ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1072/19 Номер провадження 11-кп/814/991/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника ВК №64 ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у режимі відеоконференції з Державною установою «Полтавська виправна колонія (№64)» провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 2 липня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз засудженого 05.12.2014 Ічнянським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, 289 ч.2, 309 ч.1, 70, 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,-
задоволено подання начальника Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64" та голови спостережної комісії Подільської районної в м. Полтава ради про умовно-дострокове звільнення засудженого та звільнено ОСОБА_8 умовно-достроково на 6 місяців 8 днів від відбування покарання за вироком Ічнянського районним судом Чернігівської області від 5 грудня 2014 року.
Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що ОСОБА_8 фактично відбув 2/3 строку покарання, довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокового звільнення від відбуття невідбутої частини покарання.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду відносно ОСОБА_8 скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення відмовити.

Апеляційні вимоги прокурор мотивує засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.

Інші учасники ухвалу суду не оскаржували.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_8 , який просив залиши ухвалу місцевого суду без змін, перевіривши матеріали провадження та особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що вона підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону, що потягло ухвалення помилкового судового рішення.
Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У відповідності до ч. 3 вказаної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим необхідного строку покарання.
За змістом п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2014 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.309, ст.ст.70, 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 08 жовтня 2014 року, кінець 10 січня 2020 року.
Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду ОСОБА_8 формально мав право на розгляд питання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Місцевий суд, розглядаючи клопотання засудженого, дійшов до висновку, що він довів своє виправлення, поклавши в основу такого рішення висновки комісії ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)».
Проте колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції.
Виконання призначеного покарання має своєю метою не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також попередження скоєння нових злочинів. Дострокове звільнення завжди пов`язане з достроковим виправленням засудженого. Засуджений має усвідомлювати, що перед ним відкрита перспектива дострокового звільнення від відбування покарання і це залежить від нього самого та його бездоганної поведінки.
Колегія суддів акцентує увагу, що передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.
Проте, такої «бездоганної» поведінки засудженого протягом строку відбування покарання, колегією суддів не встановлено.
Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, протягом строку відбування покарання на нього три рази накладались дисциплінарні стягнення та він сім разів заохочувався. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що протягом строку відбування покарання засуджений отримував як стягнення так і заохочення, що свідчить про непослідовність поведінки засудженого.
Колегія суддів, також, звертає увагу на сам характер заохочень та стягнень, що були застосовані до засудженого ОСОБА_8 . Так, всі заохочення на засудженого накладені за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки, встановлених КВК та правилами внутрішнього трудового розпорядку, дотримання трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Тобто всі заохочення носять досить формальний характер. Водночас на засудженого накладено стягнення за вчинення проступків які є досить конкретизованими, серйозними, як то зберігання заборонених предметів (хлібної закваски), відмова від чергування згідно з графіком, невиконання команди «Підйом».
Вказані обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про нестабільність та «небездоганність» поведінки засудженого протягом строку відбування покарання та вказують на його відношення до самого процесу виправлення.
Таким чином, колегія суддів приходитись до висновку, що матеріалами особової справи у повній мірі не доведено дотримання усіх умов, передбачених законодавством, необхідних для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання особи, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню із постановленням нової ухвали, якою в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 слід відмовити.
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 28 березня 2019 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні спільного подання подання начальника Державної установи "Полтавська виправна колонія (№64)" та голови спостережної комісії Подільської районної в м. Полтава ради про умовно-дострокове звільнення засудженого вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2014 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.309, ст.ст.70, 71 КК України ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4