Житомирський апеляційний суд
Справа №285/403/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 183 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2020 року якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,

встановила:

20 січня 2020 року ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області було продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 19 березня 2020 року.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали та продовжують існувати, а також те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, вчинив кримінальне правопорушення на наступний день після звільнення його з місць позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Зазначає, що ні прокурором, ні судом не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а твердження прокурора зазначені у клопотанні є надуманими.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 в ході досудового розслідування сприяв розкриттю злочину, визнавав свою вину, має міцні соціальні зв`язки, проживав з матір`ю інвалідом та молодшим братом інвалідом з дитинства.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах.

Доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення не мається, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення.

Вважає, що можливим є застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 такого запобіжного заходу як домашній арешт.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів провадження вбачається, що 20 січня 2020 року судом першої інстанції під час судового засідання було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а зокрема у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, за вчинення якого відповідно до Кримінального кодексу України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 8 років.

ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення тяжких умисних злочинів проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, вчиняв злочини в період іспитового строку та умовно дострокового звільнення, а у даній справі обвинувачується у вчиненні грабежу на наступний день після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про реальний ризик продовження ним злочинної діяльності.

ОСОБА_7 має слабкі соціальні зв`язки, авторитетів серед близьких родичів не має, не навчається, не працює, що свідчить про антисоціальну спрямованість та надає підстави для критичної оцінки його моральних якостей.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Всі доводи апелянта в судовому засіданні апеляційного суду були об`єктом дослідження судом і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду, оскільки підготовче судове засідання судом було проведено майже через рік після надходження справи до суду, об`єктивних даних, які б свідчили, що це було викликано складністю справи чи неналежною процесуальною поведінкою учасників провадження виділене провадження не містить. Обвинувачений, який до того ж тримаються під вартою має право щоб обвинувачення стосовно нього в найкоротший строк стало предметом судового розгляду, або відповідне кримінальне провадження було закрито.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2020 року якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: