Справа № 161/5010/20
Провадження № 1-кп/161/656/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 04 червня 2020 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 від 19 січня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каменськ Уральський, Свердловської області, Росія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, інваліда II групи, директора ПрАТ «Волинська фірма одяг», не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , 18 січня 2020 року, близько 20 години 05 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «SUBARU TRIBEKA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розпочавши рух по вул. Караїмській в напрямку до вул. Кафедральної поблизу буд. №3 вул. Галшки Гулевичівни, здійснюючи маневр розвороту ліворуч, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, всупереч вимогам пунктів 2.3(б), 10.1, 12.3, ПДР України, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, не зупинився щоб надати дорогу пішоходу, внаслідок чого допустив наїзд переднім лівим колесом автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по проїзній частині дороги в зустрічному напрямку з лівої сторони автомобіля.

Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_4 , своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив пішоходу, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №95 від 04.02.2020, тілесне ушкодження у вигляді : відкритого перелому середньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, наявністю рани на передній поверхні лівої гомілки, що за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Таким чином, у прямому причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками є грубі порушення водієм
ОСОБА_4 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме:п. п. 2.3(б), 10.1, 12.3, Правил дорожнього руху України:

-п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути:

-(б) уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…;

-п. 10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

-п. 12.3. у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми необережними протиправними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що він дійсно 18 січня 2020 року, близько 20 години 05 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «SUBARU TRIBEKA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розпочавши рух по вул. Караїмській в напрямку до вул. Кафедральної поблизу буд. №3 вул. Галшки Гулевичівни, здійснюючи маневр розвороту ліворуч, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, всупереч вимогам пунктів 2.3(б), 10.1, 12.3, ПДР України, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, не зупинився щоб надати дорогу пішоходу, внаслідок чого допустив наїзд переднім лівим колесом автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , який рухався по проїзній частині дороги в зустрічному напрямку з лівої сторони автомобіля. Не заперечив, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження сталися саме внаслідок його необережних дій. У вчиненому щиро розкаявся. Просив суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в присутності законного представника ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю ствердив показання обвинуваченого щодо фактичних обставин справи. Збитки йому відшкодовані, будь яких претензій до обвинуваченого він не має.Просить обвинуваченого суворо не карати, не позбавляти права керування транспортним засобом.
Законний представник потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю ствердила показання обвинуваченого щодо фактичних обставин справи. Збитки їй відшкодовані, будь яких претензій до обвинуваченого вона не має.Просить обвинуваченого суворо не карати, не позбавляти права керування транспортним засобом.
Обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, раніше не судимий, вперше вчинив необережний тяжкий злочин, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується, одружений, працевлаштований, являється інвалідом II групи, добровільно відшкодував завдані збитки, думку самого потерпілого та його законного представника, кожного зокрема, які просили обвинуваченого суворо не карати та не позбавляти волі.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Згідно правової позиції Конституційного Суду України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Враховуючи вищевикладене, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину - щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, враховуючи особу обвинуваченого, його майновий стан, відношення до скоєного, позицію потерпілого та законного представника, кожного зокрема, які просять не позбавляти обвинуваченого волі, суд вважає за доцільне застосувати ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу, вважаючи його необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Суд вважає за можливе не призначати обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами у зв`язку з тим, що керування транспортним засобом пов`язане із основною роботою обвинуваченого, що є джерелом його доходу та сім`ї, автомобіль необхідний для вирішення сімейно-побутових питань, а тому позбавлення цього права поставить його у скрутне матеріальне становище, також обвинувачений під час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 22 січня 2020 року скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України призначивши покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Речовий доказ: автомобіль «Subaru Tribeca» н.з. НОМЕР_1 - залишити за належністю ПрАТ «Волинська фірма «Одяг».

Арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді 22 січня 2020 року, а саме на автомобіль «Subaru Tribeca» н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 належний ПрАТ «Волинська фірма «Одяг», що розташоване за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Рівненська, 44 без позбавленням права користуватись ПрАТ «Волинська фірма «Одяг» вищевказаним майном скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: