Номер провадження: 11-кп/813/1366/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2020 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.05.2020 року,-

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2020 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні за № 0002442 внесеному до ЄРДР 09.11.2019 року, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24.05.2020 року.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому є ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, або вчинити інше кримінальне правопорушення, та неможливість їх запобіганню вжиттям інших більш м`яких запобіжних заходів.

Зміст вимог апеляційних скарг.
На дану ухвалу обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, з підстав її незаконності та необґрунтованості.

В мотивування своєї апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що прокурором ризики необґрунтовані та не доведені, судом не надана належна оцінка стану його здоров`я, не розглянуто питання щодо застосування до нього менш суворого запобіжного заходу, не враховано дані про його особу, зокрема того, що він позитивно характеризується, до кримінальної відповідальності не притягувався, претензії від потерпілого відсутні.

В судове засідання апеляційного суду адвокат ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою, не з`явилась, причин своєї неявки не повідомила, а тому за згодою обвинуваченого, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без участі його захисника.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який не заперечував проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, при розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2020 року підлягає апеляційному оскарженню.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту, на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0002442 внесене до ЄРДР 09.11.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 1-3).

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, приписи ч. 1 ст. 194 КПК України встановлюють, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо обрання обвинуваченому (-им) запобіжного заходу та його продовження.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження строку запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, а саме відкритого викрадення чожого майна (грабіж), який поєднаний із застосуванням насильства відносно потерпілої особи, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження на даний час не завершений, колегія суддів вважає, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що обвинувачений може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на потерпілих та свідків в зазначеному провадженні.
Що стосується висновків суду першої інстанції про існування в даному випадку ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, апеляційний суд наголошує на тому, що такі доводи є припущеннями, не підтвердженими матеріалами провадження, натомість, останній раніше не судимий.
Проте, незважаючи на існування в зазначеному провадженні вищенаведених ризиків, апеляційний суд звертає увагу в даному випадку на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який в своїх рішеннях запровадив стандарт, за яким ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (рішення «Ноймайстер проти Австрії» та «Мамедова проти Росії»). При цьому, ЄСПЛ в згаданих рішеннях зазначає, що ризик переховування від правосуддя повинен оцінюватись в сукупності із характеристикою особи арештованого та його поведінки.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд першої інстанції зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав не в повній мірі та не врахував їх при постановленні ухвали, з чим погодився прокурор.
На переконання апеляційного суду, в судовому засіданні як суду першої інстанції, так суду апеляційної інстанції сторона обвинувачення не довела існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.
Разом із тим, як вбачається із матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 має місце реєстрації та постійного проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Апеляційний суд приймає до уваги посилання обвинуваченого щодо його стану здоров`я, що підтверджується відповіддю «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області від 26.02.2020 року (а.с. 4-5).
Таким чином, на переконання колегії суддів, стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
На додаток, в судовому засіданні апеляційного суду під час надання пояснень, прокурор не заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого та вважав за можливе змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Отже, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки при продовженні відносно нього строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом були залишені поза увагою обставини, які свідчили про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме відсутність у обвинуваченого судимостей, наявність постійного місця проживання, відшкодування збитків та відсутність претензій з боку потерпілого, тому апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з ухваленням нової про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби за місцем його реєстрації із покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2020 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24.05.2020 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 22 години до 6 години наступної доби, на строк до 05.07.2020 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за першою вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він повинен відбувати домашній арешт без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_7 з під варти в залі суду негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду в частині домашнього арешту покласти на співробітників Лозовського ВП ГУНП України в Харківській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4