Справа №295/5474/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.05.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2019 року в межах кримінального провадження №0000001, на грошові кошти: 1 (одна) купюра номіналом 10 доларів США, 15 (п`ятнадцять) купюр номіналом 20 доларів США, 37 (тридцять сім) купюр номіналом 50 доларів США, 64 (шістдесят чотири) купюри номіналом 100 доларів США, 3 (три) купюри номіналом 50 Євро, 4 (чотири) купюри номіналом 100 Євро, на загальну суму 8 560 доларів США та 550 Євро, які було вилучено в ході проведеного обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та повернути їх ОСОБА_3 та розглянути без її участі. В обґрунтування вимог клопотання зазначила, що 29.05.2019 слідчо-оперативною групою на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира проведено обшук у належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , наслідком якого і стало вилучення вказаних грошових коштів. В подальшому на дані грошові кошти ухвалою слідчого судді був накладений арешт. ОСОБА_3 звертає увагу, що безпосередньо у протоколі обшуку вона зазначила, що кошти належать їй. Вважає, що судом необґрунтовано накладено арешт на вилучені грошові кошти на загальну суму 8 560 доларів США та 550 Євро, оскільки вони є її особистими збереженнями, жодним чином не пов`язані і не стосуються кримінального правопорушення. Вказані грошові кошти заявник отримала від продажу частки належної їй квартири, придбаної до шлюбу із ОСОБА_4 , що підтверджується доданою до клопотання копією договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, зазначила в клопотанні про розгляд його у її відсутність.
Прокурор та слідчий також не з`явилися, надіслали до суду заперечення щодо скасування арешту на вилучені кошти. Прокурор вважає недоцільним скасування арешту майна на даний час, оскільки вилучені під час обшуку грошові кошти є речовими доказами зазначеного кримінального провадження, відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Також зазначив, що до клопотання не наданого жодного доказу та не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Окрім того, наголосив, що заявник не оскаржувала ухвалу про накладення арешту на грошові кошти до суду апеляційної інстанції.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2019 року накладено арешт на грошові кошти: 1 (одна) купюра номіналом 10 доларів США, 15 (п`ятнадцять) купюр номіналом 20 доларів США, 37 (тридцять сім) купюр номіналом 50 доларів США, 64 (шістдесят чотири) купюри номіналом 100 доларів США, 3 (три) купюри номіналом 50 Євро, 4 (чотири) купюри номіналом 100 Євро та тимчасово позбавлено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можливості ними розпоряджатися.
Також встановлено, що постановою від 29.05.2019 слідчий по кримінальному провадженню ОСОБА_5 визнав вилучені у ході обшуку 29.05.2019 за адресою проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 8 560 доларів США та 550 Євро речовими доказами у кримінальному провадженні №0000001.
Окрім того згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, з метою його збереження та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
За правилами ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Частиною 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином нормами КПК України саме на власника (володільця) майна або представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, покладений обов`язок доведення тієї обставини, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя приймає до уваги відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та проведення слідчих (розшукових) по даному кримінальному провадженню на час розгляду клопотання.
Слідчий суддя вважає, що гр. ОСОБА_3 не надано переконливих аргументів для скасування арешту майна у зв`язку із тим, що арешт накладено необґрунтовано. Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що озвучені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно, оскільки за встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що підстави на які посилається заявник й котрі, на її думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, - як раз є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000001. Зокрема, орган досудового розслідування і повинен встановити походження таких коштів, а також перевірити чи не являються дані кошти предметом кримінального правопорушення з огляду на попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення. На переконання слідчого судді, надані гр. ОСОБА_3 докази беззаперечно не свідчать, що вилучені в ході проведення обшуку 29.05.2019 кошти і є тими самими грошовими коштами, які були одержані заявником від продажу її частки квартири у 2007 році.
Із норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Таким чином слідчий суддя на етапі проведення досудового розслідування не виконує функції слідчого або прокурора у провадженні, а лише забезпечує судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
З системного аналізу норм кримінального процесуального Кодексу можна зробити висновок, що на власника або володільця майна покладається обов`язок довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт на майно накладено необґрунтовано.
Підстави, наведені в клопотанні про скасування арешту майна ОСОБА_3 є недостатніми та не дають можливості встановити, що арешт на зазначені вище кошти накладений необґрунтовано або потреба в подальшому накладенні арешту відпала, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для скасування арешту майна.
З урахуванням викладеного та зважаючи на завдання арешту майна, передбачені другим абзацом ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для скасування арешту відсутні, захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту коштів застосовано відповідно до вимог КПК України, а тому в задоволенні клопотання ОСОБА_3 слід відмовити.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про скасування арешту з майна оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна -відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1