Справа № 344/4823/20
Провадження № 11-сс/4808/85/20
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.04.2020 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168160 грн., -

за участю: прокурора ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну та необґрунтовану, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, із визначенням розміру застави співрозмірної до наявних ризиків, а саме у виді 445 розмірів прожиткових мінімумів, що становить 902015 грн. На думку апелянта, слідчим суддею не було належним чином враховано кількість вчинених підозрюваним злочинів в сфері обігу наркотичних засобів їх аналогів та прекурсорів, що посягають на здоров`я населення. Водночас апелянт звертає увагу суду на те, що незважаючи на заходи карантину, підозрюваний продовжував свою злочинну діяльність, чим в свою чергу грубо ігнорував встановлені правила, з метою власного збагачення. Також вважає, що слідчий суддя не врахував й вартість канабісу та гашишу на «чорному рику», орієнтовна вартість яких становить 750 000 грн., а також той факт, що завдяки незаконної діяльності за вказаний період часу ОСОБА_6 здійснив поповнення електронного гаманця на суму понад 700 000 грн. Апелянт вважає, що визначений судом розмір застави не достатній для забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього слідчим суддею обов`язків. Виходячи з наведеного вище, а також враховуючи відомості про особу підозрюваного, який неодноразово вчинив тяжкий злочин, покарання за яке передбачене виключно у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, що, на думку апелянта є винятковими обставинами, а тому, відносно підозрюваного належить обрати заставу, що перебільшую визначений п. 2 ч. 5 ст. 185 КПК України розмір, а саме у виді 902015 грн.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.04.2020 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168160 грн. Задовольняючи клопотання слідчого, та обираючи розмір запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а також дані, що характеризують особу підозрюваного. Слідчий суддя дійшов висновку, що саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження. При обранні розміру застави, слідчий суддя виходив з позиції Європейського Суду з прав людини, тяжкості злочину, мотивів його вчинення, розміру збитків, а також характеристики підозрюваного та його майнового стану.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги;

- підозрюваний та його захисник вважали, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді без змін, виходячи з наступного.

З апеляційної скарги прокурора вбачається, що апелянт не оспорює наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 , свою незгоду висловив лише в частині визначення розміру застави, вважає її розмір занадто низьким, та просив обрати заставу у розмірі 445 розмірів прожиткових мінімумів, що становить 902015 грн.

Перевіряючи ухвалу слідчого судді в частині визначеного підозрюваному ОСОБА_6 , альтернативного запобіжного заходу у виді застави, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора не є слушними, оскільки визначений слідчим суддею розмір застави дійсно в повній мірі узгоджується з вимогами і положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України, що свідчить про законність прийнятого слідчим суддею рішення.

Так, 09.04.2020 року ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, зокрема щодо підозри у вчиненні трьох епізодах незаконного виготовлення, придбання, зберігання з метою збуту, а також збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненими за попередньою змовою групою осіб (а.п. 46, 48-50).

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що прокурор висловив свою незгоду лише в частині визначеного судом розміру застави, питання щодо обґрунтованості підозри та наявності обґрунтованих ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, ним не оспорюється.

Діюче законодавство вимагає доведення та встановлення не тільки наявності ризиків та обґрунтованості клопотання про обрання запобіжного заходу, неможливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, а й доведення помірності розміру застави, який визначається, з врахування індивідуальних обставин особи.

Вбачається, що слідчий суддя застосовував щодо ОСОБА_6 заставу як альтернативу триманню під вартою у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується з визначеним слідчим суддею розміром застави, оскільки таке рішення належним чином вмотивоване, прийняте з урахуванням конкретних обставин провадження та ролі підозрюваного, виходячи з наступного.

В ч. 4 ст. 182 КПК зазначено, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається суддею, слідчим суддею з урахуванням характеру вчиненого злочину, даних про особу підозрюваного, обвинуваченого, майнового становища особи, що вносить заставу.

Межі розміру застави залежать, зокрема, від ступеня тяжкості злочину, у вчиненні якого особа підозрюється/ обвинувачується. При чому у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у таких межах не здатна забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, що перевищує встановлені в законі граничні розміри (ч. 5 ст. 182 КПК).

З наведеного вбачається, що слідчий суддя за певних виключних обставин, при визначенні суми застави у певних випадках вправі вийти за верхню межу (з урахуванням, зокрема, й матеріального становища особи).

Із змісту клопотання слідчого, так само як з апеляційної скарги вбачається, що сторона обвинувачення вважає, що обставини конкретної справи, свідчать про виключність випадку, тобто про визначення її розміру вище визначеного законом мінімального рівня, а саме у виді 445 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Між тим, запропонований прокурором розмір застави, на думку колегії суддів, буде завідомо непомірним для особи, що притягується до кримінальної відповідальності, в той час як сума застави повинна бути такою, аби забезпечити стримуючий фактор.

На думку колегії суддів, запропонований прокурором розмір застави носить каральний характер для підозрюваного, оскільки фактично унеможливлює існування «альтернативи» яка закладена в правовому інституті застави.

Сторона державного обвинувачення зобов`язана належним чином виправдати суму застави, та прийняти до уваги фінансовий стан обвинуваченого та його спроможність сплатити необхідну суму (Мангурас проти Іспанії п. п. 78-80).

Статтею 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність, яке може бути обмежене лише у виключних випадках та відповідно до встановленої законом процедури, якими є законні затримання, арешт та ув`язнення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. 177,178, 183 КПк України.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією май на, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

З наданих суду матеріалів також вбачається, що слідчим суддею під час прийняття рішення в частині визначення розміру застави, було враховане те, що ОСОБА_6 неодружений, згідно довідки виконкому Тужилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області № 469 від 09.04.2020 року має постійне місце мешкання (а.п. 62), задовільно характеризується за місцем мешкання (а.п. 63), раніше несудимий, тимчасово не працює.

Під час апеляційного перегляду справи, стороною захисту було надано довідку №МЛ00-1-05 від 04.05.2020 року, яка підписана директором та головним бухгалтером ТОВ «Міжнародні лінії перевезення», згідно якої ОСОБА_6 на даний час працює в ТОВ «Міжнародні лінії перевезення» на посаді механіка з ремонту транспорту з місячним заробітком 4850 грн.

Враховуючи наведене вище, та обставини конкретного кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , зокрема те, що вказане кримінальне правопорушення відносить до злочинів у сфері обігу наркотичних засобів психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, практику Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, колегія суддів вважає, що обраний слідчим суддею розмір застави у виді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168160 грн. належить залишити без змін.

На думку колегії суддів, саме такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного.

Вказаний розмір застави, за переконанням колегії суддів, є достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків через побоювання втратити цю заставу та є помірним для ОСОБА_6 .

При цьому колегія суддів враховує обставини, встановлені ст.ст. 177, 178 КПКУкраїни, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання переховуватися чи будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

В той же час, колегія суддів вважає, що запропонований прокурором в апеляційній скарзі розмір застави в межах 445 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде завідомо непомірною для підозрюваного та суперечитиме практиці Європейського суду з прав людини в цій категорії справ, виходячи віку підозрюваного та його майнового стану.

Посилання прокурора на кількість вчинених підозрюваним злочинів в сфері обігу наркотичних засобів їх аналогів та прекурсорів, що посягають на здоров`я населення, були враховані слідчим суддею під час вирішення питання щодо розміру застави, проте самі по собі не є єдиним обґрунтуванням для його збільшення.

Твердження апелянта про те, що незважаючи на заходи карантину, підозрюваний продовжував свою злочинну діяльність, чим в свою чергу грубо ігнорував встановлені правила, з метою власного збагачення, не є підставою для збільшення обраного слідчим суддею розміру застави.

Доводи апелянта в частині того, що слідчий суддя не врахував вартість канабісу та гашишу на «чорному рику», та той факт, що завдяки незаконної діяльності за вказаний період часу ОСОБА_6 здійснив поповнення електронного гаманця на суму понад 700 000 грн., не є тією безумовною підставою з якою закон пов`язує зменшення визначеного слідчим суддею розміру застави, а тому не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги. Крім того, такі факти неможливо встановити та перевірити на даному етапі провадження в суді апеляційної інстанції.

Залишаючи рішення слідчого судді без змін, колегія суддів враховує й той факт, що підозрюваний ОСОБА_6 на даний час працевлаштований, що свідчить про те, що останній стає на шлях виправлення.

Окрім цього, колегія суддів враховує й той факт, що ОСОБА_6 не ухилявся від явки до суду та має постійне місце мешкання.

Розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, тяжкість покарання, не може бути єдиним обґрунтуванням застосування щодо ОСОБА_6 більшого розміру застави аніж визначеного в передбачених законом межах, оскільки в такому випадку нівелюється інститут застави, як альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407,419, 422 КПК Ураїни, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.04.2020 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168160 грн., залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4