Справа № 438/1369/19
Номер провадження 1-кп/438/35/2020
В И Р О К
Іменем України

26 березня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000463 від 05 листопада 2019 року,
стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чимкент Республіка Казахстан, проживає за адресою АДРЕСА_1 , особа без громадянства, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніш судимого вироком Бориславського міського суду Львівської області від 26 березня 2012 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.187, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна та вироком Бориславського міського суду Львівської області від 19 вересня 2018 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_3 , -
в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи засудженим відповідно до вироку Бориславського міського суду Львівської області від 26 березня 2012 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.187, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна та вироком Бориславського міського суду Львівської області від 19 вересня 2018 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці, після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю міри покарання на шлях виправлення не став, а повторно вчинив умисний злочин проти власності за таких обставин.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 03 листопада 2019 року о 12 годині 47 хвилин, перебуваючи у приміщенні торгового залу магазину «Єва» №1569, який розташований по вул.Міцкевича, 6 у м.Бориславі Львівської області, маючи раптово виниклий прямий умисел на таємне викрадення чужого майна та корисливий мотив, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав із торгівельної вітрини парфумовану воду марки «Арманд Бейзі ін Ред» вартістю 425 гривень 29 копійок, чим заподіяв потерпілому ТзОВ «Руш» майнової шкоди на вказану суму.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, показав, що у листопаді 2019 року перебував у майновій скруті. 03 листопада 2019 року близько 12 години зайшов в приміщення магазину «Єва», розташованого по вул.Міцкевича, та викрав із полиці парфуми. Зазначені парфуми цього ж дня продав незнайомій особі за 280 гривень. Кошти використав для власних потреб. Майнову шкоду, заподіяну злочином, не повернув, оскільки не має можливості. Просить суд суворо не карати, обрати покарання у виді виправних робіт.
Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.
Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно з положеннями ч.3 ст.349 КПК України.
Суд, враховуючи покази обвинуваченого про визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до злочинів середньої тяжкості.
Обставин, які пом`якшують покарання або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Суд не погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття.
Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому злочині хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, проте така обставина носить лише формальний характер. Каяття передбачає, крім визнання особою самого факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий осуд своєї поведінки, які мають втілюватися в намаганні компенсувати збитки, завдані таким злочином, та бажанні виправити наслідки такого злочину. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину повинен знайти своє реальне відображення в певних діях обвинуваченого після вчинення злочину.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує особу винного, який є раніш судимий, є особою, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, має високу ймовірність вчинення обвинуваченим повторних правопорушень, негативний спосіб життя обвинуваченого, має постійне місце проживання, не одружений, офіційно не працює, зі слів обвинуваченого має тимчасові заробітки, наявність не відшкодованої майнової шкоди, заподіяної вчиненим злочином, на обліку у наркологічному диспансері та на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді арешту, а також беручи до відома досудову доповідь Дрогобицького МРВ філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінена органом пробації як високий, враховуючи його вік та характеризуючі дані обвинувачений не має на меті змінити спосіб життя, стати на шлях виправлення, а також висновок органу пробації про не можливість виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді арешту, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Підстав для застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, із врахуванням обставин справи, наслідків та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд не вбачає.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -
у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чимкент Республіка Казахстан, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Речові докази у справі: DVD-R диск із файлами відеозапису з камер відеоспостереження магазину «Єва» за 03 листопада 2019 року залишити при матеріалах справи.
Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1