Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/839/20
Провадження №: 1-кп/332/231/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , перекладача ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002417 від 02.12.2018 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджану міста Ганджа, громадянина Азербайджану, не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, освіта середня, який фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В :
30.11.2018, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, відкрито викрав, з полиці у ванній кімнаті - мобільний телефон марки «Samsung J7 Neo» ІМЕІ: НОМЕР_1 ІМЕІ: НОМЕР_2 , чорного кольору, вартістю 5698 гривень, в якому була встановлена сім карта мобільного оператора Київстар» з мобільним номером ( НОМЕР_3 ) та чохол для мобільного телефону, які не представляють матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_5 , заволодівши викраденим майном та отримавши його у своє розпорядження, не зважаючи на вимоги потерпілої повернути майно, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на вказану суму.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ст. 186 ч.1 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

На підставі ч. 1 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, до суду разом із обвинувальним актом, надійшла угода про примирення між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_6 від 03.04.2020 .

Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні .

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 за ст.. 186 ч.1 КК України у вигляді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Потерпіла ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 із запропонованим видом та мірою покарання згодні.

В угоді також передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому. В угоді зазначена дата її укладення та вона скріплена підписами сторін.

Прокурор та потерпіла ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні вважають, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просять цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ним міру покарання, крім того вказав, що він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 4 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, які йому були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання.

Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою вину та надав судові згоду на призначення узгодженого покарання.

На підставі пояснень обвинуваченого та потерпілої суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи викладене, те, що умови угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_5 відкрито викрав мобільний телефон у ОСОБА_6 ,за яке належить призначити узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання.

Керуючись ст. ст. 314, 315, 373, 374, 468-475 Кримінального процесуального кодексу України суд, -

УХВАЛИВ
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 186 ч.1 КК України .

Затвердити угоду про примирення від 03.04.2020 року.

На підставі угоди про примирення призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Речові докази - мобільний телефон марки «Samsung J7 Neo» ІМЕІ: НОМЕР_1 ІМЕІ: НОМЕР_2 , чорного кольору, що знаходиться в камері схову речових доказів Заводського ВП повернути власнику ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст.473 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_1