Справа № 362/5868/19
Провадження № 1-кс/362/2054/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року слідчий суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 , погодженого із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001345 від 29.09.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 cт.187 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 ,-

в с т а н о в и в:
01.10.2019 р. до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся слідчий Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України ОСОБА_6 .
Клопотання мотивовано наступним.
В ході досудового розслідування встановлено, що 29.09.2019, приблизно о 02 год. 00 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , розпивали спиртні напої. Останні, після вживання алкоголю, вирішили піти до ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , щоб забрати грошові кошти, які останньому були наданні ОСОБА_6 , як завдаток за придбання земельної ділянки.
Проникнувши на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 , маючи спільний прямий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_8 , а саме нанесенням ОСОБА_6 2-3-х ударів правою рукою, зібраною в кулак в обличчя потерпілого, а також чисельних ударів нижніми кінцівками по тілу ОСОБА_8 , відкрито заволоділи належним потерпілому майном, а саме: бензопилою марки Stihl MS 180, ударною дриль марки Vorhut VD65, кутовою шліфувальною машиною марки Stark AG1350, зварювальним апаратом марки Sturm AW97/235.
Після вказаних дій, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим потерпілому завдано матеріального збитку.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а саме у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в житло.
Підозра ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, обґрунтовується наявними матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.09.2019 р., протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протоколом огляду місця події від 29.09.2019 р., протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 29.09.2019, протоколами затримання осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 29.09.2019, протоколами допиту підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 29.09.2019, протоколами обшуків від 29.09.2019 р., протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_11 від 30.09.2019, протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками.
Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності у вчинені кримінального правопорушення, а також питання належності та допустимості доказів вирішуються під час судового провадження, а саме під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, є завданням досудового розслідування, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сприятиме швидкому, всебічному і об`єктивному дослідженню обставин у вказаному кримінальному провадженні.
Посилання на один або кілька ризиків:
- перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України;
- перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити речові докази які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто наявний ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України;
- перебуваючи на волі ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст.177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
Вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, носять характер особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, а також той факт, що ОСОБА_6 офіційно не працює, не має офіційних джерел отримання прибутку та у сукупності аналізуючи докази, здобуті у вказаному кримінальному провадженні на даний час існують підставі вважати про наявність вищевикладених ризиків.
ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.
Реальним є ризик того, що підозрювана особа переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду, оскільки у разі визнання її винною у вчиненні даного злочину, останній загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.
Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).
Враховуючи вищевикладене, а також обставини вчинення ОСОБА_6 злочину, існує реальний ризик залишення ним території м. Києва та Київської області з метою переховуватися від органів розслідування та суду, в будь-який час, задля уникнення кримінальної відповідальності.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, необхідно зазначити, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні необхідно зазначити наступне, кримінальне провадження перебуває на початковій стадії досудового розслідування, а тому, може виникнути необхідність у встановлені та додатковому допиті свідків. Враховуючи, що ОСОБА_6 достовірно відоме ймовірне місце знаходження свідків, останній може незаконно впливати на них з метою зміни їх показів.
Також наявний ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити речові докази, необхідність вилучення яких може виникнути в ході досудового розслідування.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного, а також враховуючи можливість перешкоджання кримінальному провадженню унеможливлює застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.
Застосування домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_6 є неможливим, оскільки, перебуваючи на волі останній може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.
Окрім цього, ОСОБА_6 немає постійного місця роботи та законного джерела доходів, що свідчить про відсутність в нього стійких соціальних зв`язків, що дає підстави вважати про його можливе уникнення від явки до органів слідства шляхом зміни свого місця проживання.
Беручи до уваги те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за скоєння якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речові докази, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
У зв`язку з зазначеним, слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним клопотання.
Прокурор і слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити. Прокурор зазначив, що на даний час потрібно провести експертизу вартості викраденого майна, експертизу щодо визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого. Потрібен час для збирання доказів для підтвердження кваліфікації дій підозрюваного, щодо якого наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Підозрюваний заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що вони з ОСОБА_7 зайшли до ОСОБА_8 , ніхто нікому не погрожував. Вони постукали в двері - той вийшов, сказав, що піде за коштами і раптово зник. Потім вийшла його дружина і відповіла, щоб вони забрали інструмент на подвір`ї в рахунок відшкодування боргу. Вони з ОСОБА_12 забрали інструмент і поїхали. Нікого бити і катувати вони не збиралися. Вони знайомі давно і з лихими намірами до нього ніхто не йшов ОСОБА_13 зі ОСОБА_14 з 10 років, між ними жодних неприязних відносин не було. Він позичав йому під розписку 14000 грн. для придбання земельної ділянки, а потім відмовився, оскільки дізнався, скільки коштуватиме проведення світла, земельна ділянка мала промислове призначення. Він 6000 грн. повернув, а іншу частину ні. В 2019 р. йому провели операцію по онкології. Він має другу групу інвалідності. У зв`язку з лікуванням він просив ОСОБА_14 повернути кошти. Речі з двору ОСОБА_14 вони забрали з дозволу його дружини. Наголосив, що з ОСОБА_12 не було жодних змов і домовленостей щодо скоєння злочину.
Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти клопотання, вважає, що воно подано безпідставно. Зазначив, що 29.09.2019 р. о 05-00 год ОСОБА_6 був затриманий за місцем свого проживання, його забрали з будинку дружини. Його затримали, оформивши протокол затримання на ст. 208 КПК України. Справа формувалась п`ятьма слідчими , не закінчено проведення слідчих дій, не виявлено ножа, і дії ОСОБА_6 безпідставно кваліфіковано за ч.3 ст. 187 КК України, як особливо тяжкий злочин. Заперечує проти кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст. 187 КК України, оскільки не встановлено заподіяння тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого. Між сторонами наявні цивільні правовідносини. ОСОБА_6 неодноразово звертався до ОСОБА_8 з проханням повернення коштів, він також винен гроші батьку ОСОБА_12 . Слідчий кваліфікував так дану справу для статистики, зазначив, що нехай суд все з`ясовує. Просив в задоволенні даного клопотання відмовити і обрати запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою та внесення застави. Зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять оцінки вартості речей. Щодо особи підозрюваного зазначив, що він одружений, має на утриманні дочку, зареєстроване місце проживання, 2 групу інвалідності , сталі соціальні зв`язки. ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту дав послідовні покази, розповів всі правдиві обставини даної справи, добровільно видав всі речі, не уникав слідства. За таких обставин, просить обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою та внесенням застави.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001345 від 29.09.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України.
29.09.2019 р. о 05-00 год. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.
29.09.2019 р. ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Дослідивши матеріали клопотання, вважаю, що прокурором при розгляді клопотання не в повній мірі було доведено обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України.
Так, відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, ОСОБА_6 оголошено підозру за ч. 3 ст. 187 КК України, диспозиція якої передбачає: розбій (напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства), поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 187 КК України характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.
Як вбачається з матеріалів клопотання, показів підозрюваного та письмових показів потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 існували неврегульовані цивільні правовідносини з приводу боргу ОСОБА_8 перед підозрюваним ОСОБА_6 .
На підтвердження вказаних цивільних правовідносин, захисником підозрюваного ОСОБА_6 суду надано до огляду оригінал боргової розписки, копію якої долучено до матеріалів справи, згідно якої ОСОБА_8 взяв у ОСОБА_6 14000 грн. в рахунок оплати земельної ділянки розміром 14.7 га ціною 27000 грн.
Для правильної кримінально-правової кваліфікації дій особи за ч. 3 ст. 187 КК України також важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки «проникнення» при вчиненні розбою, слід звертати увагу на наявність умислу на заволодіння чужим майном.
Відповідно до показів підозрюваного ОСОБА_6 , які узгоджуються з письмовими показами підозрюваного ОСОБА_7 , належне потерпілому майно вони забрали в рахунок боргу потерпілого, метою їх візиту до ОСОБА_8 було повернення власних коштів, тобто корисливого умислу на заволодіння чужим майном у них не було.
Крім того, матеріали кримінального провадження не містять достатньо доказів, які б давали беззаперечні підстави кваліфікувати дії ОСОБА_8 саме за ч.3 ст. 187 КК України.
Як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину", про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин (рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України").
А відтак, вимоги ст. ст. 177, 178 КПК України передбачають, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину повинна бути підтверджена вагомими доказами, які являють собою досить переконливі факти, та в сукупності наданої ним розумної оцінки надають підстави вважати причетність особи до вчинення злочину достатньо вірогідною.
Між цим, Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" вказав, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
За таких обставин, слідчий суддя вказує на недостатність переконливості фактів, які б вказували на обґрунтованість підозри саме за ч.3 ст. 187 КК України, разом з тим, зібрані слідством факти надають підстави вважати причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину достатньо вірогідною, і достатніми на даному етапі досудового провадження.
Крім того, слідчим не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до частини першої ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Чахла проти Сполученого Королівства", зазначено, що будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки у відповідності із основними процесуальними нормами національного права, але також відповідати меті ст. 5 Конвенції, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі".
Слідчий суддя звертає увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Слідчий суддя під час розгляду даного клопотання також враховує положення, викладені у рішенні ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії", відповідно до якого позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.
Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.
Оскільки інших достатніх та обґрунтованих підстав, крім тяжкості злочину, в клопотанні слідчого не зазначено і не доведено, слідчий суддя вважає, що викладені у клопотанні мотиви не можуть служити підставою для обрання відносно підозрюваного найбільш суворого виду запобіжного заходу - взяття під варту, з огляду на що, з урахуванням вищевикладених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що тримання підозрюваного під вартою є надмірним запобіжним заходом, який покликаний забезпечити його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 фактично проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, тобто має міцні соціальні зв`язки.
Крім того, як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_6 перебуває в шлюбі з ОСОБА_15 з 05.03.2011 р., від якого мають малолітню дочку ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до до акта МСЕК, ОСОБА_6 з 25.06.2019 р. має другу групу інвалідності довічно , рекомендовано нагляд і лікування онколога.
Таким чином, докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, не дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, і негативно вплинути на хід розслідування кримінального провадження, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, вважає достатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає за місцем реєстрації, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має тяжке захворювання, у зв`язку з чим, вбачається за можливе застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме домашній арешт за місцем проживання та реєстрації та покласти на нього обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Визначаючи години домашнього арешту, слідчим суддею враховуються обставини хвороби ОСОБА_6 , які потребують періодичного відвідування закладів охорони здоров`я а також потреби для забезпечення засобів життєдіяльності.
Вважаю, що вказана міра запобіжного заходу є такою що відповідає інтересам ОСОБА_6 і не перешкоджатиме інтересам досудового розслідування та в достатній мірі забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, як сторони кримінального провадження.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.176-179, 184, 186-187, 193-94, 196, 492, 205, 395 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001345 від 29.09.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 cт.187 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 - відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, громадянина України, інваліда другої групи довічно, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, котрий має повну вищу освіту, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого - запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Заборонити підозрюваному ОСОБА_6 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 - в період часу з 20-00 год. до 07-00 год.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;
- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання.
Виконання ухвали покласти на Васильківський ВП ГУ НП України в Київській області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області
Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_6 під домашнім арештом визначити строком на 60 діб, тобто до 27.11.2019 р. включно.
Звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти негайно в залі суду.
На ухвалу слідчого судді до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1