Справа № 750/93/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/270/20
Категорія - ч.2 ст.15 ч.3 ст.289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0009053 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Горчаки Вітебської області, Республіки Білорусь, житель АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, не працює, не одружений, в силу ст.89 КК України раніше не судимий

засуджений за ч.2 ст.15, ч.3 ст.289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без конфіскації майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 18 листопада 2015 року по 20 листопада 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 861 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 17 листопада 2015 року, близько 18 год. 15 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на автомобільній стоянці біля Чернігівської ЦРЛ, по вул. Шевченка, 112, у м. Чернігів, незаконно, всупереч волі власника, погрожуючи ножем спричинити насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , намагався заволодіти транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «ГАЗ 3110», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , вартість якого згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 3761/15-24 від 09.12.2015 року становить 58 565, 80 грн.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_8 вважав необхідними для доведення злочину до кінця, останній намагався залишити місце вчинення кримінального правопорушення на вказаному автомобілі, а саме сів за кермо автомобіля і мав намір рухатися на транспортному засобі по вул. Шевченка в м. Чернігові, але з причин, які не залежали від його волі відсутність ключів у замку запалення автомобіля, та зрозумівши, що двигун автомобіля без вказаних ключів завести неможливо, не довів злочинний умисел до кінця, а в подальшому був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування скарги зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів чи фактів, які б підтверджували версію сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_11 будь-яких дій, спрямованих на скоєння чи готування до інкримінованого кримінального правопорушення. Зазначив, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , посилаючись на те, що він є товаришем обвинуваченого, а тому зацікавлений у розгляді даної справи. Вказав, що показання ОСОБА_12 не суперечать показанням інших свідків, що вказує на його об`єктивність при дачі свідчень, і не свідчить про його зацікавленість, а будь-якого прямого доказу його зацікавленості стороною обвинувачення встановлено не було. Також суд не взяв до уваги, що ОСОБА_13 не мав умислу на заволодіння транспортним засобом. Про відсутність в обвинуваченого умислу на заволодіння автомобілем свідчить, зокрема те, що у нього були кошти на оплату проїзду в таксі, а він сам не володіє навичками керування транспортними засобами взагалі. Також потерпілим не надано будь-яких переконливих свідчень, що обвинувачений намагався знайти саме ключі від його автомобіля. Крім того, вказав на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, так як повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 18.11.2015 р. про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.289 КК України, а також зміна повідомлення про підозру від 24.12.2015 року було підписано прокурором Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_14 , який не включений до групи прокурорів, згідно постанови від 05.01.2016 року. Також зазначив, що при наявності сумнівів щодо психічного стану обвинуваченого, оскільки він брав безпосередню участь в АТО, місцевий суд повинен був призначити судово-психіатричну експертизу ОСОБА_8 , однак цього зроблено не було.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, котрий просив вирок суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Відповідно до положень ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст.412 КПК України, істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження, серед іншого, є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Підозра - це обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Це є результатом інтелектуальної діяльності спеціально уповноважених осіб (слідчого, прокурора) з оцінки доказів на предмет їх відповідності та допустимості, та може спричинити юридичні наслідки для учасників провадження у разі дотримання вимоги щодо строків, процедури та суб`єктного складу осіб, які здійснюють його вручення.

За змістом ч.1 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення про підозру - це одне із найважливіших процесуальних рішень, яке приймає прокурор або слідчий за погодженням із прокурором до закінчення розслідування у кримінальному провадженні. Тобто згадане процесуальне рішення приймається за обов`язковою участю прокурора.

В цьому процесуальному рішенні на підставі зібраних під час досудового розслідування доказів певна особа набуває статусу підозрюваного. Саме з моменту повідомлення особи про підозру у неї виникають конкретні права та обов`язки. Повідомлення особи про підозру є початковим моментом реалізації функції обвинувачення.

Тому важливе значення має те, чи дане процесуальне рішення прийнято уповноваженим на це органом/посадовою особою з підстав та в порядку, визначеному КПК України.

Частиною 1 ст.37 КПК України передбачено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

В свою чергу, ч.2 ст.37 КПК України передбачено, що прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, зазначених ч. ч. 4, 5 ст. 36, ч. 3 ст. 37, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 341 КПК України.

Як убачається з наявної у матеріалах кримінального провадження постанови про створення групи прокурорів, яка винесена та підписана військовим прокурором Чернігівського гарнізону ОСОБА_15 , процесуальне керівництво у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 доручено групі прокурорів, до якої включено: прокурорів військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також військового прокурора Чернігівського гарнізону - ОСОБА_15 (т.1, а.к.п.22-23).

Прізвища згаданих прокурорів також містяться у витягу із ЄРДР. Відомості про винесення цієї постанови зазначено у реєстрі матеріалів досудового розслідування №0009053 від 18 листопада 2015 року, долученого до обвинувального акту.

Отже, вказана група прокурорів у відповідності до вимог закону наділена повноваженнями, передбаченими ст.36 КПК України, здійснювати процесуальне керівництво у провадженні.

У той же час, як слідує із матеріалів кримінального провадження, повідомлення про підозру та про зміну підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.289 КК України, здійснено прокурором прокуратури м. Чернігова - ОСОБА_14 , який до групи прокурорів не входив (т.1, а.к.п.8-9, 76-77).

Надана в суді апеляційної інстанції стороною обвинувачення постанова про призначення групи прокурорів від 18 листопада 2015 року, винесена першим заступником прокурора м. Чернігова ОСОБА_18 , була відсутня у матеріалах кримінального провадження під час розгляду справи місцевим судом, а тому не може братися до уваги судом апеляційної інстанції.

Відтак, письмове повідомлення про підозру підписано не уповноваженою особою, що є порушенням вимог п.1, п.8 ч.1ст.277 КПК України.

Отже, враховуючи, що місцевим судом при розгляді кримінального провадження допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню, а вирок - скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. Тому доводи апеляційної скарги сторони захисту та позиція сторони обвинувачення підлягають ретельній перевірці місцевим судом при новому розгляді кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 серпня 2016 року задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4