ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/962/20 Справа № 180/2082/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференціїї, контрольне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- у 2010 році Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,

встановила:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на 2 місяці, тобто до 13 лютого 2020 року.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
В провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року ОСОБА_6 обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою.
В подальшому ухвалами суду строк дії обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 неодноразово продовжувався.
Оскаржуваною ухвалою 18 грудня 2019 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 продовжено до 13 лютого 2020 року.
При вирішенні даного питання судом було взято до уваги особу обвинуваченого, тяжкість злочинів та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що застосування до обвинуваченого більш м`якого, крім виняткового запобіжного заходу, на даному етапі не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
Обвинувачений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на не пов`язаний з триманням під вартою.
Посилається на те, що в порушення вимог законодавства йому не було вручено копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою
Вважає, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Злочинів, в яких йому пред`явлено обвинувачення не вчиняв.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважав ухвалу законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжкого, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй скарзі обвинувачений.

Його доводи про необґрунтоване обвинувачення, на переконання колегії суддів, є безпідставними, оскільки на даному етапі провадження суд апеляційної інстанції не може вдаватися до аналізу обґрунтованості обвинувачення чи доведеності його вини.

Посилання ОСОБА_6 про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не обґрунтовані.

Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики того, що ОСОБА_6 може вчинити спроби переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування зазначених ризиків, зокрема з огляду на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі до реальної міри покарання, не працював, тобто не мав постійного джерела доходу, тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому. Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання було взято до уваги судом першої інстанції, однак дана обставина, з якою погоджується колегія суддів, не є самодостатньою підставою для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Дослідивши матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу колегія не вбачає.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого про те, що йому не було вручено копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, не є слушними, оскільки не передбачено процесуальним законом.

Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене відповідно до норм процесуального закону, таким, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим, приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4