ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/99/19 Справа № 705/183/19 Категорія: ст.72 КК України ст.ст. 537, 539 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

засудженої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2019 року, якою у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 , про перерахунок строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання згідно Закону України №838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання)» відмовлено,

в с т а н о в и л а :

14.01.2019 р. до Уманського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання засудженої ОСОБА_7 , про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року, відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України (у редакції Закону України від 26.11.2015 №838) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 04.08.2016р. по 15.02.2017р., 24.03.2017р. по 28.04.2017р., 13.09.2017р. по 02.01.2019р.

07 лютого 2019 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про перерахунок строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Суддя мотивувала своє рішення тим, що питання про перерахунок строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання згідно Закону України №838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання)» відносно засудженої ОСОБА_7 період з 04.08.2016 по 15.02.2017 судом вже вирішено, а період з 04.01.2017 по 18.02.2017, з 24.03.2017 по 28.04.2017, з 13.09.2017 по 02.01.2019 не можуть бути зараховано, оскільки ОСОБА_7 не мала статусу обвинуваченої.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просила зарахувати до строку відбуття нею покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 04.08.2016 р., строк її перебування в установі попереднього ув`язнення, а саме у ДУ «Київський слідчий ізолятор» №13 із розрахунку один день перебування в установі за два дні відбуття покарання. Апеляційні вимоги мотивувала тим, що вироком Святошинського районного суду м.Києва, від 04.08.2016 р. її було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироку частково приєднано до призначеного їй покарання невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 24.06.2015 р. та призначено їй остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 місяців позбавлення волі. Строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні, який рахується з 4 серпня 2016 р. до набрання вироку законної сили зараховано у строк відбуття нею покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі .

Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 04.01.2017 р., апеляційну скаргу її захисника було залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Таким, чином вирок Святошинського районного суду м.Києва від 04.08.2016 набрав законної сили 04.01 2017 р. Зазначила, що під час відбування покарання за вказаним вище вироком у зв`язку з прийняттям участі у судових засіданнях по вказаному кримінальному провадженню з питань перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами, вона перебувала в установі попереднього ув`язнення ДУ «Київському слідчому ізоляторі у такі періоди: з 04.08.2016 р. по 15.02.2017 р.; з 24.03.2017 р. по 28.04.2017 р.; з 13.09.2017 р. по 02.01.2019 р.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думку засудженої ОСОБА_7 про необхідність задоволення її апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 не підлягає до задоволення задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (із змінами внесеними Законом України від 26.11.2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднім ув`язненням у розумінні ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Колегія суддів вбачає, що зазначених вище вимог закону місцевий суд дотримався.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2016р. ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано до призначеного їй покарання невідбуте нею покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року, призначивши їй остаточну міру покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі. До вступу вироку в законну силу, обрано ОСОБА_9 міру запобіжного заходу, у виді тримання під вартою в Київському СІЗО УДПС України в м. Києві та Київській області, взявши її під варту в залі судового засідання. Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_9 за даним вироком вирішено рахувати з 04 серпня 2016 року. Строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні, вирішено рахувати з 04 серпня 2016 року, до набрання вироком законної сили, та зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_9 із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 січня 2017 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2016 щодо ОСОБА_9 залишено без змін.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.08.2017 року клопотання засудженої ОСОБА_10 задоволено частково та зараховано в строк відбування покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року строк попереднього ув`язнення з 04.08.2016р. по 04.01.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Цією ж ухвалою, період з 04.01.2017 по 18.02.2017 не зараховано, оскільки вказаний період не періодом попереднього ув`язнення, так як засуджена в цей період перебувала в СІЗО, але з метою розподілу та етапування до місця відбування покарання.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03.03.2017 засуджену ОСОБА_7 переведено з місця відбування покарання - УВК №129 до Київського СІЗО №13 для розгляду клопотання про поновлення строку для подачі апеляційної скарги на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2015. Відносно засудженої запобіжний захід у виді тримання під вартою не обирався. Крім того, в цей час засуджена відбувала покарання за вироком від 04.08.2016, і період з 24.03.2017 по 28.04.2017 входить до загального строку покарання.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04.04.2017 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку від 24.06.15 було відмовлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в СІЗО не набула статусу обвинуваченої.

У період з 13.09.2017 по 02.01.2019 ОСОБА_7 перебувала у СІЗО м. Києва з метою забезпечення участі у розгляді її заяви про перегляд судового рішення (вироку від 24.06.2015 року) за ново виявленими обставинами.

Ухвалою від 25.07.2017 апеляційного суду м. Києва засуджену ОСОБА_7 етаповано з ДУ «УВК (№129)» до ДУ «Київський СІЗО» для участі у судовому засіданні з указаного питання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.12.2018 ухвалу Святошинського районного суду від 20.06.2018, якою повернуто заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку від 24.06.2015 за нововиявленими обставинами - залишено без змін.

З апеляційної скарги засудженої вбачається, що вона ставить питання про зарахування їй у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за періоди з 04.08.2016 по 15.02.2017, питання щодо якого вже вирішено рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.08.2017, та періоди 04.01.2017 по 18.02.2017, з 24.03.2017 по 28.04.2017, з 13.09.2017 по 02.01.2019, тобто за періоди після набрання вироком суду щодо неї законної сили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженої ОСОБА_7 , враховуючи, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року, за яким вона відбуває покарання, набрав законної сили 04.01.2017 року, а сам факт перебування особи в СІЗО після набрання вироком, яким цю особу засуджено до позбавлення волі, законної сили не може вказувати на відновлення статусу особи як попередньо ув`язненої. Тому подальший період перебування засудженого в СІЗО не може розглядатися як попереднє ув`язнення, й, відповідно, не може перераховуватися за указаним вище пільговим принципом.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст. 404, 405, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :