Справа № 461/2728/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 20 січня 2020 року близько 15 години 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Pull and Bear», який розташований на першому поверсі ТЦ «Форум Львів» по вул. Під Дубом, 76 у м. Львові, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, шляхом вільного доступу, викрала кросівки білого кольору бренду «Pull and Bear» артикул 5323/011/001/38 закупівельною вартістю 526 гривень 35 копійок, чим заподіяла ТОВ «Пул Енд Беа Україна» матеріальну шкоду на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй злочині визнала повністю. Дала покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Зазначила, що в обвинувальному акті вірно відображені її дії, які полягали в тому, що вона перебуваючи в приміщенні магазину «Pull and Bear», який розташований на першому поверсі ТЦ «Форум Львів» по вул. Під Дубом, 7 б у м. Львові, таємно викрала кросівки. Пояснила, що дійсно події відбувалися у період часу, у спосіб, які зазначені в обвинувальному акті, мотиви і мета вчинення злочину, також перелік викрадених предметів відповідають дійсності. У вчиненому розкаюється.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував в обвинуваченої, а також інших учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив сторонам кримінального провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини даної справи у апеляційному порядку.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України.

Захисник подав до суду клопотання про звільнення обвинуваченої від покарання на підставі ст.105 КК України, з урахуванням особи, обвинуваченої, яка вину у скоєному визнала та щиро розкаялась, злочин вчинила вперше та відшкодувала завдану шкоду. Просив призначити примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечила, зважаючи на те, що на момент розгляду справи ОСОБА_7 досягла повнолітнього віку.

ОСОБА_4 та її законний представник клопотання захисника просили задовольнити.

Представник потерпілого заявлене клопотання не заперечив.

Розглядаючи заявлене клопотання суд виходить з наступного.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останньої, особу обвинуваченої, її спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення нею нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, враховано досудову доповідь персоналу органу пробації, згідно якої, існує низький ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення, виправлення обвинуваченої без позбавлення чи обмеження волі на певний строк можливе, обвинувачена навчається, за місцем навчання характеризується позитивно, в закладі навчання тактовна та ввічлива, в обвинуваченої відсутні шкідливі звички, за характером спокійна, має соціально-прийнятні зв`язки, висновок щодо впливу зайнятості життєзабезпечення позитивний, проживає у сім`ї з обома батьками, має підтримку рідних.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 та розглядаючи заявлене клопотання, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого нею злочину, факт щирого каяття, який знайшов своє відображення в ході розгляду справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину та реалізації злочинного умислу, мотив злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченої до вчиненого, те, що на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачена була неповнолітньою, вчинила злочин середньої тяжкості вперше, активно сприяла розкриттю злочину, збитки повністю відшкодовані, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування шкоди потерпілому, вчинення злочину неповнолітньою особою.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.

В п. 23.2 Рекомендацій СМ/Rec (2008) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи» зокрема наголошується, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Суд також враховує вимоги ст. 50 КК України, згідно яких метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, передбачені розділом ХV КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд може застосувати один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.

Застереження відповідно з п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України, є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого неповнолітньою ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, і який вчинено вперше, обставини його вчинення, позитивні дані про особу неповнолітньої обвинуваченої, яка характеризуються позитивно за місцем проживання та навчання, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення обвинуваченої без позбавлення чи обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, суд приходить до висновку, що обвинувачена на час ухвалення вироку не потребує застосування покарання та її можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

При таких обставинах, згідно з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, суд дійшов висновку про можливість звільнення від покарання та застосування до неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 , яка вперше вчинила злочин, на момент його вчинення являлась неповнолітньою особою, щиро розкаялась у вчиненому, шкоду відшкодовано, висловила запевнення не вчиняти у майбутньому злочинів, примусових заходів виховного характеру.

Згідно п. 16 роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст.105 КК України, суд вважає, що найбільш ефективним та таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, буде примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України у виді застереження, а тому слід звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання без визначення його розміру та виду.

Суд приходить до переконання, що саме такий вид примусового заходу виховного характеру буде необхідним, достатнім і найбільш ефективним для виправлення неповнолітньої та попередження вчинення нею нових злочинів, а доводи прокурора щодо неможливості звільнення ОСОБА_4 від покарання є безпідставними та не відповідають меті покарання.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити її від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі п. 1 ч. 2 ст.105 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусовий захід виховного характеру у виді застереження.

Речові докази по справі: два диски з відеозаписами залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1