Номер провадження: 11-кп/813/771/20
Номер справи місцевого суду: 504/1933/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

цивільного позивача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.12.2018 року, -
встановив:
оскаржуваним вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого за наймом, одруженого, маючого на утримані двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на користь держави за залучення експерта з проведення експертизи в сумі 8580 грн.
Згідно з вироком районного суду, 16 січня 2018 року, приблизно о 07 годині 40 хвилин, більш точного часу слідством не встановлено, водій ОСОБА_7 керував технічно справним транспортним засобом марки «Dacia» моделі «Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 , та здійснював рух по проїзній частині автодороги «Одеса-Южне» в напрямку до міста Одеси. На 26 км+550 м. вказаної автодороги, в межах Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області, ОСОБА_7 , будучи неуважним, проявляючи злочинну самовпевненість, не вибрав безпечної швидкості руху в умовах ожеледиці, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Geely» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир транспортного засобу марки «Dacia» моделі «Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого осколкового черезвертлюжного перелому правої стегнової кістки зі зміщенням уламків.
Не оспорюючи доведеності вини та фактичних обставин справи, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій, не погоджуючись з вироком суду в частині призначення додаткового покарання, просить вирок суду змінити шляхом виключення рішення суду про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Вказує, що суд не врахував, що позбавляючи його права керування транспортними засобами, він фактично позбавляє його права на працю, що виключає можливість заробляти собі на життя, оскільки обвинувачений працює таксистом та ця діяльність є єдиним джерелом його доходу. Просить врахувати, що він раніше не судимий, має на утримані двох неповнолітніх дітей, щиро розкаявся у вчиненні злочину та відшкодував завдану шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача;обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора та цивільного позивача, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції був проведений в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд з`ясував у обвинуваченого, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснив учасникам судового провадження наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а також порядок апеляційного оскарження вироку, постановленого за результатами такого розгляду, проте ніхто з учасників кримінального провадження проти розгляду справи в такому порядку не заперечував.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дав повну і належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого, а, призначаючи додаткове покарання винному, районний суд врахував його особу, наслідки його протиправних дій, у зв`язку з чим апеляційний суд визнає непереконливими доводи обвинуваченого про невірне застосування районним судом закону про кримінальну відповідальність при призначенні додаткового покарання.
За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, щодо застосування додаткового покарання до обвинуваченого ОСОБА_7 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки внаслідок грубого порушення обвинуваченим вимог ПДР України, потерпілій ОСОБА_9 були завдані тілесні ушкодження. Шкода завдана іншому учаснику ДТП до даного часу не відшкодована, у зв`язку з чим цивільний позивач наполягав на залишення апеляційної скарги без задоволення.
Районний суд при вирішенні питання про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, врахував, що злочин обвинуваченим ОСОБА_7 був вчинений вперше, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, посередньо характеризується за місцем проживання та скоїв необережне кримінальне правопорушення, тому твердження обвинуваченого, про призначення додаткового покарання, застосування якого на думку ОСОБА_7 є занадто суворим для нього, є безпідставними.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він порушує питання про неврахування судом того факту, що обвинувачений працює таксистом, а позбавлення його права керування транспортними засобами виключає можливість заробляти кошти, а при призначені покарання суди мають враховувати не тільки наслідки що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил дорожнього руху або експлуатації транспорту.
Апеляційний суд з цього приводу зазначає наступне. Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, зокрема висновку експерта №18-422 від 26.02.2018р. транспортний засіб марки «Dacia» моделі «Logan» державний номерний знак НОМЕР_1 перебував в працездатному стані, але не відповідала вимогам п. 31.4, п. 31.4.5 «а», «г» ПДР України.
Невідповідність вимогам п. 31.4, п. 31.4.5 «а», «г» Правил дорожнього руху України, а саме: заборона експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
а) шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм, вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т - 1,0 мм, автобусів - 2,0 мм, мотоциклів і мопедів - 0,8 мм.
г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів»; виникли задовго до настання даної дорожньо-транспортної події, водій міг та зобов`язаний був виявити дану невідповідність при візуальному огляді автомобіля перед виїздом.
Внаслідок вище зазначених порушень водієм ОСОБА_7 ПДР України та неврахування погодних умов призвели до наслідків, що настали.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Апеляційний суд враховує правову позицію, яка викладена в Постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №495/9188/16-к (провадження №51-596км18) про те, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і чи повинен він його відбувати, а також вирішуючи питання про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою він обвинувачується, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення; конкретні обставини вчинення злочину, наслідком якого стали заподіяні тілесні ушкодження потерпілій; особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має на утриманні двох неповнолітніх дітей; відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого; обставини, які пом`якшують покарання винного щире каяття, та прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому покарання, із застосуванням ст.75 КК України та призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, строком на 1 (один) рік, мотивувавши таке покарання належним чином.
Таким чином, за переконанням апеляційного суду районним судом враховані всі обставини, які мають значення при виборі заходу примусу та для забезпечення його мети.
Одночасно, сукупність всіх обставин кримінального провадження свідчить про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як самим ОСОБА_7 , так й іншими особами.
У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання як основне, так і додаткове ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд підстав не вбачає.
За таких обставин, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку районного суду, апеляційний суд, враховуючи межі апеляційного перегляду та відсутність апеляційної скарги інших учасників, вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст.376,404,405,407, 419, 424,426,532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.12.2018 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4