Дата документу 03.12.2019 Справа № 334/3193/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/3193/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1523/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак, Запорізької області, громадянина України, який не одружений, має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 31 березня 2004 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним строком на 2 строки,
- 09 липня 2004 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з випробувальним строком на 2 строки,
- 05 грудня 2004 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково14 листопада 2007 року;
- 21 травня 2008 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 04 лютого 2011 року за відбуттям строку покарання;
- 08 січня 2013 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.297 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 29 квітня 2014 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнився 21 лютого 2019 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник-адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 20 березня 2019 року.
У відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України, у строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнити останнього від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 3 роки.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої уваги не надав належну оцінку тому, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав, щиро розкаявся, сприяв слідству у встановленні істини, автомобіль був повернутий власнику, у зв`язку із чим потерпілий не пред`явив цивільний позов. Крім того, в момент угону автомобіля обвинувачений на дорозі правило дорожнього руху не порушував, при зупинці та затриманні опір не чинив, добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння. Також, обвинувачений на обліках у лікаря нарколога не перебуває, працював, проживав у цивільному шлюбі. Крім того, у вироку суд не зазначив про те, що захисник приймав у часті у судовому розгляді.

Згідно з вироком суду, 19 березня 2019 року близько 22.00 год. ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прибув до будинку АДРЕСА_2 , де шляхом пошкодження замку дверей проник до салону автомобіля «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у кузові бежевого кольору, номер кузову НОМЕР_2 , який належіть на праві власності ОСОБА_9 , та в подальшому, за допомогою переривання проводів, привів двигун у робочій стан та почав рух на вказаному автомобілі від будинку 5 по вул. Сергія Синенка в бік вул. Рекордна в м. Запоріжжя, тим самим незаконно заволодів зазначеним транспортним засобом, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на суму 54580 грн.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в межах заявлених вимог; прокурора, який заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги захисника, вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винними, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 про суворість призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працює, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав визнання вини та щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не визнано.

Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.289 КК України.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, раніше до обвинуваченого застосовувалось звільнення від відбування покарання та умовно-дострокове звільнення, однак ОСОБА_6 знову вчиняв злочини, що свідчить про те, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків та на шлях виправлення не став, ніде не працює, міцних соціальних зв`язків не має, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання, в т.ч. і для застосування ст.69 КК України, а також не вбачає достатніх підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75, 75 КК України.

З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого у сукупності, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не можна вважати надто суворим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням на строк, вказаний у вироку, оскільки таке покарання є справедливим і воно сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду Запорізької області від 16 липня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.289 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4