Справа № 750/807/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/50/20
Категорія - ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009202, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігова, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей: 2007 року народження та 2013 року народження, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

На вирок суду захисник адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини, кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок змінити, застосувати відносно ОСОБА_7 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що при призначенні його підзахисному міри покарання судом 1 інстанції не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно повернув викрадене майно, повністю відшкодував завдану шкоду, цивільний позов відсутній, також те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, яких жінка покинула і самостійно їх виховує.

На думку апелянта, вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та надають можливість суду призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Призначене судом ОСОБА_9 покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 27.11.2018 року, близько 21 год. 50 хв., ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_10 , а саме, нанісши їй один удар кулаком лівої руки в область обличчя, внаслідок якого остання впала на землю, відкрито викрав шляхом виривання з руки потерпілої її жіночу сумку, в якій знаходилися грошові кошти на суму 102 грн., що належать ОСОБА_10 , чим заподіяв їй матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України; думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання кримінального провадження у суді І інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, захисник повідомив, що у зв`язку із зайнятістю по роботі він прибути до суду не зможе, просив апеляційний розгляд проводити за його відсутності.

Захисник адвокат ОСОБА_6 суду апеляційної інстанції пояснив, що на даний час його підзахисний влаштувався на роботу, хоча і неофіційно, сам виховує двох малолітніх дітей, яких мати залишила їх йому і зараз вони проживають разом з ним. ОСОБА_11 вину визнав повністю, щиро розкаявся, з приводу скоєного шкодує, завдані майнові збитки відшкодував у повному обсязі, має намір відшкодувати моральну шкоду, проте на даний час за збігом тяжких сімейних обставин такої змоги не має, так як його матір онкологічно хвора, знаходиться в тяжкому стані, за якою він доглядає і це потребує значної матеріальної допомоги. Просив пом`якшити обвинуваченому міру покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Згідно вимог ст. 408 КПК України, підставами для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, пом`якшення призначеного покарання, якщо воно за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи обвинуваченому покарання відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, суд не в повній мірі врахував обставини скоєного, вартість і значимість викраденого майна, дані про особу обвинуваченого.

Зокрема, як встановлено судом 1 інстанції та підтверджено в апеляційному суді, обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, здійснив викрадення майна на незначну суму 102 грн., має хворобливий стан здоров`я.

Потерпіла ОСОБА_10 претензій матеріального характеру до обвинуваченого не заявляла.

За повідомленням захисника адвоката ОСОБА_6 встановлено, що на даний час на утриманні обвинуваченого знаходяться двоє неповнолітніх дітей (а.п. 50-51), яких він виховує самостійно та які проживають разом з ним, так як дружина, з якою шлюб офіційно не розірвано, залишила їх проживати з батьком.

Окрім того, згідно довідки № 12517 від 28.11.2018 року про склад сім`ї (а.п. 52) дійсно він проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_12 , яка згідно копії виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №6985 Комунального некомерційного підприємства «Чернігівський медичний центр сучасної онкології» страждає на тяжку хворобу, з зазначенням діагнозу захворювання (а.п. 94).

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України, при вирішенні питання про спосіб відбування покарання, суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, може прийти до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Тому, колегією суддів враховується, що обвинувачений вчинив злочин, який є тяжким, обставини та наслідки його вчинення, зокрема, вартість викраденого майна, те, що за місцем проживання обвинуваченого негативні характеристики відсутні, в силу ст. 89 КК України він не судимий, має на утриманні та піклуванні двох неповнолітніх дітей, доглядає за онкохворою матір`ю, і які без його фізичної та матеріальної допомоги не зможуть вижити, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, законослухняний спосіб життя протягом тривалого часу після скоєння злочину. Враховує також і обтяжуючу покарання обставину скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вище вказаних обставин, колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного судом 1 інстанції покарання з випробуванням з іспитовим строком, що буде достатнім і необхідним для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства. Саме покарання із звільненням обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Тому, в даному випадку, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання - зміні.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 408, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2019 року відносно ОСОБА_7 - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання, призначеного судом 1 інстанції.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині цей вирок - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4