ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2694/18 Номер провадження 11-кп/814/910/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001480 та № 0001121, за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 17 травня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 26.02.2019 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки, визнано винуватим та засуджено за:
- ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Київського районного суду м. Полтави від 27.02.2019 року покаранням призначеним за цим вироком, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Задоволено цивільні позови та стягнуто з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування заподіяних збитків на користь:

-ПАТ «Укрзалізниця» філія «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» 33367,15 грн.

-ТОВ «Лайфселл» 12069,76 грн.

-ПАТ «ВФ Україна» 60178,32 грн.,

ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому що він:

Епізод 1. 12.09.2018 в період часу з 03:00 год. по 05:00 год., проник на дах котельні за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом злому замка проник до металевої шафи базової станції мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», з якої таємно викрав 4 акумуляторні батареї «North Star NSB 100FT», спричинивши ПрАТ «ВФ Україна» матеріальну шкоду на загальну суму 10266,68 грн.

Епізод 2. 16.09.2018 року в період часу з 03:00 год. по 05:00 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, проник на дах котельні за адресою: АДРЕСА_4 , де шляхом злому замка проник до металевої шафи базової станції мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», з якої таємно викрав 4 акумуляторні батареї «North Star NSB 100FT», спричинивши ПрАТ «ВФ Україна» матеріальну шкоду на загальну суму 8000,00 грн.

Епізод 3. 17.09.2018 року в період часу з 01:00 год. по 03:00 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, проник на дах котельні за адресою: АДРЕСА_5 , де шляхом злому замка проник до металевої шафи базової станції мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», з якої таємно викрав 4 акумуляторні батареї «North Star NSB 100FT» та 8 акумуляторних батарей «Оеrlicon 12 CP155VFN», спричинивши ПрАТ «ВФ Україна» матеріальну шкоду на загальну суму 41911,64 грн.

Епізод 4. 25.09.2018 року в період часу з 00:15 год. по 03:00 год., ОСОБА_7 , діючи повторно, проник на територію водозабору № 2 КП ПОР «Полтававодоканал» за адресою: м. Полтава, вул. Південна, 6, де шляхом злому замка проник до металевої шафи базової станції мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл», з якої таємно викрав 8 акумуляторних батарей «North Star NSB 100FT», спричинивши ТОВ «лайфселл» матеріальну шкоду на загальну суму 12069,76грн.

Епізод 5. 27.09.2018 року в період часу з 01.56 год. по 03.00 год., ОСОБА_7 , діючи повторно, проник на дах будинку за адресою: АДРЕСА_6 , де шляхом злому замка проник до металевої шафи базової станції мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл», з якої таємно викрав 8 акумуляторних батарей «Coslight 6-GFM», спричинивши ТОВ «лайфселл» матеріальну шкоду на загальну суму 7941,48 грн.

Епізод 6. В другій декаді листопада 2018 року, в нічний час доби, ОСОБА_7 , перебуваючи на території виробничого підрозділу «Полтавське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» ПАТ «Українська залізниця» за адресою: м. Полтава, вул. Сакко, 124а, діючи повторно, шляхом вільного доступу, із застосуванням металевих бокорізів, пошкодив на автомотрисі АДМс-004 металорукави, з яких викрав провід ПВ3 1,5 загальною довжиною 27,35 метрів, після чого із застосуванням металевих бокорізів, пошкодив на буровій машині БМ-700 металорукав, з якого викрав провід ПВ3 25, загальною довжиною 8,50 метрів, провід ПВ3 35, в кількості 3шт., загальною довжиною 25,50 метрів, чим спричинив матеріальну шкоду підприємству на загальну суму 2350,37 грн.

Епізод 7. 02.01.2019 року близько 01:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи на території виробничого підрозділу «Полтавське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» ПАТ «Українська залізниця» за адресою: м. Полтава, вул. Сакко, 124а, діючи повторно, шляхом вільного доступу, із застосуванням металевих бокорізів, пошкодив на мотовозі МПТ-4, металорукави, з яких викрав кабель РКГМ-35, довжиною 2,5 метра, провід ПВ3 1,5 в кількості 8шт., загальною довжиною 20 метрів, провід ПВ3 2,5 в кількості 2 шт., загальною довжиною 5 метрів, чим спричинив матеріальну шкоду підприємству на загальну суму 668,38грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В поданій апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим і призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, остаточне покарання призначити відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Вирок Київського районного суду м. Полтави від 26.02.2019 року виконувати самостійно.

Так, прокурор не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині застосування до обвинуваченого ст. 75 України, оскільки звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, більшість з яких відноситься до тяжких та є умисними, конкретні обставини справи: місце та обставини вчиненого злочину, негативні та довготривалі наслідки як для власників підприємств зв`язку, так і для споживачів їх послуг населення районів, де вчинено кримінальні правопорушення.

З огляду на наведене, вважає неможливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, посилається на правовий висновок Верховного суду від 27.03.2018 в провадженні № 51-717км-18 щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Зазначає, що ОСОБА_7 до постановлення попереднього вироку вчинив інше кримінальне правопорушення, за яке вироком Київського районного суду м. Полтави йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

При цьому, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням за даним вироком, суд встановив іспитовий строк 3 роки, у той час як за вказаним вище вироком іспитовий строк становив 2 роки.

Прокурор вважає, що оскаржуваним вироком ОСОБА_7 фактично збільшено іспитовий строк визначений попереднім вироком, а ст. 70 КК України не передбачає можливості поглинання чи складання іспитового строку, визначеного різними вироками.

Позиції учасників судового провадження
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених. Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти доводів прокурора, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просив залишити його без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються, а тому колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Водночас доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вказаних вимог закону, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Призначаючи покарання за кожен злочин окремо та за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України, суд першої інстанції не наводить мотивів з яких він виходить, визначаючи вид та міру кримінального покарання, як за кожен злочин окремо так і за сукупністю злочинів, а обмежується лише формальним трактуванням ст. ст. 50, 65 КК України.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі не оспорюючи правильність призначення покарання за ч. 2 ст.185 КК України, просить під час ухвалення нового вироку призначити ОСОБА_7 мінімальну міру покарання за тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України врахувавши при цьому конкретні обставини справи.

Такі доводи прокурора щодо пом`якшення основного покарання за вчинення тяжких злочинів колегія суддів вважає слушними на підставі наступного.

Як зазначалося вище, суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання щодо міри покарання та не врахував обставин, що спонукали ОСОБА_7 до вчинення злочинів, а саме відсутність можливості працевлаштуватися та перебування на утриманні обвинуваченого хворої дружини ОСОБА_9 , для лікування якої необхідно придбавати ліки. Факт перебування у шлюбі обвинуваченого та ОСОБА_9 підтверджується копією паспорту ОСОБА_7 , де на аркуші 10 у графі сімейний стан вказано про укладення шлюбу із ОСОБА_9 , 1967 року народження. (а.м.п.166 т.2). Відповідно до наданої виписки із карти амбулаторного хворого № 962 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має захворювання ВІЛ інфекції, клінічна стадія ІІІ. Важкі бактеріальні інфекції (а.м.п.85 т.2).

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України враховує тяжкість вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, їхню кількість, а це п`ять кримінальних правопорушень та відсутність відшкодування збитків, окрім повернення однієї акумуляторної батареї, яка була вилучена працівниками поліції та повернута власнику, що не свідчить про добровільність часткового відшкодування шкоди ОСОБА_7 . Також враховує визнання вини обвинуваченим, його позитивну характеристику з останнього місця роботи, не перебування обвинуваченого на обліках у лікаря нарколога та психіатра.

Колегія суддів враховує як обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим, його щире каяття та наявність у нього на утриманні хворої дружини та відсутність обставин, що обтяжують.

Наведене дає підстави пом`якшити покарання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті Особливої частини.

В частині призначення покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням, його видом та розміром і вважає за необхідне залишити його без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Одночасно, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування ст. ст. 75, 76 КК України та безпідставного звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, без законних підстав застосував до нього положення ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор у справі. Таке звільнення від відбування покарання на думку колегії суддів є недостатнім для його виправлення та не слугуватиме досягненню цілей та мети покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України при вирішенні питання про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суду належить врахувати не лише тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини, які дають підстави вважати, що виправлення винної особи буде можливим без реального позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд послався на дані про його особу, а саме те, що обвинувачений на час досудового та судового слідства свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки. Також судом враховано щире каяття як обставину, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Разом з тим, суд не дав належної оцінки кількості та ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, п`ять з яких відносяться до категорії тяжких злочинів, а двоє до злочинів середньої тяжкості, не оцінено належним чином обставини вчинених злочинів та довготривалі негативні наслідки для підприємств зв`язку та споживачів їхніх послуг, не враховано відсутність з боку ОСОБА_7 відшкодування збитків спричинених його злочинними діями. Також судом не враховано дані про особу винного, який не працевлаштований, раніше вчинив корисливий злочин проти власності та не зробив для себе правильних висновків, через короткий проміжок часу вчинив аналогічний злочин, відповідно до характеристики з місця проживання зарекомендував себе посередньо, громадський спокій не порушує, із сусідами не конфліктує, натомість спілкується із особами, які ведуть антигромадський спосіб життя.

Згідно з ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому вирок суду в частині застосування положень ст. 75 КК України підлягає скасуванню з постановлення апеляційним судом нового вироку, за яким обвинувачений має відбувати реально призначене йому покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту приведення до виконання вироку апеляційного суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої застосовано таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, злочин, за який ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, обвинувачений вчинив до постановлення вироку Київського районного суду м. Полтава від 26.02.2019, яким він був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнений від його відбування з іспитовим строком 2 роки на підставі ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильності застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України в цілому зводяться до того, що на його думку, яку він обгрунтовує висновком у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року провадження № 51-717КМ18, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Ці доводи колегія суддів не приймає до уваги на підставі наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч. 6 ст. 368 КПК України.

Отже вказані норми з одного боку зобов`язують суд враховувати у своїй практиці висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, з іншого боку надають суд право відступити від правової позиції, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний суд у своїй постанові, на які посилається прокурор, надає аналіз положенням ст. ст. 70 ч. 4, 72, 75, 78 КК України та приходить до висновку, що збільшення іспитового строку за правилами ст. 70 ч. 4 КК України, є істотною зміною умов випробування та погіршенням становища засудженого і тому вказані вироки мають виконуватися самостійно.

Колегія суддів апеляційного суду в даному випадку вважає за необхідне відступити від правової позиції висловленої у згаданій вище постанові Верховного Суду, на яку покликається прокурор, з таких мотивів.

Згідно з частиною 4 статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Якщо звернутись до положень статті 72 КК України, яка визначає правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення, правила статті 70 ч. 4 КК України не можуть бути застосовані лише в разі призначення за різними вироками основних покарань одне з яких, за одним із вироків, є покаранням у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а за іншим вироком будь-яке інше основне покарання.

Положеннями статті 75 КК України суду надано право звільнення особу від відбування покарання з випробуванням.

При цьому положення частини четвертої вказаної статті зобов`язують суд встановити іспитовий строк тривалістю від одного року до трьох років.

Жодних застережень щодо неможливості поглинання або складання іспитових строків за різними вироками, покарання за останнім з яких призначене за правилами статті 70 ч. 4 КК України, положення частини четвертої статті 75 КК України не містять.

Частина четверта статті 3 КК України містить застереження щодо заборони застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією.

Статті 70 ч. 4, 72, 75 КК України є нормами, які визначають та регулюють питання кримінальної відповідальності і тому їх застосування за аналогією є неправильним в розумінні положень ч. 4 ст. 3 КК України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо неправильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, проте не з тих підстав, на які вказує прокурор.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 17 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 17 травня 2019 року за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

Засудити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2019 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, виконувати самостійно.

У зв`язку з набранням вироку суду апеляційної інстанції законної сили, взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду негайно.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з 16 грудня 2019 року.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3