Справа № 536/332/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2020 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці кримінальне провадження № 0000055 від 21.01.2020 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , в відповідності до ст.89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2020 року біля 21 год. ОСОБА_4 розпиваючи спиртні напої з потерпілим ОСОБА_5 в кімнаті будинку АДРЕСА_3 належного ОСОБА_7 та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, коли потерпілий ОСОБА_5 його випадково штовхнув у лівий лікоть, у нього виник умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень, реалізуючи який, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вийшов з приміщення будинку, взяв на подвір`ї гумову палицю, повернувся до будинку та тримаючи її в правій руці наніс нею біля п`яти ударів потерпілому в область обличчя, спричинивши згідно висновку судово-медичної експертизи №142 від 27.02.2020 тілесні ушкодження в вигляді гематоми повік обох очей, обширного проникаючого склерального поранення з випадінням внутрішніх оболонок, гіфеми, тотального гемофтальму лівого ока, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що викликали втрату функції ока.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину за наведених вище обставин визнав в повному обсязі, не оспорював факти викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, визнавши недоцільним дослідження доказів по справі, які ніким не оспорюються.

Виходячи із наданих матеріалів, пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 суд кваліфікує його дії за ч.1 ст.121 КК України, оскільки він спричив умисно тяжке тілесне ушкодження, що спричинило втрату органу зору.

При призначенні покарання суд враховує характер і тяжкість вчиненого, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який характеризується посередньо, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, ОСОБА_4 сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, і суд визнає ці обставини пом`якшуючими його покарання.

Обставиною, що обтяжує його покарання всуд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням усіх обставин у справі, характеризуючих даних про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, вчинив тяжкий злочин з пом`якшуючими та обтяжуючими покарання обставинами, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, думку потерпілого суворо не карати його, що він його простив та той відшкодував йому матеріальну шкоду і загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути відповідним скоєному, тобто необхідним і достатнім для виправлення особи, суд дійшов висновку, що обвинувачений не може бути виправлений без ізоляції від суспільства, тому призначає йому покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі.

Підстави для застосування ст.ст. 69, 69-1, 75, 76 КК України судом не встановлені.

Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

У рішенні від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Росії» та в рішенні від 24 березня 2005 року «Фрізен проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи, вказав Європейський суд у рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії».

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Обрати ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою. Під варту взяти після набрання вироком законної сили. Початок відбування покарання обчислювати з дня затримання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб через Кременчуцький районний суд з моменту проголошення всіма учасниками судового провадження.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1