Справа № 461/4554/20
Провадження № 1-кс/461/3791/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2020 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого,

встановив:

адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 13 травня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000768.

Подану скаргу мотивує тим, що слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не було надано належної оцінки обставинам справи, внаслідок чого позбавлено ОСОБА_4 права на належний захист під час проведення досудового розслідування кримінального правопорушення та порушено її законні права, як учасника кримінального провадження, адже кримінальним правопорушенням їй було завдано шкоди.

Скаржниця, згідно скарги, просить справу розглядати за її відсутності.

Виходячи з принципу змагальності учасників кримінального процесу та диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що передбачених КПК України, з урахуванням обмежених строків розгляду скарги, вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності скаржниці.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, про дату судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, неявка слідчого чи прокурора не є перешкодою у розгляді скарги.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що скарга підлягає до задоволення, з огляду на нижченаведене.

Слідчим суддею встановлено, що 13 травня 2020 року слідчий Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , вказуючи на відсутність очевидних та достатніх підстав вважати, що кримінальним правопорушення ОСОБА_4 була спричинена шкода, виніс постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні №0000768.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Згідно з ч.2 даної норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення нею кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

У частині 3 вказаної статті зазначено, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Незважаючи на посилання слідчого в постанові про відмову у визнанні потерпілим, на вказану норму закону, приписи такої норми слідчим не виконані, оскільки не наведено конкретних очевидних та достатніх підстав вважати, що заява ОСОБА_4 про залучення до провадження як потерпілої подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст.55 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що слідчим не надано належної оцінки доводам заявника про завдання їй внаслідок кримінального правопорушення шкоди. Слідчий в судове засідання не з`явився та вимог скарги не спростував.

Відповідно до ст. 7 КПК України, однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка згідно положень ч. 2 ст. 9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стаття 8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 55 КПК, є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими постанова слідчого підлягає скасуванню.

Неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Крім неналежного мотивування постанов, підставою їх скасування є і необґрунтованість прийнятого рішення слідчим, прокурором стосовно співвідношення процесуальних вимог щодо визнання особи потерпілою та фактичних обставин кримінального правопорушення.

На противагу цьому, слідчим суддею встановлено, що слідчим не надано належної оцінки доводам заявниці щодо заподіяння її матеріальної та моральної шкоди. Слідчим не надано належної оцінки доказам, здобутим в ході кримінального провадження, що в свою чергу свідчить про недотримання вимог ст.110 КПК України щодо обґрунтованості процесуального рішення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
За таких обставин, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, як необґрунтована та передчасна. Доводи скаржника в ході розгляду справи спростовані не були, а слідчим не подано жодного доказу на спростування тверджень ОСОБА_4 , відтак скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

постановив:

Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого СВ Галицького ВП Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 13 травня 2020 року про відмову у визнанні Ван ОСОБА_7 потерпілою у кримінальному провадженні №0000768 скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8