Справа № 333/1320/20
Провадження № 1-кп/333/398/20
УХВАЛА
21 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , за обвинуваченням їх у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка про отримання обвинуваченими та їх захисниками копій вказаних документів.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про призначення та проведення судового розгляду на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово. При цьому вказав, що відсутні будь-які підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

Потерпілий не заперечував проти задоволення вказаного клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору, так як фактично він та обвинувачений ОСОБА_5 не були ознайомлені з матеріалами кримінального провадження у порядку ст.290 КПК України. Так, дійсно 05.03.2020 року слідчий ОСОБА_9 запросила його до Комунарського ВП для ознайомлення з матеріалами справи. Обвинувачений ОСОБА_5 також був доставлений до відділення поліції із слідчого ізолятору для виконання вимог ст.290 КПК України. Водночас, слідчий повідомила, що у них з обвинуваченим є 30 хвилин або година для того, щоб ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. Тобто, слідчий фактично обмежила стороні захисту час для ознайомлення. Хоча, ні він, ні ОСОБА_5 не затягували з ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, так як це обмеження прозвучало ще до моменту початку ознайомлення. За таких підстав, враховуючи нічим необґрунтоване обмеження для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, він зазначив, що взагалі сторона захисту не буде знайомитися з матеріалами, так як вбачає у цьому порушення на захист з боку слідчого. Після цього, слідчий запросила двох понятих, і в їх присутності склала протокол про те, що він та обвинувачений не захотіли ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. Наявність вказаного протоколу не є підтвердженням факту відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження. У реєстрі матеріалів досудового розслідування, який направлений до суду разом із обвинувальним актом є суттєві протиріччя у датах відкриття матеріалів кримінального провадження та наданні доступу до всіх матеріалів досудового розслідування стороні захисту. З обвинуваченим ОСОБА_5 проводилися слідчі дії коли фактично досудове розслідування було завершено. Тому, на думку захисника, обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і для усунення недоліків, які слідчий допустив при виконанні вимог ст.290 КПК України, його необхідно повернути прокурору.

Обвинувачені ОСОБА_5 і ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали клопотання захисника ОСОБА_6 .

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, суд дійшов до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадку, якщо цей акт не відповідає вимогам КПК України.
Статтею 291КПК України визначені вимоги, які висуваються до обвинувального акту.
Згідно вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експертів; дату та місце його складання та затвердження.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підписаний слідчим і затверджений прокурором, в ньому зазначені всі відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, та викладені всі ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначені анкетні відомості обвинуваченого та місце його проживання, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, до нього надані документи, передбачені ч. 3 ст. 291 КПК України.

Таким чином, виходячи з положень вказаних статей КПК України під час підготовчого провадження суд не має права оцінювати певні докази з точку зору належності та допустимості, так як фактично суд вийде за межі повноважень, якими наділив його законодавець на цій стадії процесу.

Захисник ОСОБА_6 у своєму клопотанні не посилався на недоліки обвинувального акту, а фактично зазначив про порушення права на захист з боку слідчого під час ознайомлення обвинуваченого та захисника з матеріалами кримінального провадження. При цьому зазначив, що фактично усі докази, зібрані слідчим під час досудового розслідування, необхідно визнати недопустимими відповідно до ч.12 ст.290 КПК України.

Відтак, обставини, на які посилався ОСОБА_6 , не свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, а тому не можуть бути підставою для його повернення прокурору.

Крім того, прокурор ОСОБА_3 письмово заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 2 місяця, при цьому зазначив, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу останньому, не відпали, тому необхідно задовольнити клопотання. На цей час, з урахуванням особистості обвинуваченого (не працевлаштований, раніше судимий за скоєння умисних у т.ч. тяжких злочинів; обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, який вчинено менш, ніж через три роки після звільнення обвинуваченого з місця позбавлення волі), на думку прокурора, існують ризики: переховування від суду, можливість вчинення інших злочинів. Інші, більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 застосувати неможливо, так як: під час особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проте, в даному випадку у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки та постійна робота, тому є ризик переховування останнього; особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні.

Також, на думку прокурора, обвинуваченій ОСОБА_7 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 2 місяця, враховуючи, що остання обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який є тяжким, і за який передбачено покарання до 6 років позбавлення волі. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину та невідворотності покарання за його вчинення, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя. Обвинувачена офіційно не працевлаштована, що може свідчити про те, що єдиним джерелом її доходів є протиправна діяльність. Вказані факти дають підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від слідства та суду, вчинення іншого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

ОСОБА_5 зазначив, що у нього відсутні підстави для переховування від суду. Він раніше був судимий за більш тяжким злочином, але навіть тоді жодного разу ні від кого не переховувався. Він проживає із цивільною дружиною на орендованій квартирі, тому вважає, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку у разі, якщо йому застосують домашній арешт.

ОСОБА_6 зазначив, що обвинувачений має сім`ю, постійне місце мешкання, неофіційно, але працював. У ОСОБА_5 відсутні документи його особистості, тому останній не зможе переховуватися. Прокурор у судовому засіданні не довів наявність ризиків, тому просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 також заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

ОСОБА_7 зазначила, що вона на утриманні має двох неповнолітніх дітей, які на цей час перебувають у притулку, так як її затримали. Батько дітей не проживав разом з нею, її брату не дозволили піклуватися за дітьми, тому їх і влаштували до притулку. Діти вперше знаходяться у притулку, так як жодних претензій з боку органу опіки до неї, як до матері, не було. Вона має постійне місце мешкання, працювала реалізатором на ринку до її затримання. Перебуває на обліку у лікаря-нарколога, але останні півтора року наркотичні засоби не вживала. Просить застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленім волі.

ОСОБА_8 зазначив, що прокурор не довів жодні ризики, а обставини, що викладені у клопотанні, не відповідають дійсності. ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, працювала, тому домашній арешт зможе забезпечити належну процесуальну поведінку її підзахисної.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Частиною 3 ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.11.2017 року у справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлено, що 01.02.2020 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою по 30.03.2020 року з альтернативним запобіжним заходом заставою у розмірі 40 540 грн. до ОСОБА_5 та 38 420 грн. до ОСОБА_7 .

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 могли вчинити злочин, вказаний в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше судимий за скоєння особливо тяжкого злочину; звільнився лише 30.06.2017 року по відбуттю покарання за останньою судимістю), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений, але мешкає з цивільною дружиною, не має на утриманні жодної особи, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ).

Також, розглядаючи клопотання прокурора відносно ОСОБА_7 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченої (раніше не судима, тривалий час перебуває на обліку у лікаря-нарколога), її майновий стан (працює, але неофіційно), соціальні зв`язки (незаміжня, має на утримані двох неповнолітніх дітей, які на цей час знаходяться у притулку через затримання та знаходження під вартою обвинуваченої).

При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченим судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 4 до 6 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого корисливого злочину, тому у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинувачених, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду відносно обвинувачених продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, суд з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження відносно ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 слідчий суддя останньому також застосував альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 40 540 грн. В даному випадку, у суду відсутні підстави для погіршення становища обвинуваченого, тому вважаю за необхідне вказаний запобіжний захід залишити як альтернативний.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , вважаю, що встановлений відносно останньої ризик вчинення злочину перестав бути настільки значним, щоб продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором на думку суду не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, обвинувачена не буде виконувати покладені на неї процесуальні обов`язки.
Твердження прокурора про відсутність стійких соціальних зв`язків та постійного щомісячного доходу у ОСОБА_7 у судовому засіданні не підтвердилися, а навпаки були спростовані даними, наданими стороною захисту.
Тому, при вирішенні питання про застосування ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу слідчий суддя приймає до уваги наступні обставини, а саме: наявність у обвинуваченої постійного місця реєстрації та проживання, роботи та утриманні двох неповнолітніх дітей, які на цей час знаходяться у притулку без материнської опіки.
Таким чином, враховуючи вказані обставини, на думку суду, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченої без застосування електронного засобу контролю у період з 17 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби, може запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику, та саме вказаний запобіжний захід необхідно застосувати до ОСОБА_7 з обов`язками, передбаченими ч.5 ст. 194 КПК України. Визначаючи період у який ОСОБА_7 має перебувати вдома, суд, надає можливість обвинуваченій вирішити питання про повернення дітей додому з притулку, а також можливість влаштуватися на роботу, щоб їх утримувати.

Під час підготовчого судового засідання учасниками процесу не заявлялись інші клопотання про обрання, зміну, скасування заходів забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 182, 183, 314-317, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за обвинуваченням їх у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська, 7 на 14 год. 30 хв. 29 квітня 2020 року.

Справу розглядати суддею одноособово.

Визначити склад осіб, які будуть брати участь у судовому розгляді: прокурор, потерпілий, обвинувачені, їх захисники.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 19.06.2020 року (включно).
ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 40 540 (сорок тисяч п`ятсот сорок) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_4 , свідками: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з перебуванням останньої за адресою: АДРЕСА_2 в період з 17 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби строком по 19.06.2020 року (включно).

Покласти на обвинувачену ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_4 , свідками: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Обвинувачену ОСОБА_7 звільнити з під-варти із зали суду негайно після проголошення цієї ухвали.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим та їх захисникам.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та зміни запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 21.04.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1