ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/93/20 Справа № 192/2381/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваної ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Сурсько-Литовське, Дніпровського району, Дніпропетровської області, громадянки України, не працюючої, незаміжньої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , по внесеному 22 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженню №0000776 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що правова кваліфікація діяння ОСОБА_8 ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Згідно ч. 1 ст. 121 КК України, об`єктом даного складу злочину є здоров`я людини, при цьому з об`єктивної сторони тілесне ушкодження характеризується: 1. Дією або бездіяльністю у виді посягання на здоров`я іншої людини; 2. Наслідками у виді спричинення тілесних ушкоджень; 3. Причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідками.
Необхідною ознакою закінченого складу тілесного ушкодження є настання злочинного наслідку у виді різної тяжкості шкоди здоров`ю людини. Відсутність такого наслідку виключає можливість притягнення до відповідальності за закінчене тілесне ушкодження. Також є необхідним встановлення причинного зв`язку між діянням винного і шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого.
В своєму клопотанні слідчий вказує, що провина ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами огляду місця події від 22 грудня 2019 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 . Разом з тим, вказані докази жодним чином не підтверджують ступень тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних потерпілому та їх небезпеку для його життя в момент заподіяння.
При цьому допит потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 проведені оперуповноваженими Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області без відповідних доручень слідчого, які відсутні зі слів прокурора в матеріалах досудового розслідування, і тому, у відповідність до ст. 41 КПК України, не можуть вважатись допустимим доказами (а.с. 8-9, 10-11).
З протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 23 грудня 2019 року, вбачається, що потерпілий повідомляв їй, про заподіяння тілесних ушкоджень з боку невідомого чоловіка (а.с. 13).
Також не може свідчити про тяжкість тілесних ушкоджень і їх небезпечність для життя потерпілого довідка, копія якої наявна в матеріалах справи, якою слідчий в своєму клопотанні жодним чином не обґрунтовує тяжкість тілесних ушкоджень. Крім того, слідчий суддя зауважує, що дана копія довідки є нечитабельною і отримати з неї будь-яку інформацію неможливо.
Таким чином слідчий суддя вважає, що в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України і навіть у стороннього об`єктивного спостерігача викличе сумнів, вказана підозра щодо ОСОБА_8 .
Також слідчий суддя зазначив, що підозрювана проживає в тому ж самому населеному пункті, де і зареєстрована, за адресою: АДРЕСА_1 більше року, має на утриманні малолітнього сина віком 5 років, за місцем мешкання характеризується посередньо, негативних відгуків немає, у зв`язку з чим посилання слідчого на ризик переховування підозрюваної від слідства вважав припущенням, оскільки доказів, що підтверджує даний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий не надав, як і наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурор повідомив, що відомостей про спроби незаконного впливання підозрюваної на будь-яких свідків або потерпілого у слідчого немає.

Прокурор не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2019 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Солонянського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , та застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказана ухвала є незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що висновки слідчого судді про відсутність доказів, які підтверджують ступінь тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних потерпілому є передчасними та необґрунтованими, оскільки слідчому судді була надана довідка медичного закладу щодо наявності у потерпілого ОСОБА_13 проникаючого ножового поранення грудної клітини, а висновок експерта неможливо було отримати на даній стадії досудового розслідування.
Зазначає, що слідчим суддею відповідно до вимог ч. 4 ст. 193 КПК України не було досліджено матеріали кримінального провадження, які не додані до клопотання та в яких у слідчого судді виникли сумніви, тому висновки про недопустимість вищевказаних доказів є необгрунтованими та передчасними, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявне доручення слідчого щодо проведення слідчих дій оперуповноваженими Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП України в Дніпропетровській області.
Крім того, під час розгляду клопотання слідчим суддею не враховано та не надано належної оцінки наявності ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органу досудового розслідування та суду; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду підтверджена тим, що підозрюваній ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, що в свою чергу, з урахуванням наявних доказів її причетності до вказаного злочину, може спонукати підозрювану, з метою уникнення кримінальної відповідальності, покинути відоме слідству місце проживання та переховуватись від органу досудового розслідування та суду; наявність ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні підтверджено тим, що в ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_11 прямо вказали на ОСОБА_8 як на особу, яка нанесла ножем тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_15 , що в свою чергу може спонукати підозрювану ОСОБА_8 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, чинити тиск на потерпілого та свідка з метою зміни ними своїх показів під час досудового розслідування так як на даний час не проведено слідчі експерименти з свідком ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_10 , якого було прооперовано та на час розгляду клопотання він знаходиться в лікарні в тяжкому стані.
Вважає, що підозра у відношенні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 121 КК України є обґрунтованою, обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину є: покази потерпілого ОСОБА_10 , покази свідка ОСОБА_11 ; покази підозрюваної ОСОБА_8 , протоколами огляду місця події та іншими доказами.
Зазначає, що слідчим суддею не враховано конкретні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, спосіб вчинення, наслідки, які настали, дані про особу підозрюваної, вік та стан її здоров`я, яка не одружена, офіційно не працює, не має офіційного та постійного джерела доходу, має неповнолітню дитину, не має міцних соціальних зв`язків, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати на потерпілого та свідка, суспільний інтерес та резонанс вказаного злочину, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Встановлено, що слідчий СВ Солонянського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000776.
В клопотанні зазначено, що 23.12.2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
З посиланням на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків по вказаному кримінальному провадженню слідчий просив застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про:
- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч.2 ст.194 КПК, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу.
Слідчий, звертаючись з клопотанням про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначив, що пред`явлена підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК є обґрунтованою, оскільки підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколами огляду місця події від 22 грудня 2019 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 .
Слідчий суддя в даному випадку відмовив у задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не погодившись з тим, що наданими слідчим доказами підтверджується винуватість ОСОБА_8 саме за ч.1 ст.121 КК України, з чим цілком погоджується і колегія суддів, та вважає за необхідне зазначити наступне.
Дослідивши під час апеляційного розгляду наведені у клопотанні слідчого докази, які були до нього долучені, судова колегія дійшла висновку, що обґрунтованість підозри не може вважатися підтвердженою даними доказами. Протоколами огляду місця події від 22 грудня 2019 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 та протоколом допиту свідка ОСОБА_11 підтверджується лише подія вчиненого злочину. Разом з тим, вказані докази жодним чином не підтверджують ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, та їх небезпеку для його життя в момент заподіяння, що повинно бути встановлено саме висновком експерта, який відсутній в матеріалах клопотання, а за даних обставин підозра, предявлена ОСОБА_8 саме за ч.1 ст. 121 КК України є, щонайменше, передчасною.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Також апеляційний суд не знаходить підстав і для визнання необгрунтованим висновку слідчого судді стосовно недоведеності органом досудового розслідування заявлених у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, відносно ОСОБА_8 , та вважає за необхідне зазначити, що вказані ризики не знайшли свого підтвердження й під час апеляційного розгляду.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що на час звернення до слідчого судді слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не довів обставини, які б безперечно виправдовували обмеження права ОСОБА_8 на свободу, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги прокурора задоволенню не підлягають.
Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4