Справа № 305/786/16-к
Номер провадження 1-кп/305/282/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2020 Рахівський районний суд Закарпатської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурорів, ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника - адвоката ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рахів кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2016 за № 0000095 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, судимого вироком Рахівського районного суду від 19.12.2013 за ч. 1 ст. 152 та ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, вироком Рахівського районного суду від 26.05.2016 за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці, судимість не погашена і не знята,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст 15, ч 2 ст 152, ч.1 ст.162, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.12.2013 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152 та ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 11.06.2015 на підставі ст.81 КК України умовно-достроково звільнений від відбування покарання на термін 1 рік 29 днів, судимість якого не погашена і не знята, на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальні правопорушення, у тому числі передбачені тією самою статтею Особливої частини Кримінального кодексу України, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_5 , 26.01.2016, близько 13 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у місті Рахів, Закарпатської області по вулиці Привокзальній, діючи умисно, повторно, з метою насильницького задоволення своєї статевої пристрасті, побачивши свою знайому ОСОБА_8 , що рухалась у напрямку до будинку своєї тітки ОСОБА_9 , почав її переслідувати та перейшовши за нею залізничні колії, наздогнав, у безлюдному місці повалив на землю, де застосувавши до потерпілої фізичне насильство у вигляді утримування її руками та закривання рота рукою, почав знімати із останньої одяг і проти її волі намагався вступити з нею в статеві зносини природним способом, однак побачивши, що до них наближається ОСОБА_10 , ОСОБА_5 з місця події втік, не вчинивши таким чином з причин, що не залежали від його волі, всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Крім того, ОСОБА_5 , 24.02.2016, близько 19 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою незаконного проникнення до житла та подальшого вчинення дій насильницького характеру стосовно ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що він не має права для законного знаходження в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , належній ОСОБА_11 , без дозволу та згоди останньої, всупереч її волі, шляхом пошкодження вхідних дверей незаконно проник до приміщення вказаної квартири, внаслідок чого порушив право ОСОБА_11 на недоторканість житла.
Крім того, ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.12.2013 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152 та ч.1 ст.162 КК України, 24.02.2016 близько 19.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, незаконно знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в якій проживала ОСОБА_11 , діючи умисно, повторно, з метою насильницького задоволення своєї статевої пристрасті, застосувавши до потерпілої фізичне насильство у вигляді повалення останньої на диван та утримування її руками, зняв із ОСОБА_11 частину одягу і проти її волі вступив із нею в статеві зносини природним способом, заподіявши при цьому тілесні ушкодження у виді синця передньої поверхні правого колінного суглобу, ділянок осадження бокових поверхонь входу в піхву та бокових стінок піхви, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Крім того, ОСОБА_5 , 24.02.2016, близько 19.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в якій проживала ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, застосувавши до потерпілої фізичне насильство, яке виразилося у поваленні останньої на диван та утримування її руками, з правої кишені куртки ОСОБА_11 відкрито викрав мобільний телефон марки «Нокіа-1280» вартістю 200 гривень, чим спричинив потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та підтвердив обставини вчинення кримінальних правопорушень, вказані в обвинувальному акті. Водночас стверджує, що з моменту вчинення ним злочинів минуло багато часу за який він не може пригадати деталі вчинення злочинів, тим більше такі вчиняв у стані алкогольного сп`яніння, тому не пам`ятає. За час перебування в умовах ізоляції від суспільства усвідомив свою неправильну поведінку та її наслідки, просить суворо його не карати, надати можливість виправитися. Цивільний позов, заявлений представником потерпілої ОСОБА_7 , яка є дочкою потерпілої від кримінальних правопорушень ОСОБА_11 , (нині покійної) на загальну суму 68 847,70 гривень, із яких 18 847,70 гривень матеріальної шкоди та 50 тисяч моральної шкоди, повністю визнає, зобов`язується відшкодувати завдану шкоду.
Представник потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні ствердила, що обставини вчинення ОСОБА_5 злочинів відносно її нині покійної матері - ОСОБА_11 , їй відомі лише зі слів матері. Як представник потерпілої поданий нею цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди підтримує в повному обсязі та просить такий задовольнити, стягнувши із ОСОБА_5 на її користь 68 847,70 гривень. Міру покарання залишає на розсуд суду.
Потерпіла ОСОБА_8 , яка являється особою з інваліденістю (1 група), а також її законний представник - ОСОБА_12 , відмовились від участі в судовому розгляді.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч. 2 ст.152 КК України як незакінчений замах на зґвалтування, тобто на статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинені повторно, за ч.1 ст.162 КК України як незаконне проникнення до житла особи, за ч.2 ст.152 КК України як зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинені повторно, за ч.2 ст.186 КК України як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у повному обсязі у скоєнні інкримінованих злочинів, передбачених ч.3 ст 15, ч 2 ст 152, ч.1 ст 162, ч. 2 ст.186, ч. 2 ст.152 КК Українипри обставинах, викладених в обвинувальних актах, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази у кримінальному провадженні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що вина його у скоєнні інкримінованих йому злочинах, при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття.
При цьому, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочинів особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, рецидив злочинів.
При призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених чотирьох злочинів, три з яких в силу ст.12 КК України є тяжкими злочинами, а один - злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 - на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-фтизіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, згідно вимоги про судимість раніше неодноразово судимий, та приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статей, які передбачають покарання за вчинені ним злочини, оскільки його виправлення та перевиховання повинно проходити тільки в умовах ізоляції від суспільства.
За ч.1 ст.162 КК України, де санкція не передбачає позбавлення волі, слід застосувати найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі, оскільки інші альтернативні види покарання у виді штрафу та виправних робіт не будуть достатніми для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд враховує, що ОСОБА_5 ніде не працює, тому до нього не може бути застосоване покарання у виді виправних робіт та штрафу, який він нематиме змоги сплатити.
Відповідно до відомостей, що містяться у досудовій доповіді стосовно ОСОБА_5 , складеній органом пробації, ризики вчинення останнім повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства є високими, виправлення без позбавлення волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд також враховує, що останній вироком Рахівського районного суду від 26.05.2016 засуджений за ч.1 ст.162 та ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.
Відповідно до частини 1 статті 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно частини 4 статті 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки інкриміновані злочини обвинуваченим ОСОБА_5 вчинено в період до постановлення попереднього вироку, тому до призначеного цим вироком покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 26.05.2016.
Водночас, суд враховує, правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання встановлені ч.5 ст.72 КК України.
З правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18), позиція Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину згідно із ч.3 ст.4 КК України визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду констатує, що вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч.2 і 3 ст.4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.
На час вчинення ОСОБА_5 злочинів діяла ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, відповідно до якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відтак суд, враховуючи положення ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015, вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.03.2016 по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Водночас суд вважає, що цивільні вимоги ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки потерпіла ОСОБА_11 та її представник зазнали матеріальної шкоди в результаті пошкодження майна, витрат на лікування. Крім того, потерпілим злочином завдано і моральних страждань, які проявились в переживаннях, стресі, перенесенні емоційної напруги. Також у ОСОБА_7 мали місце страждання внаслідок порушення нормального ритму життя через докладання зусиль для його нормалізації, необхідність брати участь у досудовому розслідуванні та в суді. Хоча причина смерті ОСОБА_11 безпосередньо і не пов`язана із вчиненими стосовно неї злочинами, однак суд бере цю обставину до уваги як таку, що суттєво збільшує обсяг моральних страждань, понесених ОСОБА_7 .
Таким чином, цивільний позов, заявлений представником потерпілої ОСОБА_7 , на загальну суму 68 847,70 гривень, у тому числі матеріальної шкоди на суму 18 847,70 гривень та моральної шкоди на суму 50 тисяч гривень, підлягає до стягнення з обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, які полягають у витратах на залучення експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, слід продовжити до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 91, 94, 370, 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень та призначити покарання: за ч. 3 ст. 15, ч.2 ст.152 КК України - 6 (шість) років позбавлення волі, за ч.1 ст.162 КК України - 2 (два) роки обмеження волі, за ч.2 ст.186 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі, за ч.2 ст.152 КК України - 8 (вісім) років позбавлення волі.
На підставі ч.2 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити покарання у виді 8 (восьми) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.4 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, частково приєднати до покарання міру покарання згідно вироку суду від 26.05.2016 та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання 8 (вісім) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015), зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання період його попереднього увязнення, з 01.03.2016 по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , обчислювати з часу його затримання 01.03.2016.
Запобіжний захід обраний стосовно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 цивільний позов на суму 68 847,70 (шістдесят вісім тисяч вісімсот сорок сім) гривень 70 копійок.
Стягнути з ОСОБА_5 791,64 (сімсот дев`яносто одну) гривню 64 копійки на користь держави за проведення судових дактилоскопічної та товарознавчої експертизи.

Речовий доказ: мобільний телефон «Нокіа» моделі 1280, який був переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_11 , підлягає залишенню її представнику ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а ОСОБА_5 у той же строк з моменту отримання копії вироку суду.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Головуюча: ОСОБА_1