Справа № 521/7505/20
Номер провадження:1-кс/521/2444/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів вбачається, що 23 квітня 2020 року до чергової частини Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_5 , про те, що невстановлена особа 23 квітня 2020 року в період часу з 18 годин 26 хвилин по 21 годину 45 хвилин, шляхом підбору ключа, проникла до торгового павільйону № НОМЕР_1 , що знаходиться на ринку «Іванівський» за адресою: місто Одеса, вулиця Святослава Ріхтера, 148/1, корпус 2, який орендує ОСОБА_5 , звідки таємно викрала коробку з мобільним телефоном марки «Iphone XS MAX», imei НОМЕР_2 , коробку з мобільним телефоном марки «Iphone 8», imei - НОМЕР_3 , коробку з мобільним телефоном марки «Iphone 8», imei НОМЕР_4 , а також, грошові кошти у сумі 4 000 гривень, тим самим, спричинила ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 39 000 гривень.
13 травня 2020 року слідчий звернувся до суду з клопотання про накладення арешту на оглянутий 12 травня 2020 року мобільний телефон марки «Iphone XS MAX», imei НОМЕР_5 .
Слідчий звернувся до слідчого судді з заявою про розгляд клопотання за її відсутністю.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Всупереч вимог вказаної норми, слідчий у своєму клопотанні не вказав жодної підстави, яка обґрунтовано свідчила про те, що зазначене майно може бути втрачено, пошкоджено чи використано таким чином, що може перешкодити кримінальному провадженню та взагалі не обґрунтував необхідність накладання арешту на майно.
Окрім того, слідчий суддя зазначає, що клопотання слідчого в порушення вимог ст. 171 КПК України, не містить підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, до клопотання не додані документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
Згідно ч.3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1