Дата документу 17.06.2020 Справа № 323/857/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1115/20
Єдиний унікальний № 323/857/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: смт. Чернігівка, Чернігівського району Запорізької області, українця, громадянина України, одруженого, до арешту не працював, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1)29.01.1997 р. Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.81, ст.42 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнений 29.07.2000 р. за відбуттям строку покарання;
2)23.12.2002 р. Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 06.05.2006 р. за відбуттям строку покарання;
3) 16.10.2006 р. Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі;
4) 29.04.2009 р. Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.357, ст.ст.70, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 04.11.2011 р. умовно-достроково на не відбутий строк 6 місяців 15 днів;
5) 22.10.2012 р. Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 185, ст.75 КК України до 4 років обмеження волі з випробувальним терміном 3 роки;
6) 09.01.2014 р. Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.ст.69, 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 26.01.2017 р. умовно-достроково на невідбутий термін 9 місяців 25 днів.
По даній справі засудженого: 21.06.2018 р. Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано не відбуте покарання за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 09.01.2014 р., остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 9 місяців 25 днів позбавлення волі.
початок строку відбування покарання 02.02.2018 р.,
кінець строку відбування покарання 27.11.2020 р.,

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та незаконною, зауважує, що він за час утримання в СІЗО немає жодного порушення внутрішнього порядку, працює, зауважень від керівництва не отримував, до праці відноситься відповідально, за час відбування покарання в ВК має одне стягнення за відсутність нагрудного знаку, яке погашено, за роботу має подяки. Вину визнав, розкаюється в скоєному. Просить застосувати до нього положення ст. 81 КК України

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшло подання начальника Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» про звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково від відбування покарання у виді 2 років 9 місяців 25 днів позбавлення волі, призначеного вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21.06.2018 р.
Подання мотивоване наявністю обставин, які відповідно до ст.81 КК України є підставою для умовно-дострокового звільнення, що підтверджується доданими до подання матеріалами особової справи засудженого: характеристикою, довідкою про заохочення та стягнення, медичним висновком про стан здоров`я засудженого, довідкою про відсутність перебування засудженого на обліку як такого, що схильний до скоєння правопорушень, довідкою про наявність (відсутність) виконавчих листів та нарахувань на особовий рахунок засудженого, довідкою про виконання засудженим норм виробітку, зобов`язанням засудженого про дотримання умов дострокового звільнення від відбування покарання, випискою з протоколу засідання спостережної комісії про наявність підстав клопотати про умовно-дострокове звільнення засудженого.
Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2020 року у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання, вказав, що засуджений ОСОБА_6 беззаперечно не довів, що його поведінка є стабільно й систематично позитивною та активною, самокерованою, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_6 попередньо шість разів притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення тяжких злочинів проти власності, при цьому двічі умовно-достроково звільнявся від відбування покарань, а звільнившись останній раз умовнодостроково за попередньою судимістю в січні 2017 року, вже у серпні 2017 року знову два злочини середньої тяжкості. Поведінка засудженого говорить про те, що умовно-дострокове звільнення за попередніми судимостями та навіть звільнення від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. Сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків під час відбування покарання за останнім вироком ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_6 зазнає позитивних змін.
На переконання суду, позитивна характеристика засудженого ОСОБА_6 та посилання у поданні на його сумлінну поведінки та ставлення до праці є суто формальними, оскільки не знаходять своє підтвердження в матеріалах особової справи засудженого.
Так, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 отримав лише одне заохочення, та й те у виді зняття раніше накладеного дисциплінарного стягнення. На виробництві в установі виконання покарань він не працевлаштований, показників щодо виконання норм виробітку не має, залучається лише до робіт з господарського обслуговування колонії, що є його обов`язком як засудженого й не може свідчити про його належне ставлення до праці.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що передчасними є твердження клопотання про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Колегія суддів доходить висновку, що поведінка та ставлення до праці за весь час відбування покарання засудженого ОСОБА_6 у своїй сукупності не були сумлінними, тобто останній не довів своє виправлення і перевиховання, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що районним судом не були в повному обсязі з`ясовані дані про його особистість, зокрема про те, що він сумлінно працює та має лише одну догану і ту погашену, є також необґрунтованими, оскільки вищевказаним фактам надавалася оцінка в суді першої інстанції, а відповідно до вимог ст. ст. 22, 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Інші доводи апелянта в апеляційному суді не спростовують висновків районного суду про те, що засуджений ОСОБА_6 своїм ставленням до праці довів своє виправлення.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2020 року відносно засудженого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: