Справа № 738/253/20
№ провадження 1-в/738/53/2020
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мена в режимі відеоконференції з ДУ «Менська виправна колонія № 91» клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, -

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про умовно - дострокове звільнення його вiд відбування покарання, в якому посилається на те, що 06.04.2016 року він засуджений Калузьким районним судом Калузької області РФ на строк 7 (сім) років позбавлення волі. 24.05.2018 року Індустріальним районним судом міста Дніпро Дніпропетровської області даний вирок приведено у відповідність із законодавством України його засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років. Згідно ухвали колегії суддів Дніпровського АС від 10.02.2020 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 24.05.2018 року змінено та його засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років 7 місяців позбавлення волі. В даний час він відбуває покарання в ДУ «Менська виправна колонія № 91», відбув 2/3 частини строку призначеного судом покарання, але адміністрація установи виконання покарань відмовляється звернутись до суду з відповідним поданням про умовно-дострокове звільнення. Засуджений ОСОБА_6 просить вирішити питання про його умовно-дострокове звільнення.

Засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання, просить його задовольнити. Вважає, що своєю поведінкою довів своє виправлення.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання, просить його задовольнити.

Представник спостережної комісії Менської РДА в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило, що дає можливість суду, відповідно до ст. 539 КПК України, розглянути справу без його участі.

Прокурор вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення не підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні не підтверджено, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення.

Заслухавши пояснення засудженого, захисника, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, з`ясувавши думку прокурора, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що вироком Калузького районного суду Калузької області РФ від 27.12.2016 року, ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 30, 228.1 ч. 4 п. «Г» КК Російської Федерації до 7 років позбавлення волі.

На підставі ухвали Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ від 24.05.2018 року вирок Калузького районного суду Російської Федерації відносно громадянина України ОСОБА_6 , приведено у відповідність із законодавством України.

Так, ОСОБА_6 вважається засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

Згідно ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 26.11.2019 року зараховано в строк попереднього ув`язнення з 06.04.2016 року по 24.01.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

По ухвалі колегії суддів Дніпровського АС від 10.02.2020 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 24.05.2018 року змінено. Вважати засудженим по ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років 7 місяців позбавлення волі. В іншому без змін.

Строк відбуття покарання рахується з 06.04.2016 року.

За час перебування в ФКУ СІЗО № 1 по Калузькій області з 07.04.2016 року по 03.02.2017 року ОСОБА_6 характеризувався негативно, встановленого режиму тримання не додержувався, за що отримав дисциплінарне стягнення. До праці не залучався, не заохочувався.

З 15.02.20107 року по 06.06.2019 року відбував покарання в ФКУ ВК№49 по Республіці Комі (м. Печора), де характеризувався негативно, не додержувався вимог встановленого порядку відбування покарання, чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. До праці не залучався, має одне заохочення.

З 02.08.2019 року по 08.10.2019 року відбував покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія №4», де вимог встановленого порядку відбування покарання не додержувався, один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, на даний час стягнення є погашеним у встановленому законом порядку.

В Менській ВК № 91 міру покарання відбуває з 18.10.2019 року по теперішній час.

За час перебування в установі характеризувався наступним чином: намагається дотримуватись вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконує під контролем. До дисциплінарної відповідальності не притягувався.

На даний час жодної письмової заяви щодо працевлаштування на підприємстві установи від засудженого не надходило. Залучався до робіт з благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення згідно графіка. До виконання робіт відносився посередньо. Порушень правил техніки безпеки не допускав.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідної частини призначеного судом строку покарання.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Сумлінна поведінка - це зразкове виконання вимог режиму і свідоме додержання дисципліни, беззаперечне виконання законних вказівок адміністрації, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність подяк і відсутність стягнень, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Показником виправлення можна вважати і систему вчинків, що здійснюються з мотивів, прямо протилежних тим, що штовхнули особу на вчинення злочину.

Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за певний час.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення вiд відбування покарання є передчасним, оскільки на час розгляду клопотання ОСОБА_6 хоч і відбув 2/3 частини строку призначеного судом покарання, проте не довів своє виправлення та перевиховання, а тому його клопотання не підлягає задоволенню.

На пiдставi викладеного i керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання відмовити.

На ухвалу прокурором, захисником може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою в семиденний строк з часу отримання її копії.

Головуючий: ОСОБА_1