Справа № 604/1208/19
провадження № 1-кп/598/137/2020
УХВАЛА
іменем України

"03" квітня 2020 р. Збаразький районний суд
Тернопільської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі Тернопільської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000245 від 30 жовтня 2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, мешканця АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт складений, затверджений та пред`явлений обвинуваченим і захисникам 26.12.2019р. у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000245 від 30 жовтня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, надійшов 17 січня 2020 року до Збаразького районного суду Тернопільської області від Підволочиського районного суду Тернопільської області, згідно ухвали від 28 грудня 2019 року Тернопільського апеляційного суду, для судового розгляду.

22 січня 2020 року ухвалою Збаразького районного суду призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

Ознайомившись з обвинувальним актом, вислухавши сторони, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт, відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, підлягає поверненню прокурору.
При цьому, суд виходить з наступного.

Процесуальне значення обвинувального акта полягає в тому, що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи (осіб), якій висунуто обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК України).

В силу імперативного припису, викладеного у п.«а» ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Згідно ч.1 ст.20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають обов`язковому доказуванню в тому числі і подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Тобто, зі змісту вказаних норм закону вбачається, що формулювання обвинувачення, в тому числі, має містити відомості, що вказують на наявність в діях обвинуваченого складу злочину, який являє собою сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, визначених у кримінальному законодавстві.

Пунктом 5 частини 2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті, який надійшов на адресу Збаразького районного суду Тернопільської області 17 січня 2020 року, затвердженого прокурором ОСОБА_3 26.12.2019р., при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає встановленими, зазначено, що внаслідок спільних, умисних, злочинних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: перелому нижньої щелепи, синців та саден чола, забиття м`яких тканин правої щоки, садна правої гомілки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, також завдано значної шкоди громадському порядку, спричинено шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_10 наданих йому Конституцією України, правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканість, а також припинено дискотеку та роботу кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Нон Стоп), яка відбулась того вечора.

Теж саме встановлено і досудовим розслідуванням.
Однак, в обвинувальному акті не зазначено якими саме діями обвинувачених потерпілому ОСОБА_10 завдано значної шкоди громадському порядку, спричинено шкоду особистим інтересам наданих йому Конституцією України, правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканість, а також припинено дискотеку та роботу кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Нон Стоп), яка відбулась того вечора.
Також в обвинувальному акті не зазначено про спосіб вчинення обвинуваченими хуліганських дій відносно потерпілого ОСОБА_10 , тобто без наведення будь-яких обставин того, в чому саме виражається хуліганство відносно потерпілого ОСОБА_10 .. Отже, такий виклад обставин фактично лише дублює формулювання обвинувачення, не розкриваючи при цьому обставин, за яких вчинено злочин, відтак обов`язкових складових об`єктивної сторони хуліганство.
По епізодах обвинувачення вчинення хуліганських дій відносно потерпілого ОСОБА_10 кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, зокрема: спосіб вчинення щодо нього правопорушення взагалі відсутній. Наведені формулювання без розкриття способу вчинення злочину не дають змоги встановити склад злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.
Вищевикладене вказує на відсутність визначення меж висунутого обвинувачення у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Тому, наявні об`єктивно існуючі суперечності і неузгодженості свідчать про неконкретність обвинувачення.
З реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні взагалі відсутні відомості щодо потерпілого ОСОБА_10 .
З огляду на зазначене, на переконання суду, допущені порушення вимог кримінального процесуального закону є суттєвими, таке порушення вимог закону не може бути усунуте під час судового розгляду та порушує право на захист обвинувачених, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій пред`явлено конкретне обвинувачення, яке правильно сформульоване та викладене в обвинувальному акті.
Недотримання вказаних вимог закону органом досудового розслідування позбавляє суд можливості роз`яснити суть обвинувачення, тягне за собою невірний процесуальний порядок розслідування кримінального правопорушення, неправильне та повне встановлення всіх фактичних обставин вчиненого злочину та порушує права особи, якій злочином спричинена шкода і є безумовною умовою для повернення обвинувального акту.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «Обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австралії», №9783/82, п.79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (Велика Палата), №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», №29082/95, п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, в тому числі, прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи викладене вище, проаналізувавши обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що, у свою чергу, не дає стороні захисту можливості ефективної реалізації гарантованого права на захист від пред`явленого обвинувачення, права збирати та подавати докази чи оспорювати належність та допустимість доказів сторони обвинувачення. А відтак, на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору Кременецької місцевої прокуратури Тернопільської області.
Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_8 про здійснення судового провадження з його участю в режимі відеоконференції, суд, у зв`язку з поверненням обвинувального акта, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.314, 315, 369-372, 376, 395 КПК України, суд,-

постановив:

Обвинувальний акт, відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , обвинувачених за ч.2 ст.296 КК України у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000245 від 30 жовтня 2017 року, повернути прокурору Кременецької місцевої прокуратури Тернопільської області, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про здійснення судового провадження з його участю в режимі відеоконференції відмовити.
На дану ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Дана ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом.
Резолютивна частина даної ухвали суду складена, підписана і проголошена суддею 03 червня 2020 року.
Повний текст ухвали суду оголошений 04 червня 2020 року.

Суддя ОСОБА_11