Справа № 450/301/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/676/19 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_6 та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 квітня 2019 року відносно ОСОБА_8

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.04.2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на два роки та покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення 2000000, 00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди,- відмовлено повністю.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_11 про стягнення 212675, 68 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, з яких: 5106,20 грн. витрати на лікування; 8000,00 грн.. витрати на правову допомогу; 199569,48 грн. витрати на відновлювальний ремонт трактора МТ382, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - відмовлено повністю.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 30.10.2017 року близько 18 години 00 хвилин, керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «VOLVO FH 12», реєстраційний номер НОМЕР_2 , із напівпричепом «SCHMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухаючись через с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області по вул.Тракт Глинянський, порушив вимоги Розділів: Р.1 п.1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), Р.2 п.2.3 «б» «д» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), Р.12 п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), Р.13 п.13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу) ПДР України, які виразились в тому, що він був неуважний та не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, при виникненні перешкоди для руху у вигляді попутного транспортного засобу, який (транспортний засіб) водій ( ОСОБА_8 ) був об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, що в подальшому призвело до зіткнення із задньою частиною попутного транспортного засобу - трактора МТ382, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 . Внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 потерпілий водій трактора MT382 ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №447/2017 від 16.11.2017 року отримав відкриту черепно-мозкову травму з наявністю лінійного перелому потиличної кістки, забій головного мозку середнього ступеня важкості з ураженням правої лобної частки мозку, дані тілесні ушкодження відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.
Представник потерпілого ОСОБА_6 , не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить в апеляційній скарзі вирок суду в частині призначеного покарання та застосування відносно ОСОБА_8 ст.75 КК України скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч.2 ст.286 КК України, призначивши йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 200000 гривень.

На підтвердження своїх апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, з надуманих підстав виключив з обвинувачення обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, яка належним чином підтверджена доказами в кримінальному провадженні, оскільки останній на момент скоєння ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння. Крім цього, апелянт зазначає, що ОСОБА_8 не вибачився перед потерпілим ОСОБА_9 , жодним чином не відшкодував заподіяну шкоду в наслідок ДТП, поведінка обвинуваченого свідчить про те, що останній не розкаюється у вчиненому, а тому за наведених обставин апелянт вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише за умови ізоляції від суспільства. Крім цього, представник потерпілого вважає безпідставним рішення суду про відмову в задоволенні цивільного позову.

Прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить в апеляційній скарзі вирок суду в частині призначеного покарання та застосування відносно ОСОБА_8 ст.75 КК України скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч.2 ст.286 КК України, призначивши йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. В решті вирок суду залишити без змін.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло за собою безпідставне виключення з обвинувачення ОСОБА_8 обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки така обставина беззаперечно стверджується доказами в кримінальному провадженні. Крім цього, на переконання прокурора, суд першої інстанції без жодного на те обґрунтування звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, оскільки останній вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння із заподіянням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, часткового визнав свою вину, заподіяну шкоду потерпілому не відшкодував і сам потерпілий наполягав на призначенні більш суворого покарання.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор, потерпілий та його представник підтримали подані апеляційні скарги та навели аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Обвинувачений та захисник заперечили проти поданих апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, вважають вирок суду в цілому законним та обґрунтованим, а тому просили залишити його без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, пояснення захисника, обвинуваченого, потерпілого та його представника, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Однак, зазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого про неправильне застосування місцевим судом закону про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі засудженого через м`якість, є обґрунтованими.
В оскаржуваному вироку місцевий суд зазначив, що сукупність наданих стороною обвинувачення та досліджених під час судового розгляду доказів не дозволяє зробити висновок щодо керування ОСОБА_8 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, унаслідок чого безпідставно визнав недопустимими доказом висновок газоаналізатору «DRAGER Alcotest» 6810, тест № 1806 від 30.10.2017 року, який підтверджував скоєння ОСОБА_8 злочину у стані алкогольного сп`яніння, при цьому місцевий суд вказав, що огляд ОСОБА_8 був проведений поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів із порушенням Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, через те, що на думку місцевого суду не були дотримані інтервали технічного обслуговування газоаналізатору «Alcotest 6810», чим було порушено Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Водночас, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що, усупереч безпідставним та неприйнятним твердженням, наведеним у вироку місцевого суду, висновок органу досудового розслідування, що зазначений в обвинувальному акті (а.с.2-4) про перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, поза розумним сумнівом, підтверджується висновком газоаналізатора «DRAGER Alcotest» 6810, тест № 1806 від 30.10.2017 року, а також опосередковано підтверджується медичними документами про підтвердження стану сп`яніння, що міститься в матеріалах кримінального провадження.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 30.10.2017 року о 19:00 год. на місці події в с.Підбірці проходив огляд на визначення стану сп`яніння, який здійснений працівниками поліції за допомогою газоаналізатору «DRAGER Alcotest» 6810, тест № 1806, результат - 1.25 проміле (а.с.188).
Зазначений висновок алкотестера чітко вказує на перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки освідчення ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння проводилось безпосередньо о 19 год. 00 хв. в с.Підбірці, тобто на місці події на протязі не більше однієї години після настання дорожньо-транспортної пригоди.
Крім цього, згідно листа Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №02-06вих-4237 від 07.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_8 31.10.2017 року о 01 год. 15 хв. проходив освідчення на стан алкогольного сп`яніння (№511 у журналі реєстрації, за результатом аналізу крові на етанол 0,15 проміле (а.с.189), результат токсилогічного дослідження №8781 від 31.10.2017 року (а.с.190). Зазначені медичні документи на думку апеляційного суду також опосередковано свідчать про те, що на момент настання ДТП водій ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки огляд на стан сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_8 проходив 31.10.2017 року о 01 год. 15 хв., тобто через 07 год. 15 хв. після настання ДТП, і незважаючи на такий доволі великий проміжок часу у ОСОБА_8 виявлено у крові алкоголь 0,15 проміле. При цьому низький рівень алкоголю у крові (0.15 проміле) є цілком закономірним, зважаючи на великий проміжок часу після настання ДТП.
При апеляційному розгляді ОСОБА_8 пояснив, що 30.10.2017 року він не був у рейсі, а ДТП сталась незадовго після того, як він виїхав автомобілем зі стоянки, де його автомобіль перебував на ремонті, перед виїздом він не вживав алкогольні напої.
Проте, вищевказані висновки оглядів ОСОБА_8 на стан сп`яніння прямо спростовують покази ОСОБА_8 про те, що він 30.10.2017 року о 18 год. 00 хв. не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що Інструкція про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС та МОЗ від 9.09.2009 №400/666, та наказ МОЗ «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в поліклініках (амбулаторіях)» від 27.12.99 №302 були прийняті відповідно до Кодексу про адміністративні правопорушення, законів «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними».
Отже, ці нормативно-правові акти, як і Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність», не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливості встановлення судом факту перебування особи в момент скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.
Зважаючи на наведене, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції залишив без належної уваги сукупність усіх доказів, які, поза розумним сумнівом, указували на скоєння ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи наведене, підстав для виключення з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції посилання на скоєння обвинуваченим ОСОБА_8 злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання, апеляційний суд не вбачає.
Отже, аналізуючи висновки суду першої інстанції з приводу вказаних доказів (оглядів на стан сп`яніння), суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що такі не відповідають фактичним обставинам справи, а вищезазначені докази належним чином доводять ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_8 на момент ДТП, що мала місце 30.10.2017 року, близько 18 години 00 хвилин, перебував в стані алкогольного сп`яніння, і судом першої інстанції зазначена обставина безпідставно виключена з обвинувачення.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає встановленим те, що ОСОБА_8 30.10.2017 року, близько 18 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «VOLVO FH 12», реєстраційний номер НОМЕР_2 , із напівпричепом «SCHMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись через с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області по вул.Тракт Глинянський, порушив вимоги Розділів: Р.1 п.1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), Р.2 п.2.3 «б» «д» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), Р.12 п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), Р.13 п.13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу), п.2.9 «а» (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) ПДР України, які виразились в тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, був неуважний та не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, при виникненні перешкоди для руху у вигляді попутного транспортного засобу, який (транспортний засіб) водій ( ОСОБА_8 ) був об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, що в подальшому призвело до зіткнення із задньою частиною попутного транспортного засобу - трактора МТ382, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 . Внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 потерпілий водій трактора MT382 ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №447/2017 від 16.11.2017 року отримав відкриту черепно-мозкову травму з наявністю лінійного перелому потиличної кістки, забій головного мозку середнього ступеня важкості з ураженням правої лобної частки мозку, дані тілесні ушкодження відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, суд апеляційної інстанції враховує обставини скоєної дорожньо-транспотної пригоди, що мала наслідком заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень та значної матеріальної шкоди, особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на наркологічному обліку не перебуває, на психо-неврологічному обліку не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, працює водієм, за місцем праці характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обставину, що пом`якшують покарання визнання вини, обставину, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З викладеного апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, що передбачено санкцією статті, яка інкримінується обвинуваченому.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, місцевий суд, звільняючи обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання, не навів переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого в умовах застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Звільняючи обвинуваченого від покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке кримінальним законом віднесено до категорії тяжких злочинів, обставинам його вчинення, внаслідок якого заподіяні тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також не врахував те, що обвинувачений жодним чином не відшкодував заподіяну шкоду потерпілому.
Наведені вище обставини дають колегії суддів підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання.
З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи прокурора та представника потерпілого про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, відтак таке звільнення пов`язане з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, та повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, яке не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а отже є явно несправедливим.
Щодо вирішеного судом першої інстанції цивільного позову суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції у вироку зазначив, що заявлений позивачем цивільний позов є передчасним, тому задоволенню не підлягає в повному обсязі. Проте, цивільний позивач не позбавлений права звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства після реалізації свого права на тримання страхової виплати, з урахуванням розмір такої чи без такого урахування.
Однак такі мотиви суду першої інстанції є суперечливими, оскільки відмовляючи в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , та роз`яснюючи можливість звернення з таким позовом в порядку позовного цивільного судочинства, по суті позбавив цивільного позивача повторно звернутися із зазначеними позовними вимогами в загальному позовному порядку.
Крім цього, не прийнятними є покликання суду першої інстанції під час вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 , з підстав того, що останній не звертався до страхової відповідальності про стягнення заподіяної шкоди в наслідок ДТП до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність згідно договору страхування.
Згідно зі статтею 6 Закону Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Страхове відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).
Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права, у тому числі і шляхом звернення вимоги до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Тобто в цьому випадку потерпілий ОСОБА_9 на власний розсуд скористався правом подання цивільного позову саме до ОСОБА_8 , а тому відсутність звернення потерпілого з відповідною заявою до страхової компанії про відшкодування заподіяної шкоди, не може бути підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що прийняте рішення з приводу цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 є невмотивованим та прийнято з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню, а за наслідками апеляційного розгляду слід прийняти нове рішення.
В апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_6 вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_11 не оскаржується (а.с.234-237), а тому правильність вироку суду в цій частині апеляційним судом не досліджується.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.405, 407, 420, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 квітня 2019 року відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання і звільнення від його відбування, та вирішення цивільного позову скасувати.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задоволити та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 заподіяну злочином моральну шкоду в сумі 200000 гривень.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: