Справа № 715/1912/19
Провадження № 1-кп/715/9/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.03.2020 Глибоцький районний суд Чернівецької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, громадянина України, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
Дані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів або ударів об такі, мають ознаку тяжких тілесних ушкоджень за ознакою «Небезпека для життя» та перебувають у прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1 та 10.9 встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:
-п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3.б Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
-п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
-п. 10.9 Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він є сином загиблої ОСОБА_7 16.06.2019 року йому подзвонили з лікарні та повідомили, що мати потрапила в ДТП. Він приїхав до місцевої амбулаторії, де вже перебував ОСОБА_4 . В ході розмови з останнім будь яких ознак стану алкогольного сп`яніння у нього він не помітив. Ліки оплачував ОСОБА_4 , мати, яка прожила ще два тижні після ДТП, його не звинувачувала. Претензій до ОСОБА_4 морального та матеріального характеру не має, заподіяна шкода йому відшкодована, просить суд не позбавляти волі останнього.
Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона працює фельдшером в Тереблеченській амбулаторії. 16.06.2019 року близько 11 години вона йшла до магазину та почула крики. На місці, звідки лунав крик, вона побачила жінку під огорожею, яку заспокоював ОСОБА_4 . В подальшому вона допомогла ОСОБА_4 посадити потерпілу ОСОБА_7 в автомобіль та сама в цей час пішки направилась до амбулаторії для надання допомоги. Під час перебування на місці події біля ОСОБА_4 вона чітко відчувала запах алкоголю від останнього, на що йому й вказала. При цьому у відповідь ОСОБА_4 зазначив, що вживав лише пиво.
Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що 16.06.2019 року він зустрів свого знайомого ОСОБА_4 біля місцевої лікарні в с. Тереблече, останній пояснив йому, що рухаючись заднім ходом біля магазину в селі, здійснив наїзд на жінку. Запаху алкоголю від ОСОБА_4 чи інших ознак стану алкогольного сп`яніння він не помітив.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила суду, що вона є дружиною обвинуваченого та безпосереднім свідком ДТП не була. В період часу між 11 годиною та 12 годиною чоловік повернувся додому та розповів про обставини ДТП. Він був в стресовому стані, підійшов до холодильника, взяв недопиту пляшку горілки та випив її, після чого ліг спати. Вона пішла до потерпілої, щоб дати гроші на лікування, при цьому потерпіла ОСОБА_7 сказала їй, що її змусили сказати, що ОСОБА_4 був в стані алкогольного сп`яніння. Витрати за лікування та проведення поховання ОСОБА_7 вони з чоловіком взяли на себе.
Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він працює водієм швидкої допомоги Тереблеченської амбулаторії. В день, коли сталося вищевказане ДТП, він був в амбулаторії та допомагав односельчанину ОСОБА_4 транспортувати потерпілу ОСОБА_7 з автомобіля ВАЗ до приміщення амбулаторії. При цьому при спілкуванні з ОСОБА_4 ознак сп`яніння у останнього не помітив. Пояснити, чому надав на досудовому слідстві абсолютно інші покази щодо перебування ОСОБА_4 в стані сп`яніння, на даний час він не може.
Вина ОСОБА_4 у вчиненому, окрім його показів, показів потерпілого та свідків, підтверджується також зібраними органом досудового розслідування та дослідженими судом в ході розгляду справи письмовими доказами по справі:
-протоколами огляду місця події з доданими до них схемами та фото таблицями, в яких відображені та описані результати огляду місця проживання ОСОБА_4 та місця ДТП (а.с. 28-39);
- лікарським свідоцтвом про смерть №525 та висновком судово-медичного експерта №459, згідно яких смерть ОСОБА_7 настала внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих в результаті ДТП (а.с.47, 92-97);
- протоколом слідчого експерименту з доданими до нього схемою та фото таблицями, під час якого ОСОБА_4 показав на місці механізм наїзду керованого ним транспортного засобу на потерпілу ОСОБА_7 (а.с. 65-69);
- результатами теста на вміст алкоголю газоаналізатором «Драгер 6810» №1364, відповідно до якого вміст алкоголю у видихуваному ОСОБА_4 повітрі станом на 14 годину 45 хвилин 16.06.2019 року становитиь 2,4 проміле (а.с. 51);
- висновком №544 Глибоцької ЦРКЛ щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.06.2019 року, складеним о 15 годині 10 хвилин, відповідно до якого ОСОБА_4 на час проведеного огляду, за результатами якого складений цей висновок, перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.52);
- висновком експерта №954 від 10.07.2019 року, згідно якого при судово - токсикологічній експертизі крові ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт в кількості 3,21 проміле (а.с.119);
Аналізуючи всі обставини справи, докази зібрані по справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у вчиненому обвинуваченим ОСОБА_4 , є склад злочину, передбачений ч.2 ст.286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого, особу винного, його пенсійний вік, майновий стан обвинуваченого, часткове визнання ним вини, позитивну характеристику по місцю проживання, те, що останній є раніше не судимою особою, а також відсутність претензій морального та матеріального характеру з боку потерпілого та його думку щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому, не пов`язаного з позбавленням волі.
При цьому суд зауважує, що стороною обвинувачення доведено в ході розгляду справи факт перебування водія ОСОБА_4 на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння, який за своєю суттю є обтяжуючою покарання обставиною, що передбачено п. 13 ч.1 ст. 67 КК України. Зокрема, ступінь такого алкогольного сп`яніння в даному конкретному випадку є значним, а вміст етилового спирту в крові ОСОБА_4 , забір якої здійснювався вже через певний проміжок часу після настання факту ДТП, склав 3,21 проміле, що підтверджено висновком експерта №954 від 10.07.2019 року. В основу своїх висновків щодо наявності стану сп`яніння в ОСОБА_4 на момент вчинення ним наїзду суд ставить безумовні об`єктивно існуючі дані медичного огляду та судово - токсикологічної експертизи крові, чіткі, послідовні, співставні покази свідка ОСОБА_9 , в тому й числі щодо очевидних ознак стану сп`яніння ОСОБА_4 вже безпосередньо на місці події, на противагу яким захист посилається на покази свідка ОСОБА_11 , яка є дружиною обвинуваченого, свідка ОСОБА_10 , який перебуває з обвинуваченим в дружніх стосунках, а також свідка ОСОБА_8 , покази якого прямо суперечать його ж показам, наданим ним на досудовому слідстві, без пояснення при цьому будь яких причин зміни своїх показів. З огляду на характер відносин свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також зміну показів свідком ОСОБА_8 без будь яких пояснюваних суду причин, суд критично ставиться до показів зазначених свідків в частині неперебування ОСОБА_4 в стані сп`яніння в момент ДТП, часу вживання алкоголю ним, а тому відхиляє їх. Досліджуючи зазначене питання, суд вважає за необхідне зазначити також, що покази самого обвинуваченого ОСОБА_4 є нечіткими, позбавленими будь якої деталізації та такими, що суперечать іншим доказам. Так, зокрема, ОСОБА_4 заперечує факт допомоги йому з боку ОСОБА_9 в переміщенні потерпілої на місці події до салону автомобіля та не надає будь яких зрозумілих часових характеристик своїх подальших дій та подій. Крім того, суд ставить під сумнів покази ОСОБА_4 та відхиляє їх в частині вживання ним алкоголю в кількості близько 350 мл після вчинення ДТП, що потягнуло настільки значний ступінь сп`яніння з урахуванням часу сну, який мав місце згідно його ж показів. Зазначене в своїй сукупності дає підстави вважати суду про вчинення ДТП ОСОБА_4 саме в стані алкогольного сп`яніння.
Пом`якшуючою покарання обставиною суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому.
При цьому суд не погоджується зі стороною обвинувачення щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_4 таких пом`якшуючих обставин як щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки, на думку суду, наявність таких обставин можливе лише за повного визнання ним вини, в тому й числі щодо обставини перебування ним на час ДТП в стані алкогольного сп`яніння, що в даному конкретному випадку є невід`ємною складовою частиною події злочину, описаного в обвинувальному акті. Разом з тим суд бере до уваги суб`єктивне ставлення ОСОБА_4 до наслідків вчиненого у вигляді загибелі людини, односельчанки, що характеризується щирим жалем з приводу даного факту.
При оцінці ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину суд бере до уваги згадувану вище обтяжуючу обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що істотно підвищує рівень суспільної небезпечності вчиненого, а також те, що грубим нехтуванням ПДР ОСОБА_4 спричинив невідворотні наслідки у вигляді загибелі людини.
З огляду на викладене вище, з урахуванням позиції потерпілого, яка, проте, не може бути визначальною в даному конкретному випадку при призначенні покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим без ізоляції від суспільства. Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами або без такого. Враховуючи всі обставини вчиненого ОСОБА_4 злочину, суд не вбачає підстав для застосування ст.ст. 69 та 75 КК України, а також вважає за необхідне призначення додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами. Саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого та недопущення вчинення ним аналогічних правопорушень в майбутньому.
В зв`язку з тим, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому повністю доведена в судовому засіданні, а по справі є судові витрати, суд дійшов висновку стягнути їх з обвинуваченого.
Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню з урахуванням положень ст. 100 КПК України.
Вирішуючи питання щодо обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, суд вважає за необхідне зазначити, що такий захід є заходом забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та в жодному випадку не повинен застосовуватися як захід покарання. З огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого, його явку на всі судові засідання, не зазначення прокурором про існування будь яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та з урахуванням того, що вирок суду першої інстанції є процесуальним рішенням, яке набирає законної сили через 30 днів після його ухвалення, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 на час ухвалення вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому міру покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 2826 (дві тисячі вісімсот двадцять шість) гривень 18 копійок.
На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.
СУДДЯ: