Справа № 520/4561/15-к
Провадження № 1-кп/520/356/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.12.2019 року місто Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001114 від 21.02.2013 року у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, Красноярського краю, Єнісейського району, с. Новомаклаково, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, інваліда 3 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358 та ч.3 ст.190 КК України

ВСТАНОВИВ:

На початку лютого 2012 року, більш точна дата та час не встановлені, ОСОБА_4 , були надані попередньо підроблені документи для подальшого надання до ПАТ «Ідеа Банк» для незаконного отримання грошових коштів шляхом оформлення кредиту під приводом купівлі транспортного засобу з метою заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами, що належать ПАТ «Ідеа Банк».

28.02.2012 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні ТОВ «МВП АВТО», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, буд. № 86, достовірно знаючи, що він ніде не працює та немає ніяких офіційно підтверджених доходів, надав співробітникам ПАТ «Ідеа Банк», підроблену довідку № 18 від 06.02.2012 року про доходи ОСОБА_4 , про те, що він нібито працює з2007 року в ТОВ «КЛМ-ГРУПП» і займає посаду заступника директора та йому нарахована заробітна плата за шість місяців (з серпня 2011 року по січень 2011 року), у загальній суму 84 000 грн., що містить завідомо неправдиві відомості про платоспроможність ОСОБА_4 , і джерела його доходів від підприємницької діяльності. Відповідно до відомостей з Головного управління Міністерства доходів в Одеській області, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), не перебуває на податковому обліку в державних податкових інспекціях ГУ Міністерства доходів в Одеській області як підприємець. Також ОСОБА_4 не перебуває на податковому обліку як засновник, директор та головний бухгалтер будь-яких підприємств в державних податкових інспекціях ГУ Міністерства доходів в Одеській області.

Після чого, ОСОБА_4 , при відсутності наміру на дійсне виконання умов за кредитним договором, не маючи наміру повертати ПАТ «Ідеа Банк», грошові кошти, фактично уклав кредитний договір № 910.13438 з ПАТ «Ідеа Банк», згідно якого Банк надав ОСОБА_4 кредит у сумі 168 423, 40 грн., на строк 36 місяців для фінансування купівлі транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 .

Згідно п.1 договору застави транспортного засобу № 910.13438 від 09.04.2012 року, для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 910.13438 від 27.02.2012 року та всіма додатками до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, заставодавець передав заставодержателю транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований РЕВ № 8 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 17.02.2012. Предмет застави зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Після отримання на своє ім`я кредиту для купівлі автомобіля, ОСОБА_4 , шляхом обману та зловживаючи довірою заволодів майном Банку на суму 168 423, 40 грн., після чого за попередньою домовленістю з невстановленими особами, передав автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , невстановленим знайомим Особи_М (матеріали кримінального провадження у відношенні якого виділенні в окреме провадження).

02.03.2012 року, незважаючи на те, що зазначений автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», перебував у заставі Банку згідно вищезазначеного договору, невстановлені особи, яким ОСОБА_4 був переданий автомобіль, зняли його з обліку та продали ОСОБА_6 , без письмового повідомлення Банку. При цьому грошові кошти Банку за договором кредиту повернуті не були.

Далі, після продажу невстановленими особами зазначеного вище автомобіля, за оформлення та отримання кредиту на своє ім`я, ОСОБА_4 частинами отримував грошову винагороду, а саме, частину грошових коштів отримав при зустрічі з Особою_М в розмірі 700 доларів США, при цьому Особа_М пояснила, що передає ОСОБА_4 1 000 доларів США, з яких 300 доларів він забрав собі за посередництво. Далі, в середині березня 2012 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_4 спільно зі своєю дружиною ОСОБА_7 , зателефонував Особі_М з ціллю отримання решти коштів, який в свою чергу передав номер телефону невстановленої особи, який в подальшому частинами передавав грошові кошти дружині ОСОБА_4 ОСОБА_8 різними способами, а саме: через маршрутний автобус і при особистій зустрічі, на загальну суму близько 1 000 доларів США, які були в подальшому передані ОСОБА_4 .

Таким чином, умови вищезазначеного кредитного договору не виконані, а ОСОБА_4 разом з невстановленими особами своїми умисними діями, шляхом обману, заволодів чужим майном у великих розмірах, чим спричинив матеріальну шкоду ПАТ «Ідея Банк», на загальну суму 168 423, 40 грн., що у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, встановлений на перше січня 2012 року.

З урахуванням вищезазначених обставин, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.358 та ч.3 ст.190 КК України, за кваліфікуючими ознаками - використанням завідомо підробленого документу та заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах.

Допитний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі, при цьому не оспорюючи фактів викладених у обвинувальному акті. Дійсно оформлював кредитний догорів за підробленими документами на автомобіль марки «Тойота», при цьому не працюючи директором у товаристві та не займав посаду директора, після чого вказаний транспортний засіб було продано. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що більше не буде скоювати кримінальних правопорушень. Просив розглянути справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують його особистість. Також, обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи.

За таких обставин, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особистість, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358 КК України, та ч.3 ст.190 КК України, за кваліфікуючими ознаками використанням завідомо підробленого документу та заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановленої ст.50 КК України його мети, кари, виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування в повному обсязі матеріальної шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: суспільну небезпеку і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, тяжкість скоєного, позитивну характеристику, його щире каяття в скоєному, активну участь у розкритті кримінального правопорушення, відшкодування в повному обсязі матеріальної шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення, а також думку потерпілого, якій претензій матеріального та морального характеру не має, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням у відповідності до ст.75 КК України.

Разом з тим, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 в силу ст.89 КК України не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувалася, характеризується позитивно, вину у вчиненому кримінальному правопорушенню визнав у повному обсязі, крім того вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, відноситься до кримінальних правопорушень невеликої тяжкості, строк давності за яким не зупинявся та не переривався, та таким чином строк давності за вчинене ним кримінальне правопорушення на теперішній час минув, суд приходить до висновку, що на підставі ст.49 КК України, ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, так як з моменту скоєння кримінального правопорушення пройшло більше ніж 3 роки, строки давності по вказаній статті сплинули у литому 2015 року.
Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 110, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395, КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358 та ч.3 ст.190 КК України та призначити покарання:

-за ч.4 ст.358 КК України у вигляді 2 років обмеження волі, звільнивши останнього від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давностіпритягнення до кримінальної відповідальності

-за ч.3 ст.190 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Речові докази по кримінальному провадженню зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1