Справа № 463/3649/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/472/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 5 травня 2020 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а :
ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 5 травня 2020 року задоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_9 про арешт майна.

Накладено у кримінальному провадженні № 0000065 від 11.10.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України, арешт на майно, тимчасово вилучене 29.04.2020 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на мобільний телефон марки «Айфон» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , в якому міститься картка оператора мобільного зв`язку ПРАТ «Київстар» із номером НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 5 травня 2020 року захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та зобов`язати уповноважену особу повернути мобільний телефон марки «Айфон» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , його власнику ОСОБА_7 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 зазначає, що слідча, обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту на майно, обмежилася лише формальним твердженням, що у телефоні міститься інформація щодо кримінального провадження, однак належних доказів зазначеного факту не надала. Вказує, що у межах даного кримінального провадження органами досудового розслідування здійснюється зловживання процесуальними правами, що виявляється в неодноразовому при проведенні обшуків в однієї і тієї ж особи з метою виявлення одних і тих же речей.

Зазначає, що ані в протоколі обшуку від 29.04.2020 року, ані в клопотанні про накладення арешту, ані в оскаржуваній ухвалі не міститься жодного доказу, що вилучений телефон відповідає ознакам, наведеним ч.2 ст. 167 КПК України, і відповідно жодних законних підстав на його вилучення не існувало, у зв`язку з чим накладення на нього арешту не відповідає нормам КПК України.

Вказує, що накладення арешту на телефон ОСОБА_7 не відповідає жодній меті, передбаченій КПК України, оскільки слідчою жодними допустимими доказами не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між накладенням арешту і досягненням такої мети.

Крім того, наголошує, що слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 працює на посаді в.о. директора ДП «Брустурянське ЛМГ» і у його підпорядкуванні перебуває понад 340 працівників. З огляду на це, вважає, що ОСОБА_7 потрібно бути на зв`язку з працівниками, вищестоящими установами, контролюючими органами, органами місцевого самоврядування, підрядниками, контрагентами, тощо.

До апеляційного суду надійшло клопотання прокурора Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_10 про розгляд апеляційної скарги у відсутності прокурора, проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Крім того, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності підозрюваного та його захисника, доводи апеляційної скарги підтримують повністю.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другою цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_9 перебувають матеріали кримінального провадження № 0000065 від 11 жовтня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_9 від 30 квітня 2020 року мобільний телефон марки «Айфон» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , в якому міститься картка оператора мобільного зв`язку ПРАТ «Київстар» із номером НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000065 від 11 жовтня 2019 року.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_9 про накладення арешту на мобільний телефон марки «Айфон» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , в якому міститься картка оператора мобільного зв`язку ПРАТ «Київстар» із номером НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , є законним та обґрунтованим.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту, а тому обґрунтовано задоволено клопотання про арешт мобільного телефону, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

З урахуванням зазначених положень закону слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні та запобігання ризикам, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необгрунтованості судового рішення колегія суддів до уваги не бере.

Твердження адвоката ОСОБА_8 про те, що забезпечення арешту на мобільний телефон позбавить права ОСОБА_7 використовувати такий за призначенням, ураховуючи те, що він працює в.о. директора ДП «Брустурянське ЛМГ», тому повинен контактувати з працівниками підприємства та іншими установами, то такі не можуть бути безумовною підставою для скасування арешту на майно мобільний телефон.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Натомість під час розгляду даного клопотання обґрунтовано встановлено, що мобільний телефон відповідає вимогам ст. 98 КПК України та такий постановою слідчого визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею на виконання вимог ч.2 ст. 173 КПК України враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

При перевірці справи в апеляційному порядку істотних порушень кримінального процесуального закону, на що покликається апелянт в апеляційній скарзі, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, не виявлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 5 травня 2020 року про накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4