Справа №1-5/2006 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/233/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 1-5/2006 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 листопада 2019 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Повурськ, Ковельського району, Волинської області, раніше судимому,

продовжено строк тримання під вартою до 22 січня 2020 року, в рамках кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшли апеляційні скарги:

- захисника ОСОБА_9 , згідно якої ухвала суду підлягає скасуванню, а клопотання прокурора про продовження тримання під вартою залишенню без задоволення з обранням запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді застави в мінімальному розмірі;

- обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно якої ухвала суду підлягає скасуванню з обранням йому запобіжного заходу у виді застави в мінімальному розмірі.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 листопада 2019 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задоволено та продовжено запобіжний захід ОСОБА_7 , до 22 січня 2020 року, включно.

Суд своє рішення мотивував тим, що продовження тримання під вартою має оцінюватися індивідуально, з урахуванням конкретних обставини справи, а в даному випадку існуючі ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, крім того ділова репутація обвинуваченого, який вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення, невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі, не заслуговує довіри, а тому дія запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути продовжена.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що ризики які є підставою для продовження тримання під вартою належним чином не обґрунтовані. Однак суд належно уваги не звернув на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має сім?ю, батьків похилого віку та потребує лікування за межами СІЗО. Крім того, захисник звертає увагу на те, що по справі всі докази відомі, оскільки їх зміст вже досліджувався судами, а тому обвинувачений ні на кого не може впливати. Зазначає й про те, що при обранні запобіжного заходу у виді застави потрібно врахувати факт тривалого перебування ОСОБА_7 в умовах ізоляції, а тому він фізично не міг отримувати дохід, що на думку захисту дає підстави для визначення застави в мінімальному розмірі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що клопотання прокурора не містить належного обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою, а сам суд першої інстанції не врахував рішення ЄСПЛ у справі «Тимченко проти України» та Верховного Суду з приводу необґрунтованості висунутого відносно ОСОБА_7 обвинувачення. Також, зазначає, що судом безпідставно не було розглянуто можливість застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 3 серпня 2005 року, приблизно о 16 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, виходячи з магазину «Черепінський», що розташований за адресою м. Суми, вул. Черепіна буд. 36, зустрів свою знайому ОСОБА_10 , яка йшла у напрямку «Блакитних озер», і вступив з нею у розмову. В ході розмови ОСОБА_7 помітив у ОСОБА_10 вироби із золота та мобільний телефон. В ході розмови у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , поєднаного з розбійним нападом, з метою заволодіння вище вказаними коштовностями.

Реалізуючи задумане, ОСОБА_7 вирішив провести ОСОБА_10 до пляжу «Блакитних озер», коли вони проходили повз лісосмугу, яка знаходить поблизу залізничного мосту через річку Псел ОСОБА_7 , пересвідчившись, що місце є безлюдним, запропонував ОСОБА_10 зупинитися, щоб ніби - то поспілкуватися наодинці, на що вона погодилася. В цей час ОСОБА_7 напав на ОСОБА_10 , яка чинила йому супротив, із складним ножем, який був при ньому і наніс останній удар в ліву частину грудної клітини, а також у шию. Після смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_7 заволодів майном потерпілої на загальну суму 2716 грн. та з місця пригоди зник.

Крім того, 9 серпня 2005 року близько 12 год. ОСОБА_7 на Центральному ринку у м. Сум зустрів раніше знайому ОСОБА_11 . В ході бесіди з нею він дізнався, що на даний час її чоловік перебуває на заробітках у м. Москві, Російської Федерації, у зв`язку з чим вона мешкає у квартирі одна.

Знаючи, що у квартирі ОСОБА_12 є аудіо-відео техніка, та інші коштовні товаро-матеріальні цінності, ОСОБА_7 вирішив, користуючись довірою ОСОБА_11 , проникнути до її житла, повторно здійснити розбійний напад на неї, вбити її, після чого заволодіти майном, яке знаходилося у квартирі.

Приблизно о 20 год., ОСОБА_7 під приводом приходу в гості прийшов до ОСОБА_11 до дому, і остання, довіряючи йому, впустила його в свою квартиру. У квартирі ОСОБА_11 . ОСОБА_7 вживав спиртні напої (горілку), в наслідок чого перебував у стані сильного алкогольного сп?яніння.

Приблизно о 21 год., у вітальні квартири, ОСОБА_7 напав на ОСОБА_11 повалив її на підлогу, наніс кілка ударів кулаком правої руки в голову, при цьому, ОСОБА_11 вирвалася від ОСОБА_7 і кликаючи на допомогу, намагалася втекти у кімнату квартири, однак ОСОБА_7 наздогнав її у кімнаті, повалив на підлогу обличчям вниз затуливши ОСОБА_11 рота і носа, перекривши таким чином доступ кисню, скоїв умисне вбивство ОСОБА_11 .

Після цього, ОСОБА_7 заволодів цінностями, які знаходилися у квартирі Соіних на загальну вартість 2400 грн., паспортом та трудовою книжкою ОСОБА_11 , та військовим квитком ОСОБА_13 .

Вислухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, яка заперечувала проти апеляційних скарг захисника та обвинуваченого і вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому, його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зі змісту статті положень ст. 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що на даний час здійснюється повторний судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , після встановлення ЕСПЛ порушень Україною при розгляді справи статей Європейської конвенції з прав людини та скасування Верховним Судом України обвинувального вироку і направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд до компетентного суду першої інстанції.

Матеріали кримінальної справи містять достатній обсяг доказів, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих злочинів

Даний висновок узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.

Крім того, із матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений був раніше судимий, на даний час відносно нього здійснюється розгляд кримінального провадження пов`язаного з незаконним позбавленням життя двох молодих жінок, та заволодіння їх майном і документами.

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку обвинуваченого таких загроз, як: вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Під час розгляду справи, як того вимагає закон, суд встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує прокурор, існують та підтверджується матеріалами кримінального провадження. Такими ризиками суд визнав переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, таким як ризик незаконного впливу на учасників судового розгляду свідків та потерпілих, через те, що судом проводиться допит даних осіб та дослідження доказів.

Колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , не зменшилися, та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника обвинуваченого щодо не доведеності підозри та ризиків, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про наявність ризиків об`єктивно спростовує апеляційні доводи захисника та обвинуваченого про недоведеність підозри та ризиків.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, в тому числі застави, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, твердження апеляційної скарги обвинуваченого про не врахування судом першої інстанції висновків ЄСПЛ та Верховного Суду України стосовно необґрунтованості висунутого обвинувачення не відповідають дійсності, оскільки суди вищих інстанцій у своїх рішеннях прийшли до висновку про несправедливість судового процесу відносно ОСОБА_7 і як наслідок визначили справедливу сатисфакцію повторний судовий розгляд, при цьому як ЄСПЛ так і ВСУ висновків про винуватість чи не винуватість ОСОБА_7 не робили.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг, тим паче, що стороною захисту не було надано до суду жодного доказу на спростування вже існуючих доказів, або ж даних які б однозначно вказували на неможливість обвинуваченого, в силу його стану здоров`я перебувати в умовах СІЗО.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала районного суду про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, підстав для скасування судового рішення немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 178, 183, 199, 331, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 листопада 2019 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою до 22 січня 2020 року, включно залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4