Справа № 309/4/20
Провадження № 1-кс/309/10/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Хуст

Слідчий суддя Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши клопотання слідчого СВ Хустського ВП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 00000007 від 03.01.2020 р. щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України про арешт тимчасово вилученого майна ,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Хустського ВП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся в суд з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна .

У клопотанні зазначено, що 03 січня 2020 року біля 10.00 годин під час несення служби в добовому наряді працівниками СРПП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області було зупинено автомобіль марки "Опель Астра" д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив свідоцтво про реєстрацію до транспортного засобу.

03 січня 2020 року до Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт інспектора СРПП №2 Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 про те, що в ході перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виникла підозра в його підробці.

03 січня 2019 року проведено огляд автомобіля марки «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_1 в ході якого ОСОБА_5 видав свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 до транспортного засобу марки «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_1 .

Після проведення огляду автомобіль марки «Опель Астра» д.н.з. НОМЕР_1 поміщено на арешт майданчик Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області, а свідоцтво про реєстрацію до транспортного засобу НОМЕР_2 вилучено та поміщено до спеціального пакету НПУ ГСУ №7154763.

Вилучений під час даного огляду автомобіль та свідоцтво про реєстрації до транспортного засобу згідно п.1 ч.2 ст.167 КПК України та ч, 7 ст. 237 КПК України, вважаються тимчасово вилученим майном.

Приймаючи до уваги що у даному кримінальному провадженні необхідно призначити судово технічні експертизи з метою встановлення чи спростування факту підроблення свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 до транспортного засобу та номеру кузова до даного транспортного засобу марки «Опель Астра » д.н.з. НОМЕР_1 слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію, які є речовими доказами з метою їх збереження.

В судове засідання слідчий ОСОБА_3 та власник автомобіля ОСОБА_5 не з`явилися, надіславши на адресу суду заяви про розгляд клопотання у їх відсутність.

На підставі ст.. 172 ч.1 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання у їх відсутності .

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу.

При цьому, слідчим суддею шляхом дослідження матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК України встановлено, що таке майно дійсно відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи , що в судове засідання не з`явився слідчий та власники майна фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалося , що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.

Керуючись ст.ст.107, 132, 167 170-173,175, 309 КПК України слідчий суддя ,

П О С Т А Н О В И В:

Слідчий суддя

Хустського районного суду: ОСОБА_1