МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/88/20 Головуюча суду першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004364 за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 липня 2019 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно непрацюючого, раніше неодноразово судимого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

- визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:
прокурори: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений: ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 липня 2019 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає вирок суду першої інстанції є незаконним.
На переконання апелянта, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження,
Стверджує, що судом допущено істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив факт ознайомлення ним з матеріалами провадження, не заперечував проти того, що в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування містяться його підписи про ознайомлення з матеріалами, заперечував лише той факт, що його не ознайомлено саме в той час та дату, котра була вказана в протоколі, а саме 23 жовтня 2017 року у період з 13.00 до 13.30 год.
За такого, прокурор вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про не ознайомлення обвинуваченого з матеріалами провадження та визнання в подальшому доказів наданих стороною обвинувачення недопустимими.
Також вважає, що суд, в порушення вимог статті 94 КПК України, оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення.
Вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, в період часу з 17 квітня 2017 року по 21 квітня 2017 року, будучи раніше неодноразово судимим за корисливі майнові злочини, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, діючи з корисливих спонукань, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, під вигаданим приводом здійснення угоди купівлі-продажу, шляхом зловживання довірою та обману, який виразився у приховуванні дійсного наміру заволодіти чужим майном та повідомленні неправдивих відомостей, щодо наявності у нього коштів, не маючи на меті виконувати домовленість та здійснювати будь-який розрахунок, перебуваючи на території гаражного кооперативу «Коларова», який знаходиться в пров. Кирило-Мефодіївському в мікр. Терновка в м. Миколаєві, куди приїхав напередодні, побачивши автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ 4502», 1987 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , переконав законного користувача автомобіля ОСОБА_10 передати йому вказаний автомобіль, власником якого є ОСОБА_11 , вартістю 25 000 гривень, яким, всупереч волі законного користувача, незаконно заволодів, безоплатно обернувши його на свою користь та розпорядившись ним на свій розсуд.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини, мотиви ухваленого рішення.

Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, пояснення прокурорів на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника про її безпідставність, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апелянтом порушується питання про скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1)встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 КПК України, тобто:
-судове рішення ухвалено незаконним складом суду;
- судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою;
-судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою;
- судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;
- порушено правила підсудності;
-у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Жодної із вищезазначених підстав для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції апелянтом не зазначено.
За змістом статі 62 Конституції України, під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами статті 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.
Відповідно до статей 86, 87 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Перевіривши вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надавши оцінку доказам на предмет їх допустимості та достатності для підтвердження висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зібрані стороною обвинувачення докази є недопустимими та недостатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Такий висновок суду першої інстанції достатньо мотивований.
Так, згідно статті 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Якщо сторона обвинувачення не здійснить відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту, то суд не має права допустити відомості, що містяться в цих матеріалах, як докази.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, згідно протоколу про надання підозрюваному доступу до матеріалів досудового розслідування, відкриття матеріалів ОСОБА_7 здійснювалось 23 жовтня 2017 року в період часу з 13:00 до 13:30 год. Після чого, 23 жовтня 2017 року було складено обвинувальний акт, який затверджено прокурором та в той же день надіслано до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Разом з тим, як вірно зазначено у вироку суду першої інстанції, згідно відповіді начальника ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 1 грудня 2017 року, за період тримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» ув`язненого ОСОБА_7 в умовах слідчих кабінетів відвідувала слідчий Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 19 жовтня 2017 року з 14 г. 35 хв. до 15 г. 10 хв., та 25 жовтня 2017 року з 09 г. 30 хв. до 09 г. 45 хв. Працівники Миколаївської місцевої прокуратури №1 в цей період часу ОСОБА_7 не відвідували.

Із вищезазначеного слідує, що слідчий Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ознайомити обвинуваченого ОСОБА_7 з матеріалами досудового розслідування до складання обвинувального акту та направлення його до суду першої інстанції не могла, оскільки 19 жовтня 2017 року досудове розслідування не було закінчено, а 25 жовтня 2017 року матеріали даного кримінального правопорушення вже перебували у Центральному районному суді м. Миколаєва.

Відповідно до пункту b частини 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше має право мати час і можливість необхідний для підготовки свого захисту.

Відсутність чіткої дати ознайомлення обвинуваченого ОСОБА_7 з матеріалами досудового розслідування свідчать і про порушення зазначеної норми Конвенції.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо сумніву у відкритті матеріалів досудового розслідування і потерпілій ОСОБА_13 .

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення положень КПК України, у тому числі порушень статті 290 КПК України, а відтак, вірно визнав усі докази, які отримані під час досудового розслідування, недопустимими.

При цьому, надаючи оцінку іншим доказам, зокрема, показанням свідків та потерпілої, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх такими, що не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Так, виходячи з показань потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , які були надані в суді першої інстанції, ними підтверджено лише факт укладення обвинуваченим ОСОБА_7 угоди купівлі-продажу автомобіля. Дані щодо незаконного заволодіння обвинуваченим ОСОБА_7 транспортним засобом поза волею законного володільця та наявності у останнього умислу на незаконне заволодіння автомобілем ще до укладення угоди, вказаними свідки та потерпілою ненаведені.
Підстав для скасування вироку суду першої інстанції і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, які визначені КПК України, а також порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність висновків суду першої інстанції та були б безумовною підставою для скасування вироку суд, судом апеляційної інстанції не встановлено.
За такого, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: