Дата документу 10.06.2020 Справа № 323/2603/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/2603/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1006/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Новоданилівка Оріхівського району Запорізької області, громадянка України, маюча вищу освіту, не працююча, розлучена, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та їй призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоду 4000 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

17 серпня 2018 року приблизно о 14 год. 30 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , знаходячись на вул. Шевченка у м. Оріхів Запорізької області, навпроти Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, розташованого по вул. Шевченка, буд. 12, діючи з мотивів ревнощів, схопила правою рукою останню за волосся та потягнула за нього, спричинивши ОСОБА_9 фізичний біль. Крім того, з метою недопущення вчинення опору зі сторони потерпілої, ОСОБА_7 лівою рукою схопила ОСОБА_9 за її праву руку в верхній частині та утримувала, не даючи висмикнутися, чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 тілесне ушкодження у виді синця на правій верхній кінцівці, яке кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що саме ОСОБА_9 спровокувала конфлікт, ображала її, замахувалась руками та нанесла їй удар ногою, у зв`язку з чим, вона була вимушена захищатись, і жодних умисних ударів їй не наносила.

Звертає увагу, що відповідно до обвинувального акту вона нібито схопила потерпілу ОСОБА_9 лівою рукою за волосся, а іншою рукою за верхню частину руки потерпілої, проте в оскаржуваному вироку вказано інакше: правою рукою за волосся, а лівою за верхню частину руки потерпілою. Вважає, що в даному випадку суд фактично відступив від висунутого обвинувачення та змінив його, хоча в судовому засіданні прокурор обвинувачення не змінював.

Також зазначає, що безпосередньо потерпіла підтвердила той факт, що вона не наносила їй ударів, а лише тягнула за волосся та боляче стискала плече.

Крім того, свідок ОСОБА_11 під час допиту плутався в показаннях у частині того, якою саме рукою вона вхопила потерпілу за волосся, а якою за руку; вказаний свідок не був безпосереднім очевидцем події, його показання ґрунтуються лише на припущеннях, він не пояснив, яким саме чином прижав до себе потерпілу та відвів з місця події, і саме від його дій потерпіла могла отримати синець.

Свідок ОСОБА_12 також не була свідком події, вона лише повідомила, що бачила у неї свіжу кров на лівій нозі, хоча незрозуміло, яким чином вона це з`ясувала, особливо враховуючи, що вона не є медичним працівником.

Показання свідка ОСОБА_13 з приводу отриманих потерпілою тілесних ушкоджень повністю спростовуються висновком експерта № 136 від 22 серпня 2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 було виявлено лише синець на правій верхній кінцівці.

Вважає, що всі наявні докази є сфабрикованими, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є колегами потерпілої, а свідок ОСОБА_13 надала неправдиві покази.

За таких обставин вважає, що лише її колишній чоловік свідок ОСОБА_14 є об`єктивним свідком, який був на місці події та надавав суду правдиві покази, які не були взяті до уваги.

Також суд першої інстанції не врахував, що відразу після події вона була оглянута експертом, який підтвердив наявність у неї тілесних ушкоджень.

Вважає, що суддя повинна була заявити собі самовідвід, оскільки свідки та потерпіла є працівниками Оріхівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

З приводу цивільного позову зазначає, що суд не з`ясував, у чому полягають істотні порушення звичайного порядку життя потерпілої, яких вона зазнала душевних страждань, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, які вимушені зміни відбулися в її житті, а зроблено лише посилання на хвилювання потерпілої.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу без доповнень.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, зазначив, що встановлені судом фактичні обставини не відповідають обставин, викладеним в обвинувальному акті. Також зазначив, що обвинувачена умисно не завдавала потерпілій жодного тілесного ушкодження, тому в її діях відсутній склад інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, а її представник адвокат ОСОБА_10 також зазначила, що суд першої інстанції дослідив усе в повному обсязі та вірно встановив фактичні обставини справи, виклавши їх у вироку.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду вважав вирок суду законним та зазначив, що неузгодженість в частині того, якою рукою обвинувачена вхопила потерпілу за волосся, а якою за плече, жодним чином не впливають на правову кваліфікацію та об`єм обвинувачення, нічого нового суд не встановив, тому прокурор не повинен був змінювати обвинувачення. Також зазначив, що вина обвинуваченої повністю підтверджується показаннями потерпілої та свідків, а також висновком експертизи, які повністю узгоджуються між собою.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачену та її захисника, потерпілу та її представника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що коли вона запитала у потерпілої про стосунки з її чоловіком ОСОБА_14 , ОСОБА_9 відповіла нецензурною лайкою, після чого почала замахуватися на неї. ОСОБА_14 став між ними, але ОСОБА_9 знову намагалася нанести їй удари та попала по коліну. В цей час підійшов ОСОБА_11 , взяв потерпілу за руки і відвів її в сторону. На наступний день вона поїхала до судово-медичного експерта та зафіксувала наявні у неї тілесні ушкодження. Додатково повідомила, що потерпілу за волосся не брала, а можливо лише зачепила, коли хотіла відбити удар, за плече також потерпілу не тримала. Можливо тілесні ушкодження у потерпілої утворилися під час того, як ОСОБА_11 її відводив в сторону.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі обвинувачена повністю заперечувала факт умисного нанесення потерпілій легких тілесних ушкоджень.

Позиції обвинуваченої зводилась до того, що потерпіла сама спровокувала конфлікт та нанесла їй тілесні ушкодження, а виявлені у потерпілої тілесні ушкодження остання могла отримати від ОСОБА_11 в той момент, коли він відводив її в сторону.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченої та доведення в повному обсязі її вини саме в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції показала, що на запитання обвинуваченої про те, чому вона вхопила ОСОБА_14 за сідницю, вона обурилась та сказала, що нікого не чіпала. Після цього обвинувачена більше нічого не сказала та відразу схопила її правою рукою за волосся, а лівою рукою за її праве плече, аби вона не могла пручатися. Обвинувачена почала її тріпати та тягнути за волосся, одночасно утримуючи за руку та боляче стискаючи плече, при цьому, обвинувачена так опустила її обличчям до низу, що вона ледь не діставала до землі. Їй було дуже боляче, вона почала просити, аби обвинувачена її негайно відпустила. Обвинувачена після цього відпустила її плече, а волосся іншою рукою продовжувала тримати. Коли підбіг ОСОБА_11 , то обвинувачена відпустила її волосся. ОСОБА_11 відвів її в сторону. У неї почалась сильна істерика, вона почала дуже нервувати, плакати, і запитувати, за що так з нею вчинили. Обвинувачена її ображала нецензурною лайкою. Після цього обвинувачена ще трохи побула на місці події, а потім поїхала. Через деякий час обвинувачена повернулась до райвідділу поліції, і вона побачила у обвинуваченої певне тілесне ушкодження на коліні, невелику ранку, з якої йшла кров. Однак безпосередньо після самого конфлікту цього ушкодження на обвинуваченій не було. Додатково повідомила, що синець, який був у неї на правій руці, виник саме від дій обвинуваченої, остання повиривала їй волосся, яке випадало, був синець на руці.

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції показав, що він побачив, як обвинувачена правою рукою тримала потерпілу за волосся, а лівою рукою за її праве плече, при цьому міцно тягла її за волосся. Самого моменту, коли обвинувачена схватила потерпілу за волосся він не бачив, ударів також не бачив, обвинувачена просто смикала потерпілу за волосся та за руку. При цьому, потерпіла намагалася втриматись на руках, тому що у цей момент її голова доставала до її колін. В такому положенні потерпіла не мала фізичної змоги наносити обвинуваченій будь-які удари у відповідь, вона просто намагалася відчепити руку обвинуваченої від свого волосся. Він побачив, що обстановка стала накалятися, тому швидким кроком рушив до них. Потім обвинувачена відпустила потерпілу, а він прижав останню до себе та відвів в сторону. В цей момент ніяких ушкоджень та саден на обвинуваченій не було. Потерпіла була у дуже схвильованому стані, плакала та постійно говорила, що нічого не розуміє, чому з нею так вчинили. Через деякий час до райвідділу поліції приїхала обвинувачена на скутері, у якої на коліні було видно свіже ушкодження у вигляді свіжої каплі крові в районі колінної чашечки.

Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції показала, що про бійку обвинуваченої з потерпілою їй стало відомо від ОСОБА_14 , який зайшов до неї в кабінет та попросив забрати потерпілу до себе. ОСОБА_14 пояснив, що між ними сталася бійка у зв`язку з тим, що його дружині здалося, що у нього та потерпілої є особисті відносини. Коли вона вийшла на вулицю із райвідділу, вона дійсно побачила потерпілу, яка ходила та плакала. В цей час обвинуваченої біля райвідділу не було. Потерпіла була у дуже схвильованому стані, вона скаржилася їй на біль, оскільки обвинувачена вирвала шматки волосся, які вона при ній виймала з голови. В цей час обвинувачена під`їхала на скутері, ніяких наявних ушкоджень у обвинуваченої при цьому не було, вона дуже добре себе почувала. Через декілька годин вона з потерпілою вийшла з райвідділу на вулицю, у цей час підійшла обвинувачена, у якої на лівій нозі була свіжа рана, зідрана шкіра. Однак коли обвинувачена під`їжджала в перший раз до райвідділу та розшукувала потерпілу, у неї не було нічого на нозі.

Свідок ОСОБА_15 , яка працює медичною сестрою, у суді першої інстанції показала, що вона бачила у потерпілої підшкірну гематому правого плеча, забій м`яких тканин голови, вирване волосся та синяки на голові. При цьому потерпіла пояснювала, що вона була побита обвинуваченою. Потерпіла була у схвильованому емоційному стані, весь час плакала.

Крім того, судом першої інстанції були належним чином оцінені показання свідка ОСОБА_14 , допитаного за клопотанням сторони захисту, які були обґрунтовано визнані такими, що надані з метою уникнення обвинуваченою кримінальної відповідальності, оскільки, по-перше, вони повністю не узгоджуються з показаннями допитаних у судовому засіданні потерпілої, інших свідків та дослідженими документами, а по-друге, суперечать поясненням, які були надані ним під час проведення службового розслідування за місцем роботи (він вказував, що обвинувачена встигла схопити потерпілу за волосся, а він нахиляв свою голову, щоб йому не подряпали обличчя).

Враховуючи викладене вище, а також те, що обвинувачена та свідок на час події перебували у шлюбі та мають спільну дитину, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що свідок ОСОБА_14 є зацікавленою особою, тому його показання не можуть бути враховані як об`єктивні та неупереджені.

Разом з тим, підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідки також приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченої з боку потерпілої та свідків.

Показання вищезазначених потерпілої та свідків в суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з висновку експерта № 136 від 22 серпня 2018 року вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 виявлено синець на правій верхній кінцівці, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею та могло виникнути при обставинах та в час, вказаних потерпілою. Потерпілій ОСОБА_9 спричинено не менше однієї травматичної дії в ділянку правої верхньої руки (т. 1, а.с. 145-146).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 21 серпня 2018 року та фототаблиці до нього вбачається, як потерпіла ОСОБА_9 продемонструвала, за яких обставин ОСОБА_7 завдала їй тілесні ушкодження, і вказані показання узгоджуються з тими, які були надані нею в судовому засіданні (т. 1, а.с. 147-153).

Також в матеріалах кримінального провадження містяться протокол огляду місця події від 18 серпня2018 року, але наявні в ньому відомості, на думку колегії суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню (т. 1, а.с. 141-144).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що саме внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_7 були спричинені легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 .
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що визнаючи її винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд першої інстанції врахував лише неправдиві показання потерпілої, свідків та докази сторони обвинувачення, і не взяв до уваги докази її невинуватості.

Так, потерпіла та свідки надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченою злочину, їх показання повністю узгоджуються з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Колегія суддів також враховує позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка полягає в тому, що вона, як безпосередньо після вчинення щодо неї злочину, так і на стадії досудового розслідування під час проведення слідчого експерименту за її участі, а також протягом судового розгляду, надавала абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні пояснення та показання з приводу обставин вчинення щодо неї злочину обвинуваченою ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що переконливих підстав для обмови не лише потерпілою ОСОБА_9 , а й вищезазначеними свідками обвинуваченої ОСОБА_7 останньою не наведено. Між тим, щодо істотних обставин кримінального провадження показання потерпілої та цих свідків повністю узгоджуються, є логічними та послідовними, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань потерпілої та свідків, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у свідків підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує версію захисту з приводу неправдивості показань потерпілої та свідків.

Спростовані показаннями потерпілої та свідків і доводи обвинуваченої з приводу того, що потерпіла сама спровокувала конфлікт та нанесла їй удар ногою, оскільки всі свідки категорично повідомляли, що безпосередньо після конфлікту у обвинуваченої ніяких ушкоджень чи саден не було, і вже після того, як через деякий час вона знову повернулась до відділення поліції, у неї на коліні виявилось пошкодження у вигляді подряпини та свіжої крові на коліні лівої ноги.
До того ж, на користь версії обвинуваченої з цього приводу, окрім іншого, також жодним чином не свідчать показання свідків, які повідомляли, що потерпіла була дуже схвильована, скаржилася на біль, плакала, говорила, що не розуміє, чому з нею так вчинили.

Безпідставними також є доводи обвинуваченої про те, що свідок ОСОБА_12 не могла встановити час утворення у неї ушкодження на лівій нозі внаслідок того, що вона не є медичним працівником, оскільки на переконання колегії суддів, для встановлення того, чи є пошкодження на тілі та кров свіжими, не обов`язково необхідно мати медичну освіту та зазвичай достатньо життєвого досвіду людини.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що ОСОБА_9 могла отримати тілесні ушкодження від ОСОБА_11 в той момент, коли він відводив її в сторону з місця події, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказана позиція обвинуваченої є лише припущенням та її суб`єктивним відношенням до цього, і не є тією підставою, яка вказує на невинуватість ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу того, що суддя повинна була заявити самовідвід через те, що потерпіла та свідки є працівниками Оріхівського ВП ГУНП в Запорізькій області, оскільки вказана обставина не є підставою для відводу (самовідводу) судді в розумінні ст.ст. 75, 76 КПК України, таких обставин колегія суддів у даному випадку не вбачає, а обвинувачена не повідомляла про наявність певних обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченої в частині того, що суд першої інстанції вийшов за межі висунутого їй обвинуваченого, зазначивши в оскаржуваному вироку, що вона схопила потерпілу правою рукою за волосся, а лівою за верхню частину руки потерпілою, що суперечить викладеним в обвинувальному акті обставинам.

Так, під час проведення слідчого експерименту від 21 серпня 2018 року потерпіла ОСОБА_9 продемонструвала, за яких обставин ОСОБА_7 завдала їй тілесні ушкодження, натомість, вона не конкретизувала, якою саме рукою обвинувачена схопила її за волосся, а якою схопила за верхню частину руки.

В обвинувальному акті було зазначено, що обвинувачена ОСОБА_7 схопила потерпілу ОСОБА_9 лівою рукою за волосся, а іншою рукою (не конкретизуючи якою саме) за її праву руку в верхній частині.

Разом з тим, під час допиту в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 детально показала та конкретизувала, що обвинувачена схопила її саме правої рукою за волосся, а лівою рукою за праве плече.

Такі показання потерпілої повністю підтвердив свідок ОСОБА_11 , який надав аналогічні пояснення з цього приводу.

Таким чином, суд першої інстанції лише конкретизував фактичні обставини, встановлені органом досудового розслідування, що на думку колегії суддів не можна вважати виходом за межі ст. 337 КПК України, оскільки правова кваліфікація дій обвинуваченої, обсяг обвинувачення чи спосіб спричинення потерпілій тілесних ушкоджень не змінювались.

З цих же підстав у прокурора не було підстав для зміни обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо наявності сумнівів з приводу доведеності її вини є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

З матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченої.

Доводам обвинуваченої у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченою можливо з призначенням їй покарання у вигляді штрафу в мінімальному розмірі.

Крім того, доводи апеляційної скарги в частині цивільного позову, на переконання колегії суддів, також є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції було належним чином вмотивовано розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування, оскільки внаслідок нанесення потерпілій тілесних ушкоджень вона зазнала фізичного болю та душевних страждань, переживала певні хвилювання, у неї відбулися вимушені зміни в житті, вона отримала емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги про скасування вироку, в тому числі і в частині вирішення цивільного позову.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4