Справа № 752/3975/18
Провадження № 1-кс/752/19/19
У Х В А Л А

25.01.2019 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000052 від 28.01.2013 р., визнання бездільності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

заявник звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою на постанову прокурора першого відділу управління процесуального керівництва прокуратури м.Києва ОСОБА_5 від 10.08.2016 р. про закриття кримінального провадження № 0000052 від 28.01.2013 р. за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 3 ст.357 КК України.
В обгрунтування скарги заявник зазначає, що 12 лютого 2018 року він отримав постанову прокурора першого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури м. Києва ОСОБА_5 від 10 серпня 2016 року, якою було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 28 січня 2013 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 357 КК України.
Відповідно до обставин справи, 24 жовтня 2013 року, старший прокурор прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_7 вручила ОСОБА_6 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 357 КК України, підозрюючи останнього у тому, що той, будучи службовою особою - представником влади, шляхом зловживаючи своїм службовим становищем, в особистих інтересах, незаконно заволодів паспортом померлого ОСОБА_8 та іншими офіційними документами на квартиру останнього, які потім, у своєму службовому кабінеті передав ОСОБА_9 .
В подальшому, обвинувальний акт в даному кримінальному проваджені по обвинуваченню ОСОБА_6 було спрямовано до Подільського районного суду м. Києва. Проте ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2013 року, даний обвинувальний акт було повернуто прокурору для усунення його недоліків. Як виявилось згодом, недоліки прокурором так й не було усунуті.
Натомість, 10 серпня 2016 року прокурор першого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури м. Києва ОСОБА_5 закрив кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 28 січня 2013 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 357 КК України.
ОСОБА_4 було визнано потерпілим в даному кримінальному провадженні, інтереси якого я представляю на підставі Договору про надання правової допомоги № 2-10-15 від 13 жовтня 2015 року.
Заявник зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки вона винесена поза межами досудового розслідування.
Крім того, закон не передбачає можливість відмови від обвинувачення або її зміну після повернення обвинувального акту для дооформлення.
За результатами розгляду скарги заявник просить скасувати постанову прокурора першого відділу управління процесуального керівництва прокуратури м.Києва ОСОБА_5 від 10.08.2016 р. про закриття кримінального провадження № 0000052 від 28.01.2013 р. за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 3 ст.357 КК України та визнати протиправною бездіяльність, яка полягає в не усуненні недоліків обвинувального акта в кримінальному провадженні відповідно до ухвали Подільського районного судум.Києва від 08.11.2013 р.

Заявник в судовому засіданні підтримав подану скаргу, посилаючись на незаконність постанови прокурора.
Прокурор, слідчий в судове засідання не з`явились, про місце і час розгляду скарги повідомлялись належним чином, однак їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

Вислухавши заявника, дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що в провадженні прокуратури м.Києва перебувало кримінальне провадження за фактами заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 , а також заволодіння ОСОБА_6 паспортом ОСОБА_8 , а також технічним паспортом, ордером та свідоцтвом про право власності на вказану квартиру за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, .ч.ч1, 3 ст.357 КК України.
Відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч.ч.1,3 ст.357 КК України стала заява ОСОБА_4
ОСОБА_4 було визнано потерпілим в даному кримінальному провадженні.
24.10.2012 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,3 ст.357 КК України.
31.10.2013 р. бвинувальний акт в даному кримінальному проваджені по обвинуваченню ОСОБА_6 було спрямовано до Подільського районного суду м. Києва.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2013 року, даний обвинувальний акт було повернуто прокурору для усунення його недоліків, а саме формулювання обвинувачення, уточнення розміру збитків, завданих потерпілому, усунення неточностей в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
10.08.2016 р. прокурором першого відділу управління процесуального керівництва прокуратури м.Києва ОСОБА_5 винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000052 від 28.01.2013 р. за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 3 ст.357 КК України.
Підставою для закриття кримінального провадження стало відсутність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.357 КК України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 303, частини 1 статті 304 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно положень статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.
Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
В силу положень ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
За правилами частини 3 статті, пункту 2 частини 5 статті 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.
Постанова слідчого, прокурора складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Прокурор при прийнятті оскаржуваного рішення посилається на те, що в ході проведення досудового розслідування не здобуто доказів на підтвердження винуватості особи, якій повідомлено про підозру, однак, при цьому, надає оцінку лише показам самого підозрюваного та одного із свідків. Інші докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження та зібрані в ході досудового розслідування оцінені не були.
Крім того, кримінальне провадження № 0000052 від 28.01.2013 р. за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 3 ст.357 КК України було повернуто прокурору прокуратури Подільського району для усунення недоліків обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, а тому, в даному випадку, прокурор, затверджуючи обвинувальний акт, вже прийняв рішення щодо достатності таких доказів.
Прокурор повинен виконати ухвалу суду щодо усунення недоліків обвинувального акту та повернути кримінальне провадження для прийняття відповідного рішення судом, у тому числі щодо достатності доказів, зібраних органом досудового розслідування для визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення.
Закон не містить положень, які надають прокурору право закрити кримінальне провадження за відсутністю достатніх доказів для підтвердження винуватості особи після затвердження обвинувального акту.
Враховуючи викладене, скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою в частині незаконності оскаржуваної постанови, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Не підлягає задоволенню скарга ОСОБА_3 в частині визнання неправомірною бездіяльності прокурора, яка полягає в не усуненні недоліків обвинувального акта в кримінальному провадженні відповідно до ухвали Подільського районного судум.Києва від 08.11.2013 р., оскільки в цій частині заявник не обґрунтував свої вимоги, не зазначив бездіяльність якого із прокурорів є предметом оскарження.

З огляду на викладене, скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя.

у х в а л и в:

скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000052 від 28.01.2013 р., визнання бездільності протиправною, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Постанову прокурора прокуратури м.Києва ОСОБА_5 від 10.08.2016 р. у кримінальному провадженні № 0000052 від 28.01.2013 р., в частині закриття кримінального провадження за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 357 КК України, скасувати.

В іншій частині відмовити.

Кримінальне провадження повернути до прокуратури м.Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя