н/п 1-кс/953/1041/20
"30" січня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
На обґрунтування клопотання заявник, посилаючись на ст.174 КПК України, зазначив, зокрема, що 09.12.2019 року в ході огляду місця події було вилучено його автомобіль Volkswagen Passat, д.з. НОМЕР_1 , синього кольору, 1996 р.в., номер кузову НОМЕР_2 , яким він володів та користувався до 09.12.2019, свідоцтво про реєстрацію на вказаний автомобіль серія НОМЕР_3 , оскільки він самостійно виявив та повідомив про можливе підроблення свідоцтва про реєстрацію на вказаний транспортний засіб. Свідоцтво про реєстрацію видане на ім`я ОСОБА_4 , який мешкає за адресою - АДРЕСА_1 , але фактично володів та користувався свідоцтвом про реєстрацію та автомобілем він, тобто відповідно до ч. 1 ст. 397 Цивільного кодексу України він є володільцем вилученого майна.
Прокурор звернувся до суду із клопотанням про арешт вилученого у мене майна та слідчий суддя 11.12.2019 виніс рішення про накладення арешту на вилучене майно, а саме на Volkswagen Passat, д.з. НОМЕР_1 , синього кольору, 1996 р.в., номер кузову НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , ключі від вказаного автомобілю, та визначив місцем зберігання автомобілю Volkswagen Passat, д.з. НОМЕР_1 , спеціальний майданчик УЛМТЗ ГУНЕ в Харківській області, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106.
На його думку, автомобіль Volkswagen Passat, д.з. НОМЕР_1 , жодним чином не відноситься до кримінального провадження, не може бути його предметом та відповідно нести будь-яку доказову інформацію.
Крім того, під час досудового розслідування було проведено судову трасологічну експертизу його автомобілю, під час якої експертом НДЕКЦ МВС України не встановлено будь-яких змін номерних частинах транспортного засобу.
Зазначив, що вид покарання за ч.1 ст. 358 не передбачає конфіскацію майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, автомобіль не підлягає спеціальній конфіскації, відповідно і не може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), оскільки жодній особі не завдано будь-якої шкоди, вже не кажучи про те, що автомобіль не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні відносно вчинення невстановленою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
Крім того, під час проведення трасологічної експертизи експертами використовувались сильно діючі реагенти, які «оголили метал» на ділянках кузову, що ставить під загрозу автомобіль перед знищенням кузову ржавінням, оскільки ніхто не оброблював пошкоджені частини будь-якими захисними елементами.
Зазначив, що у нього є можливість забезпечити зберігання автомобілю Volkswagen Passat, д.з. НОМЕР_1 в опалюваному гаражі, що мінімізує вплив негативних факторів, які присутні при зберігання автомобілю на спеціальному майданчику УЛМТЗ ГУНП в Харківській області.
У судове засідання заявник не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений судом своєчасно та належним чином (а.с.7), причини неявки суду не повідомив.
Процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 та слідчий СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явилися, однак 30.01.2020 до канцелярії суду подали заяви, у яких зазначили, зокрема, що проти задоволення клопотання не заперечують, оскільки усі необхідні дії з автомобілем проведені, необхідності в проведенні інших слідчих дій немає. Згідно бази даних НАІС, Армор, УГОН, РОЗШУК вказаний в клопотанні автомобіль у розшуку не перебуває (а.с.8,9,10-19).
Неявка учасників процесу не є перешкодою для розгляду клопотання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2019 накладено арешт на автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, номер кузову НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане ВРЕВ № 1 ГУМВСУ Харків, видане на ім`я ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , які було вилучено у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом заборони їх відчуження, розпорядження, та користування, - до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Місцем зберігання автомобіля визначено спеціальний майданчик УЛМТЗ ГУ НП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106. Місцем зберігання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане ВРЕВ № 1 ГУМВСУ Харків, видане на ім`я ОСОБА_4 , та ключа запалення до вище вказаного автомобіля визначено Київський ВП ГУ НП в Харківській області, згідно з Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 (а.с.18-19).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У відповідності до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Як зазначають процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 та слідчий СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 в наданих до суду 30.01.2020 заявах, проти задоволення клопотання вони не заперечують, оскільки усі необхідні дії з автомобілем проведені, необхідності в проведенні інших слідчих дій немає. Згідно бази даних НАІС, Армор, УГОН, РОЗШУК вказаний в клопотанні автомобіль у розшуку не перебуває (а.с.8,9,10-19).
Вказане підтверджується висновком експерта №5/115СЕ-19 від 16.01.2020 та інформацією НАІС (а.с.11-15,16-17).
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт вказаного вище транспортного засобу.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Однак, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для володільця майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає можливим змінити місце зберігання автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, номер кузову НОМЕР_2 , та ключів від запалення даного автомобіля, які було вилучено у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ,передавши їх на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу та ключів від запалення до нього - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
З вищевказаних підстав, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про часткове скасування арешту вищевказаного автомобіля з ключами від запалення від автомобіля.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 28, 107, 174, 309, 372, ст.376 ч.2 КПК України, слідчий суддя, -
Змінити місце зберігання автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, номер кузову НОМЕР_2 , який було вилучено у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , та передати вказаний автомобіль та ключі від запалення від вказаного автомобіля на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.
Попередити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
У задоволенні іншої частини клопотання ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1