України та судової практики, застосував до обвинуваченого лише один із обов`язків, передбачених вищевказаними приписами повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Посилаючись на наведені доводи, заступник прокурора Одеської області просить змінити вирок суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання та абзац 3 резолютивної частини вироку суду викласти в наступній редакції:
«На підставі п.п. 1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання».
В решті вирок суду залишити без змін.
В судове засідання суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник не з`явилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, клопотань про відкладання розгляду провадження не заявляли, тому колегія суддів, на підставі ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу прокурора за відсутності обвинуваченого та його захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається із журналу судового засідання (а.с. 39-40) та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції (а.с. 42), обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину, внаслідок чого, суд, за погодженням учасників судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог вищезазначеної ч. 1 ст. 404 КПК України.

Водночас, апеляційний суд вважає, що посилання органу обвинувачення в апеляційній скарзі на допущення судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, заслуговують на увагу з огляду на наступні обставини.

Положення ч. 3 ст. 75 КК України передбачають, що у випадках звільнення від відбування покарання з випробуванням суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
В свою чергу, ч. 1 ст. 76 КК України встановлює, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Таким чином, із аналізу змісту вказаної норми закону можна дійти висновку, що вона має імперативний характер та зобов`язує суд покласти на особу вищевикладені обов`язки, при цьому, п.2 зазначеної ч.1 ст.76 КК України передбачає покладення обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання.
Вищезгадане правозастосування знаходить також своє відображення в судовій практиці, зокрема, в постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 13.12.2018 р. (справа № 485/1613/17), а також в ухвалі Одеського апеляційного суду від 26.11.2019 р., якою апеляційну скаргу прокурора було задоволено частково та змінено вирок Котовського міськрайсуду Одеської області від 19.04.2019 р. відносно ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185 КК України із аналогічних підстав (справа №491/190/19).
Проте, суд 1-ої інстанції при звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням зазначених вимог закону України про кримінальну відповідальність не дотримався та, всупереч вимогам ч. 1 ст. 76 КК України, поклав на останнього лише обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання (а.с. 43).
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Пункт 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування закону, який підлягає застосуванню.
Отже, колегія суддів вважає, що враховуючи допущену судом 1-ої інстанції неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок суду зміні.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2020 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України змінити.
Абзац третій резолютивної частини вироку суду викласти в наступній редакції:
«На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання».
В решті вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4