Провадження № 1-кп/756/641/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за № 0000076 від 05.01.2019 року на підставі обвинувального акту щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, без місця реєстрації, відповідно до обвинувального акту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на час проведення підготовчого судового засідання проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (зі слів), раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини - амфетаміну - для власного вживання без мети збуту, після чого останній замовив через мережу інтернет у невстановленої особи психотропну речовину амфетамін - без мети збуту.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, 05.01.2019 ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12, біля ТРЦ «Караван» знайшов загорнутий у паперову обгортку білого кольору прозорий поліетиленовий крафт-пакет із вмістом у ньому психотропної речовини -амфетаміну, яку останній попередньо замовив через мережу інтернет для власного вживання без мети збуту. Піднявши вказаний пакет, ОСОБА_3 поклав його до лівої зовнішньої кишені пальто, у яке був одягнений, тим самим незаконно придбав та почав зберігати психотропну речовину - амфетамін для власного вживання без мети збуту, після чого пішки направився в особистих справах. Цього ж дня приблизно о 04 год. 55 хв. ОСОБА_3 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 32/2, був зупинений працівниками поліції. На запитання останніх щодо наявності у нього заборонених засобів чи речовин, ОСОБА_3 повідомив, що він незаконно зберігає при собі психотропну речовину - амфетамін, для власного вживання без мети збуту. У зв`язку з цим на місце події була викликана слідчо-оперативна група Оболонського УП ГУНП у м. Києві, після приїзду якої ОСОБА_3 у присутності двох понятих самостійно дістав із лівої зовнішньої кишені пальто, у яке був одягнений, та добровільно надав працівникам поліції поліетиленовий крафт-пакет із вмістом у ньому психотропної речовини амфетаміну, яку ОСОБА_3 незаконно безоплатно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Встановлено, що надана на дослідження порошкоподібна речовина рожевого кольору містить у своєму складі психотропну речовину - амфетамін, масою 0,417 грама.

Амфетамін, згідно з Постановою Кабінету Міністрів № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Список №2 психотропних речовин, обіг яких обмежено» в «Таблиці ІІ» є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, підтвердивши обставини вчиненого. Зокрема, ОСОБА_3 повністю підтвердив час, місце, спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, не оспорюючи виду та маси придбаної ним психотропної речовини, яку він після придбання почав зберігати в кишені пальто, в яке він був одягнений того дня, з метою подальшого власного вживання, без мети збуту. Обвинувачений не оспорює і інші обставини, викладені в пред`явленому йому обвинуваченні. Відповідаючи на питання суду ОСОБА_3 показав, що наркотичні засоби він не вживав і не вживає, а вживав лише психотропну речовину амфетамін, в результаті чого у нього розвинулася наркотична залежність від цієї речовини. Однак, 03.02.2020 він добровільно звернувся до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» для лікування від наркологічної залежності. На даний час він успішно пройшов повний курс лікування у період з 03.02.2020 по 18.02.2020, що підтверджується довідкою № 751751, виданою вищевказаним медичним закладом. Умов режиму лікування він не порушував, у зв`язку з чим має підлягати звільненню від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 подав до суду відповідне письмове клопотання, в якому, посилаючись на п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002, він просить застосувати до нього ч. 4 ст. 309 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності за вчинене, а дане кримінальне провадження закрити в порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України .

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Всім учасникам судом було роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.ст. 65-67 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання, згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.
При цьому суд враховує і правову позицію ККС Верховного Суду, відповідно до якої каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження та безпосередньо в судовому засіданні. Має значення і ставлення винної особи до вчинених нею порушень та її поведінка після вчинення злочину.
Приходячи до висновку про відсутність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, суд звертає увагу на те, що про своє розкаяння обвинувачений в судовому засіданні взагалі не говорив. Крім того, в матеріалах справи наявна інформація Шевченківського УП ГУНП в м. Києві про те, що з 14.01.2020 слідчим відділом ВП № 4 розслідується кримінальне провадження № 00000394 відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 307 КК України. Не дивлячись на поставлене судом обвинуваченому питання про це, він таку інформацію приховав. Однак, на вказане питання суду обвинувачений повідомив, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження щодо нього за ч. 2 ст. 309 КК України, яке надійшло нещодавно.

Відтак, ні вербального, ні фактичного щирого каяття ОСОБА_3 по відношенню до вчиненого ним 05.01.2019 злочину суд не знайшов.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно зі ст. 67 КК України, судом також не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому, судом враховується відношення ОСОБА_3 до вчиненого, а також те, що обвинувачений у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога станом на час досудового розслідування не перебував (відповідно до наданих довідок), ніде офіційно не працевлаштований, не займається підприємництвом, про свій майновий стан ОСОБА_3 суду нічого не повідомив та наявність в нього будь-яких доходів не підтвердив. Він з 2018 року не має зареєстрованого місця проживання, постійно міняючи фактичне місце проживання.

Відповідно до характеристики з місця проживання - ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , скарг від мешканців будинку на нього не надходило. Зазначена адреса не відповідає тій, яка вказана в обвинувальному акті, а також не відповідає тій адресі, про яку під час судового розгляду повідомив суду сам обвинувачений.

Враховуючи відсутність у ОСОБА_3 роботи та доходів суд дійшов висновку, що із передбачених санкцією ч. 1 ст. 309 КК України альтернативних видів кримінального покарання обвинуваченому немає можливості призначити ні штраф (не дивлячись на те, що про це просив прокурор), ні виправні роботи.
Відтак, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на певний строк. А з врахуванням того, що ОСОБА_3 раніше не був судимим та злочин вчинив вперше, то враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійшов до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування ним покарання, а тому приймає рішення про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України, вважаючи, що його виправлення ще можливе без ізоляції від суспільства, поклавши при цьому на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Суд переконаний, що саме таке покарання буде наразі справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Судові витрати на проведення судової хімічної експертизи у даному кримінальному провадженні, які складають 1256 грн. 08 коп. слід стягнути з ОСОБА_3 , на користь держави.
Речовий доказ у кримінальному провадженні - амфетамін масою 0,417 грама, якийзберігається в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві, слід знищити.

Відмовляючи обвинуваченому у задоволенні клопотання про звільнення його від кримінальної відповідально щодо нього, суд виходить з наступного.

Відповідно до правової позиції ККС Верховного Суду, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України, на підставі ч. 4 ст. 309 цього Кодексу (добровільне звернення особи до лікувального закладу і початок лікування від наркоманії), суд має з`ясувати, чи дійсно особа: страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї; звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено; ставила за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

По-перше, ОСОБА_3 не перебував на обліку в лікаря-нарколога до моменту звернення за медичною допомогою до Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», де, відповідно до виданої довідки, він з 03.02.2020 по 18.02.2020 перебував на лікуванні в режимі денного стаціонару з діагнозом «розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин. Вживання зі шкідливими наслідками». Відтак, у наданій стороною захисту довідці Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 18.02.2020 не зазначено, що ОСОБА_3 страждав на наркоманію, потребував лікування від наркоманії та пройшов курс лікування саме від наркоманії.

Статтею 1 Закону України від 15 лютого 1995 р. №62/95-ВР "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" передбачено, що наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною. У діагнозі ж, вказаному у наданій суду довідці про результати лікуванн ОСОБА_3 , відсутнє посилання на психічну або фізичну залежність останнього від наркотичного засобу або психотропної речовини, та, крім того, у довідці йде мова про вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, а не про зловживання ними, як це передбачено у визначенні поняття наркоманії у статті 1 вищенаведеного Закону.

Поряд з цим, суд звертає увагу і на те, що за визначенням статті 1 вказаного вище Закону, особа, хвора на наркоманію, це особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз "наркоманія".

З наданої стороною захисту довідки вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 медичного обстеження відповідно до Закону України від 15 лютого 1995 р. №62/95-ВР "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" не проходив і діагноз «наркоманія» в нього відсутній. Наведений вище Закон передбачає, що медичне обстеження це обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу "наркоманія".

Цим же Законом визначено, що добровільне лікування це лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника.

Статтею 13 Закону України від 15 лютого 1995 р. №62/95-ВР "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" визначено, що медичний огляд проводиться за направленням поліцейських, а медичне обстеження - за направленням лікаря-нарколога.

Статтею 14 названого вище Закону, яка регулює питання доброввільного лікування осіб, хворих на наркоманію, передбачається, якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз "наркоманія", потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар-нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування. Невідкладні лікувальні заходи для усунення залежності особи від наркотичних засобів або психотропних речовин проводяться в режимі госпіталізації у визначеному для цього спеціалізованому медичному закладі.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 не проходив медичного обстеження у розумінні ст. 13 Закону України від 15 лютого 1995 р. №62/95-ВР "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними", йому не встановлено відповідний діагноз «наркоманія» з усіма необхідними ознаками, перебаченими у ст. 1 вказаного вище Закону та він не є особою, хворою на наркоманію, у розумінні цієї ж правової норми. Відтак, ОСОБА_3 і не проходив добровільного лікування, як особа, хвора на наркоманію, у порядку, передбаченому ст. 14 Закону, оскільки такого лікування він не потребував (за результатами медичного обстеження лікар-нарколог на вказане лікування його не направляв).

Період лікування ОСОБА_3 з 03.02.2020 по 18.02.2020, вказаний у наданій ним довідці, близько збігається у часі з внесенням 14.01.2020 відносно нього Шевченківським УП ГУНП в м. Києві відомостей в ЄРДР про злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України. Після всього цього обвинуваченому не завадило ще й мати кримінальне провадження за ч. 2 ст. 309 КК України, яке, з його слів, нещодавно надійшло на розгляд до Пордільського районного суду м. Києва.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 звернувся до лікувального закладу і 03.02.2020 розпочав лікування вимушено, оскільки ставив за мету не вилікуватися від наркоманії, а ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого

проживання, роботи,

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу),

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експертів у розмірі 1256 гривень 08 копійок.

Речовий доказ у кримінальному провадженні амфетамін масою 0,417 грама - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1