ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/983/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/148/20 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Кременецького районного суду від 20 лютого 2020 року.

Даним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Пробіжне, Чортківського району; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянка України, з середньою освітою, одружена, не працює, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше судима: 21.08.1991 року Чортківським районним судом за ч.1 ст. 140 КК України (в редакції 1960 р.) до позбавлення волі на строк 1 рік, 21.08.1991 року звільнена по амністії; 19.11.1992 року Тернопільським міським судом за ч. 2 ст.140 КК України (в редакції 1960 р.) на 1 рік 6(шість) місяців позбавлення волі, 15.02.1994 року звільнена по відбуттю строку покарання; 10.07.1995 року Тернопільським міськрайонним судом за ст. 140 ч.2, ст. 17, ст. 42 КК України (в редакції 1960 р.) на 2 роки позбавлення волі, 25.01.1997 року звільнена по відбуттю строку покарання; 13.02.2002 року Тернопільським міськрайонним судом за ч. 1 ст.140, ч. 2 ст. 185, ст. 42 КК України (в редакції 2001 р.) на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України (в редакції 1960 р.) засуджена умовно з іспитовим строком 1 рік; 23.12.2002 року Тернопільським міськрайонним судом за ст.185 ч. 2, 69 КК України до сплати штрафу в розмірі 510 грн.; 18.09.2003 року Тернопільським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 2 КК України до сплати штрафу в розмірі 550 грн.; 01.02.2005 року Тернопільським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 2 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 15.03.2007 року Теребовлянським районним судом за ст. 185 ч. 2, 69 КК України до сплати штрафу в розмірі 560 грн.; 24.03.2008 року Бучацьким районним судом за ст. 185 ч. 2, ст.75, п.2, 3, 4 ст. 76 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки та штрафом в розмірі 560 грн.; 30.06.2010 року Кременецьким районним судом за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 5 місяців позбавлення волі, 02.03.2012 року звільнена по відбуттю строку покарання; 06.09.2012 року Тернопільським міським судом за ч.2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі; 18.11.2015 року Кременецьким районним судом за ст. 124 КК України на 5 місяців арешту; 12.05.2016 року Зборівським районним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; 01.06.2017 року Кременецьким районним судом за ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненої 01.06.2017 року після повного відбуття покарання (зараховано день за два),

засуджена за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України на 2 роки обмеження волі, із застосування ст.69 КК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , маючи не зняту на не погашену судимість за скоєння умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не стала, а вчинила новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

03 грудня 2017 року приблизно о 11 год. 50 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на ринку в м.Ланівці Тернопільської області, помітила як ОСОБА_12 помістила у зовнішню праву врізну кишеню пальто, у яке була одягнута, гаманець з грошовими коштами. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_8 03 грудня 2017 року приблизно о 11 год. 50 хв., діючи саме з корисливих мотивів, наблизилась на зручну відстань до ОСОБА_12 та, помістивши свою руку у кишеню її пальто, здійснила спробу витягнути з кишенні пальто потерпілої гаманець з грошовими коштами в сумі 1037 гривень.

Потерпіла ОСОБА_12 , помітивши злочинні дії здіснила спробу припинити такі злочинні дії шляхом утримання гаманця своєю рукою у власній кишені. Однак ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що її дії стали носити відкритий характер, з метою доведення злочину до кінця, шляхом ривка, відкрито викрала гаманець з горошовими коштами в сумі 1037 гривень, якого ОСОБА_12 утримувала в руці, після чого здійснила спробу зникнути з місця події.

Надалі, потерпіла почала кричати та вимагати, щоб ОСОБА_8 повернула їй гаманець з грошовими коштами. Проте, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що її протиправні дії помічені потерпілою та, ігноруючи її вимогу повернути гаманець з грошовими коштами, продовжуючи реалізувати свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, намагалася втекти з місця своєння злочину, проте була зупинена громадянами, в результаті чого не змогла довести свої злочинні наміри до кінця з причин, що не залежали від її волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та призначити ОСОБА_8 покарання у виді арешту на строк чотири місяці, яке є співрозмірним скоєному діянню та особі обвинуваченої.

Вказує, що судом при призначенні їй покарання не враховано, що ОСОБА_13 повністю визнала вину у вчиненому, а також пом`якшуючі обставини: щире каяття, активно сприяла органам досудового розслідування та суду у встановленні істини у справі. Крім цього, обвинувачена відшкодувала шкоду потерпілій у повному обсязі, остання жодних претензій до обвинуваченої немає, просила її суворо не карати. Тому вважає, що у суду були підстави для застосування ст. 69 КК України і призначення більш м`якого покарання, ніж обмеження волі, зокрема арешту.

Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах захисника ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляцію, просить її задовольнити, в судових дебатах прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, вважає що суд неправомірно застосував до обвинуваченої покарання у виді обмеження волі, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченої слід задовольнити з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який її засуджено та кваліфікація її дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, досліджувалися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України та в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом з тим, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , в повній мірі не врахував наявні у справі пом`якшуючі покарання обставини та дані щодо особи засудженої.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд першої інстанції вірно врахував, що ОСОБА_8 вчинила закінчений замах на злочин, який відноситься до тяжких злочинів, визнала свою вину, щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, відшкодувала шкоду, врахував її особу, ставлення до скоєного, думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинувачену та дійшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування щодо неї норми ст.69 КК України, а саме призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст. 186 КК України.

Проте, обираючи міру покарання за вчинений злочин щодо ОСОБА_8 у вигляді обмеження волі із застосуванням вимог ст. 69 КК України, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що на утриманні обвинуваченої ОСОБА_8 перебуває троє дітей, з яких ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент винесення вироку не виповнилося чотирнадцять років.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Беручи до уваги вищевказані обставини, особу обвинуваченої, тяжкість вчиненого нею злочину, пом`якшуючі обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілої, колегія суддів приходить до висновку про можливість визначення обвинуваченій ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді арешту на чотири місяці, яке, на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, в цій частині, змінити вирок Кременецького районного суду від 20 лютого 2020 року та пом`якшити призначене обвинуваченій покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Кременецького районного суду від 20 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді