ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/379/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції: 621/1091/17
Категорія: ч. 1 ст. 296 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 3 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , 1991 року народження, громадянка України, уродженка с. Сахновщина Харківської області, має середньо-спеціальну освіту, розлучена, мешканка м. Зміїв Харківської області, раніше не судима,-

- визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн.

З ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_9 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вироком встановлено, що 01 квітня 2017 року близько 03:00 години в м Змієві Харківської області ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебувала у розважальному комплексі "SAM FERI CLUB & KARAOKE HALL", розташованому по вул. Пролетарське шосе, буд. 3а, де також перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші особи.
Під час перебування у вказаному закладі ОСОБА_7 маючи раптово виниклий умисел на вчинення хуліганських дій та виражаючи явне нехтування до існуючих в суспільстві норм моралі та поведінки, діючи із мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, почала висловлюватись нецензурною лайкою, на що до неї із зауваженням звернувся ОСОБА_10 , та між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 продовжила висловлюватись нецензурною лайкою в бік ОСОБА_10 , а також виплеснула на нього і ОСОБА_9 , яка була поруч, напій зі свого стакану.
ОСОБА_9 , яка знаходилася поруч із ОСОБА_10 та з метою уникнення конфлікту намагалась увести ОСОБА_10 з території закладу, у відповідь на дії ОСОБА_7 зробила їй зауваження, на що ОСОБА_7 , продовжуючи грубо порушувати громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, що виявилася у спричиненні тілесних ушкоджень, кинула стакан з-під напою, який тримала в руці, в обличчя ОСОБА_9 , чим заподіяла останній легке тілесне ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я, у вигляді не проникаючого різаного поранення в лобній області праворуч.
Зазначеними діями ОСОБА_7 вчинила хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Не погодившись з цим вироком, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно неї у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, посилаючись на те, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що стало причиною ухвалення незаконного, необґрунтованого та невмотивованого рішення, оскільки докази у провадженні, на які послався суд першої інстанції, є неналежними, тому що вони складені з порушенням чинного законодавства, на що суд першої інстанції не звернув уваги, заперечує свою вину у вчиненому злочині, а також вважає що розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та розмір процесуальних витрат судом встановлений не об`єктивно.

Також, апеляційну скаргу на даний вирок подав начальник Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_11 , який приймав участь у судовому розгляді в суді першої інстанції, однак до початку апеляційного розгляду, відповідно до ч.1 ст. 403 КПК України, він відмовився від своєї апеляційної скарги, про що подав відповідну заяву.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченої та її захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, який заперечував проти її задоволення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити частково, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченої, колегія суддів вбачає наявність процесуальних та фактичних підстав щодо її часткового задоволення.
Зокрема, аналізуючи проведений судом першої інстанції допит експерта ОСОБА_12 , тобто відомості, які ним було повідомлено, колегія суддів вбачає, що при проведенні судово-медичної експертизи № 88-Зм/17 та додаткової експертизи № 89-Зм/17, експерту не було повідомлено та не роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.ст. 69, 70, 102 ч.2 КПК України, а також щодо відповідальності за ст.ст. 384, 385 КК України.

Крім того, відповідно до відомостей, які містяться у висновках експерта № 88-Зм/17 від 03.04.2017 року (арк.. 81), № 89-Зм/17 від 17.05.2017 року (арк.82) вбачається, що «… у потерпевшей гр.-ки ОСОБА_9 имели место: непроникающая резаная рана в лобной области слева.»

Однак, згідно висновків експерта № 88-Зм/17 від 03.04.2017 року (арк. 143), № 89-Зм/17 (арк.149), вбачається, що «.. у потерпевшей гр.-ки ОСОБА_9 имели место: непроникающая резаная рана в лобной области справа», а також відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.05.2017 року за участі потерпілої ОСОБА_9 , вбачається, що їй були спричинені тілесні ушкодження в правій лобній частині обличчя, що також підтверджується фото таблицею до протоколу слідчого експерименту (арк. 148).

На вказані розбіжності та суперечності у висновках експерта ОСОБА_12 суд першої інстанції звернув увагу у судовому засіданні, однак експерт не зміг пояснити чому таке сталося і просив вважати правильним висновок, де вказано: «непроникающая резаная рана в лобной области справа», що обумовлювало для суду необхідність оцінки таких висновків експерта, з дотриманням вимог ч.7 та 10 ст.101, ст..ст. 85, 86, 92, 94 КПК України.

Поряд з цим, у висновку експерта № 88-Зм/17 зазначено, що експертиза розпочата 3 квітня 2017 року, однак постанова слідчого, на підставі якої вона проводилась, датована у висновку 5 квітня 2017 року.

Насправді ж, постанова слідчого Зміївського ВП ГУНП в Харківській області про призначення судово-медичної експертизи датована 4 квітня 2017 року (арк.158).

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції послався на цей висновок експерта, як на доказ винуватості ОСОБА_7 без будь-яких зауважень щодо суперечностей, зазначивши що достовірність зазначених висновків підтверджені і судово-медичним експертом ОСОБА_12 , який був допитаний під час судового розгляду.

Проте, колегія суддів вважає, що прокурор у судовому засіданні, а також суд першої інстанції повинні були звернути увагу на ці суперечності, які зазначені у одному й тому ж самому висновку експерта, та за наявності процесуальної ініціативи сторін призначити нову або додаткову судово-медичну експертизу, чого не було виконано.

Отже, посилаючись на наявні доводи захисника та обвинуваченої щодо недопустимості окремих доказів, колегія суддів звертає увагу саме на те, що під час апеляційного розгляду встановлено, що суд , за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив чому взяв до уваги одні доказі і відкинув інші, що також свідчить про неналежне дотримання вимог ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін.

При цьому, належить врахувати, що висновки суду першої інстанції, які зазначені ним в мотивувальній частині вироку не охоплюють зазначеного питання. Суд обмежився формальною вказівкою про те, що зазначені докази, досліджені в судовому засіданні є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку в межах пред`явленого обвинувачення.

Вказані порушення колегія суддів вважає істотними, які свідчать про неповноту судового розгляду, а також про невідповідність вироку в цій частині вимогам ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Істотність вказаних порушень та відомостей, які залишились поза увагою суду першої інстанції, безумовно впливають на вирішення питань, пов`язаних з кваліфікацією дій обвинуваченої, про що слушно зазначено в апеляційній скарзі ОСОБА_7 .

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам п. 6 ч. 1 ст. 407; п. 1, 3 ч.1 ст.409, ст.410 ч.1 п. 1;ст.. 411 ч. 1 п. 2, ч.1 ст.412 КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1 , 2 , 10 , 15 ч.1 ст. 7 КПК України - верховенство права, законність, презумпція невинуватості та можливість реалізації права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованість і вмотивованість судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.
Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

Особливої уваги слід приділити висновкам Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Саламан проти Туреччини»).

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Внаслідок скасування вироку та призначення нового судового розгляду колегія суддів, в силу вимог ч.2 ст.415 КПК України, позбавлена процесуальної можливості розгляду решти апеляційних вимог апелянта, що обумовлює часткове задоволення поданої обвинуваченою апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404; 405; ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п.1,3; 410 ч.1 п.2; ст. 411 ч. 1 п. 2, ст. 412 ч. 1; 418; 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 3 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4