ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/3900/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/489/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0001917 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 січня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Бургунка Бериславського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Новокаховського міського суду від 31.05.2010р. за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, 70, 72 КК України на 3 роки позбавлення волі, 19.10.2012р. умовно-достроково звільненого на невідбутий строк 7 місяців 20 днів;
засуджено:
за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання з дня фактичного затримання в порядку виконання вироку.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 06.08.2018 року, близько 14.00 годин, перебуваючи біля ЗОШ №10, що розташована по пр. Перемоги, №30 в м. Нова Каховка Херсонської області, умисно, повторно, з корисливих мотивів, відкрито, із застосуванням до потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, що виразилось у нанесенні близько 10 ударів руками в область ребер потерпілого, заволодів майном останнього, а саме: барсеткою Salvatore Ferragamo з натуральної шкіри, чорного кольору, вартістю 233 гривні; павербанком ХІАОМІ Мі Ultra Thin 5000 mAh (2.1 A, 1USB) Silver (NDY-02-AM-SL), вартістює 176 гривень 67 копійок; мобільним телефоном «ARCHOS 5ос Platinum», вартістю 1200 гривень; грошовими коштами в сумі 700 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2309 гривень 67 копійок.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку через не встановлення достатніх доказів для доведеності його винуватості у суді і вичерпаність можливості їх отримати. Свої доводи мотивує тим, що всупереч вимог ст.94 КПК України судом першої інстанції не було належним чином обґрунтовано вирок про доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Наголошує, що визнання ним вини у вчиненні злочину не доводить факт вчинення ним цього злочину, а в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, що доводять обсяг пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, зазначає, що відповідно до вимог ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують його покарання, є наявність у нього сім`ї, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, у тому числі дитини-інваліда. Наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин є підставою для призначення покарання із застосування ст.69 КК України нижче від найнижчої межі санкції статті, якою передбачено покарання. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити щодо нього кримінальне провадження за ч.2 ст.186 КК України у зв`язку з тим, що не встановленні достатні докази для доведеності його винуватості у суді і вичерпані можливості їх отримати.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свої апеляційні вимоги та просив закрити кримінальне провадження через не встановлення достатніх доказів для доведеності його винуватості у суді і вичерпаність можливості їх отримати, думку прокурора про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність його винуватості у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно (ч.2 ст.186 КК України), колегія суддів визнає безпідставними та такими, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження та дослідженим у справі доказам.

Обставини, за яких ОСОБА_7 відкрито заволодів чужим майном, підтверджуються наступними доказами.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого злочину в обсязі висунутого обвинувачення та показав, що 06.08.2018 року близько 14.00 годин, перебуваючи біля ЗОШ №10 по пр. Перемоги, №30 в м. Нова Каховка Херсонської області, він наніс раніше знайомому ОСОБА_8 близько 10 ударів руками по тулубу з метою заволодіння майном останнього. Після чого, заволодів барсеткою потерпілого, в якій знаходилися павербанк, мобільний телефон та грошові кошти в сумі 700 грн. У скоєному розкаюється. Відшкодував матеріальну шкоду потерпілому. Телефон вилучили в поліції, який згодом повернули потерпілому, інше відшкодував грошовими коштами.

Ці ж обставини підтвердив потерпілий ОСОБА_8 та показав, що він знає обвинуваченого ОСОБА_7 приблизно 1,5 року, вони товаришували. 06.08.2018 року йому зателефонував ОСОБА_7 та запропонував зустрітися. Після того, як вони у другій половині дня зустрілися на території школи № 10 в м. Нова Каховка, ОСОБА_7 побив його, наніс близько 10 ударів по тулубу руками та відібрав барсетку з телефоном, павербанком та грошовими коштами в сумі приблизно 700 грн. Матеріальних претензій до обвинуваченого не має, оскільки останній шкоду відшкодував повністю.

Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 суд правильно визнав достовірним джерелом доказів, оскільки вони є послідовними та узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчиненого злочину.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставин кримінального провадження та не заявляли клопотань про дослідження інших доказів у кримінальному провадженні, суд першої інстанції за згодою сторін обвинувачення та захисту обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого.
Такий обсяг та порядок дослідження доказів було визначено судом у судовому засіданні від 15.01.2020 року за згодою сторін, що підтверджено журналом судового засідання та записом судового засідання.
Тому доводи обвинуваченого про те, що судом не було з`ясовано його думку про необхідність дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні, яким, на його думку, не було дано належної оцінки, слід визнати такими, що не відповідають дійсності. Клопотання про дослідження інших доказів, він не заявляв.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів та обґрунтовано прийняв їх до уваги при ухваленні судового рішення, які у своїй сукупності викривають ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, а тому доводи апелянта про недоведеність обвинувачення, слід визнати безпідставними.
Інших доводів, якими б спростовувались висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину, обвинуваченим не наведено.

Сукупність наведених у вироку доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, свідчать про те, що ОСОБА_7 з корисливих мотивів, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав чуже майно. Його вина у вчиненні цьому злочину судом доведена повністю.
Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України кваліфіковані правильно.
У зв`язку із чим, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є такими, що суперечать встановленим обставинам справи та наведеним доказам.

Докази винуватості ОСОБА_7 , на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст.94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд дотримався вимог ст.ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла.
У зв`язку з чим,доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду, слід визнати голослівними.

Отже, під час судового розгляду стороною обвинувачення було надано належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин.
А тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом не дана належна оцінка зібраним у кримінальному провадженню доказам, наданих сторонами обвинувачення та захисту, не відповідають дійсності.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, в тому числі права обвинуваченого на захист при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розгляді клопотань, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Підстав для скасування вироку та закриття кримінального через недоведеність винуватості ОСОБА_7 , як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Що ж до доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність пом`якшення покарання із застосуванням ст.69 КК України, то колегія суддів не приймає їх до уваги за необґрунтованістю.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує апелянт, не має.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, що він є одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей, у тому числі дитину - інваліда, за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також суд врахував, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, але, звільнившись з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став. Крім того, суд врахував висновок органу пробації про високий ризик вчинення ОСОБА_7 повторного злочину та середній ризик небезпеки для суспільства.
З урахуванням цих конкретних обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69-1 КК України,яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ті обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для пом`якшення покарання із застосування ст.69 КК України, зокрема, наявність у нього сім`ї, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, у тому числі дитини-інваліда, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпечність його особи, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, його негативну репутацію, як раніше судимої особи, та схильність до вчинення умисних злочинів, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

З огляду на викладене вище, підстав для пом`якшення покарання із застосуванням ст.69 КК України, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3