ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/66/20 Справа № 199/1750/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000118 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 30 березня 2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 21 червня 2018 року за відбуттям строку покарання;
- 26 березня 2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зазначеним покаранням поглинуто покарання, призначене вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2019 року та остаточно призначено ОСОБА_8 до відбування покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.
Строк відбування покарання ухвалено відраховувати з 27.02.2019 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду від 07.05.2019 року, ОСОБА_8 визнано винним в тому, що 22 січня 2019 року, близько 00:30 годин, проходячи повз торгівельний кіоск, розташований біля будинку № 188 по вулиці Богомаза у м. Дніпро, побачив, що ставні, які закривають вікна вищевказаного кіоску, погано зачинені. В цей час у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Реалізовуючи свій злочинний умисел в той же день та час, ОСОБА_8 руками відсунув ставні вікна кіоску, та побачив на полицях такі, що належать ОСОБА_9 , пачки цигарок а також мобільний телефон «Asus ZB500 KG», які визначив предметом свого злочинного посягання.
Далі, продовжуючи реалізовувати зазначений злочинний умисел, діючи таємно, повторно, із корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, відсунув частину вікна та через отвір руками проник всередину кіоску, тобто в приміщення, звідки таємно викрав майно, а саме: мобільний телефон «Asus ZB500 KG» imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 чорного кольору, вартість якого становить 900,00 грн., та пачки цигарок загальною вартістю 48897,03 гривень.
Однак при спробі залишити місце вчинення злочину, ОСОБА_8 було затримано співробітниками патрульної поліції.
Таким чином ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення до кінця свого злочину, а саме: таємного викрадення майна ОСОБА_9 загальною вартістю 48897,03 грн., поєднаного з проникненням у інше приміщення, вчиненого повторно, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2019 року у зв`язку з тим, що ним була подана апеляційна скарга на попередній вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2019 року, з яким він був не згоден через призначене покарання, але, як вказує апелянт, апеляційним судом було проігноровано цю його скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.
В даному випадку колегія суддів з урахуванням думки учасників судового провадження, а також з огляду на те, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого та судом не було визнано обов`язковою його участь, не знаходить перешкод для розгляду справи за відсутністю вищевказаної особи відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Під час апеляційного розгляду захисник підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити, прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, та ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з оскаржуваного вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність в діянні ОСОБА_8 декількох кваліфікуючих ознак, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, вартість майна, що було предметом злочинних посягань, та його значимість для потерпілого, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, з яких злочин не було доведено до кінця, той факт, що викрадене майно повернуто потерпілому в повному обсязі, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, не має постійного джерела доходу, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, щиросердне каяття та активне сприяння встановленню фактичних обставин кримінального правопорушення, як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити остаточне покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті, саме з реальним його відбуттям, за відсутності підстав для застосування положень ст. ст. 69,75 КК України, та приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи обвинуваченого про наявність підстав для призначення йому більш м`якого покарання колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4