Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/459/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірове, Великомихайлівського району, Одеської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працює, не одружений, утриманців не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та без постійного місця проживання, раніше судимий:
- 21.08.2000 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст.140, ст. 17 ч.2 ст.140, ч.3 ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 08.05.2004 р. по відбуттю строку покарання;
- 14.09.2005 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 25.04.2008 р. по відбуттю строку покарання;
- 17.10.2008 року Любашівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ст.395, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 13.05.2011 р. по відбуттю строку покарання;
- 21.03.2012 року Любашівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 03.03.2016 р. по відбуттю строку покарання;
-14.06.2017 року Ленінським районний суд м. Миколаєва ч.2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України - покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, звільнений 06.12.2019 року;
продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 15 квітня 2020 року до 13 червня 2020 року включно, з визначенням застави в сумі 42 040 гривень,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебув обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесений до ЄРДР 03 березня 2020 року за № 0001556 стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України.
В підготовчому судовому засіданні, районного суду, прокурор заявила клопотання щодо продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу.
КЕлопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення злочинів проти власності та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість продовжує вчинення злочинів, ніде працює, неодружений, не має сталих соціальних зв`язків та постійного місця проживання, а отже існують ризики: переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Окрім того, враховуючи вчинення ним злочину із застосуванням фізичного насильства та враховуючи його вік і стан здоров`я, існує ймовірність, що він може незаконно впливати, у тому числі засобами фізичного та психічного примусу на потерпілого, свідків з метою зміни останніми показань, що вказує на наявність ризиків незаконного впливу на потерпілого, свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2020 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, з визначенням застави в сумі 42 040 гривень.
Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 , раніше неодноразово засуджений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, та беручи до уваги відсутність постійного місця проживання, може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування). Враховуючи наявність непогашених та не знятих у встановленому законом порядку судимостей, що вказує на його схильність до вчинення злочинів, може вчинити інше кримінальне правопорушення (ризик вчинення іншого кримінального правопорушення) та незаконно впливати на потерпілого, свідків, які ще не допитані судом (ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків).
За сукупності таких обставин, суд першої інстанції вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду і обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та скасувати визначений розмір застави.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що матеріали справи свідчать про те, що він має постійне місце реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1 . На диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Його захисник також підтверджує, що він до затримання мав постійне місце проживання, постійне місце роботи та стабільний дохід.
В судовому засіданні він та його захисник запевняли суд першої інстанції, що він не буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Також на думку ОСОБА_8 , не обґрунтованими доводи суду, що перебуваючи на волі існує ризик вчинення нових кримінальних правопорушень.
Крім того ОСОБА_8 має вкрай тяжкий стан здоров`я.
Вважає, що прокурор не пред`явив доказ недостатності застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Відсутні докази умисного його ухилення на перший виклик до слідчого, прокурора або суду.
Крім того, від сторін та учасників судового провадження не надходили звернення про його незаконний вплив.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесений до ЄРДР 03 березня 2020 року за № 0001556 стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України., оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, в яких він обвинувачується, а пред`явлена обвинувачення, є вірогідним та достатнім для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів обвинувального акту ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, що в свою чергу свідчить про не бажання стати на шлях виправлення.
Крім того, ОСОБА_8 , офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акту причиною вчинення кримінального правопорушення було відсутність коштів та бажання одержати чуже майно, вказане свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Також необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 , в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків.
Що стосується тверджень обвинуваченого та його захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи ОСОБА_8 про тяжкий стан здоров`я колегією суддів не може бути враховано, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що медична допомога обвинуваченому не може бути надано в умовах установи попереднього ув`язнення.
Доводи ОСОБА_8 про відсутність ризиків на належне виконання ним процесуальних обов`язків, у разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою колегією суддів не може бути враховано, оскільки останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає без постійного місця проживання. Отже проживання поза межами Кіровоградської області без постійного місця проживання унеможливлює належне виконання останнім процесуальних обов`язків та надасть йому змогу вчинити нове кримінальне правопорушення та переховуватися від суду.
А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 не має жодних заробітків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проживає без реєстрації поза межами Кіровоградської області, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він може вчинити спроби направлені на переховування від суду, вчинити вплив на свідків, які не допитувалися, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення в яких обвинувачується
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що застава, у розмірі 42040 грн., яка на переконання колегії суддів буде достатньою для забезпечення належної поведінки підозрюваного, та зумовлена ступенем довіри до нього та при цьому перспектива втрати внесеної застави, буде стримуючим фактором, щоб в особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини по справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив дію обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 15 квітня 2020 року до 13 червня 2020 року включно, з визначенням застави в сумі 42 040 гривень, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4