ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5387/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/409/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне легке тілесне ушкодження
У Х В А Л А
03 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
Головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 , -
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Південне, Харківського району, Харківської області, з середньою освітою, одруженого, працюючого ФОП « ОСОБА_7 », раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125КК України, та призначено покарання у виді 170 ( ста сімдесяті) годин громадських робіт.
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 суму моральної шкоди у розмірі 3000 (три) тисячі гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Згідно вироку, 15.11.2017 приблизно 17.00 години, ОСОБА_7 , знаходився разом з ОСОБА_9 на ділянці місцевості за адресою: АДРЕСА_3 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виник конфлікт з приводу виниклої 14.11.2017 дорожньо-транспортної пригоди.
Так, за вищевказаних обставин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, стоячи обличчям до обличчя до ОСОБА_9 , наніс останньому два удари кулаками обох рук в область перенісся та правої частини верхньої губи. Даними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 фізичний біль, моральні страждання та тілесні ушкодження.
При зазначених обставинах, згідно висновку судово-медичної експертизи № 4282-с/17 від 30.12.2017 у ОСОБА_9 мали місце: синці на обличчі.
По ступеню тяжкості синці на обличчі належать до легких тілесних ушкоджень, (відповідно до п.п.2.3.2 «б» п. 2.3.5 Наказу МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).
Прокурор у зміненій апеляційній скарзі, не заперечуючи проти доведеності вини та правильності правової класифікації, просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону України, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 180 годин громадських робіт та звільнити його від відбування покарання на підстві ст. 49 КК України.
Вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, просить вирок районного суду стосовно ОСОБА_7 - скасувати, кримінальне провадження закрити, в задоволенні цивільного позову відмовити.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що судом першої інстанції надано неналежну оцінку доказам наявним у справі, не враховано відсутність достатніх доказів для доведення вини ОСОБА_7 , що потягло за собою невідповідність висновків суду щодо вини обвинуваченого, фактичним обставинам справи.
Зокрема вказує, що відсутні прямі докази вини ОСОБА_7 , а висновки суду про його винуватість ґрунтуються виключно на показах потерпілого та його дружини.
Між тим дружина потерпілого не вказує на особу заподіювача тілесних ушкоджень
Крім того, під час судового засідання в суді першої інстанції було встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 страждає на гіпертонічну хворобу, головною клінічною ознакою якої є стійке та тривале підвищення артеріального тиску
Таким чином потерпілий внаслідок запаморочення міг втратити свідомість, впасти та отримати ці тілесні ушкодження.
Також під час судового розгляду в суді першої інстанції відхилялись клопотання сторони захисту про допит свідків, які могли підтвердити невинуватість обвинуваченого.
На думку автора апеляційної скарги судом також необґрунтовано частково задоволено цивільний позов потерпілого, оскільки належних доказів на його підтвердження потерпілим не надано.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні лише в частині необхідності звільнення обвинуваченого від відбування покарання, заперечував проти скарги захисника, потерпілого, який підтримав думку прокурора, обвинуваченого та його захисника які підтримали свою апеляційну скаргу, та згодились із доводами скарги прокурора в частині сплину строків передбачених ст.. 49 КК України, дослідивши матеріалами кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 безпосередньо вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка завдала йому тілесні ушкодження.
Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він працює начальником транспортного відділу корпорації АВЄК. Потерпілий є його підлеглим, працює інженером. Обвинувачений ОСОБА_7 орендує частину приміщення. В листопаді 2017 року йому було відомо про ДТП яке сталося на територій підприємства, учасниками якого були ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Йому було відомо, що потерпілий у вечері розмовляв з ОСОБА_7 .
В день їх розмови близько 17 години, він побачив ОСОБА_9 , який тримав рукою частину верхній губи на якій була кров, та повідомив що його вдарив ОСОБА_12 .
Потім потерпілий викликав швидку допомогу, так як у нього погіршився стан здоров`я. В цей же день він бачив потерпілого без яких-небуть тілесних пошкоджень.
Зразу за потерпілим він побачив ОСОБА_7 , який був збуджений, та не заперечував, що спричинив тілесні ушкодження потерпілому, на що він зробив останньому зауваження.
Свідок ОСОБА_13 , пояснив, що в листопаді 2017 року він працював охоронцем на підприємстві де працює інженером ОСОБА_9 . В один із днів ОСОБА_9 попрохав його, щоб він повідомив ОСОБА_7 зайти до кабинету ОСОБА_10 , що ним було зроблено. Він бачив, коли ОСОБА_7 зайшов до потерпілого, який в той час був здоровий, без тілесних пошкоджень. Потім вони обидва вийшли. На вулиці були присмерки. Через деякий час, в той же день він побачив ОСОБА_9 , у якого обличчя, руки та платок були у крові. Він бачив та чув, як ОСОБА_9 розмовляв з ОСОБА_11 , якому повідомив, що його ударив ОСОБА_7 . Потім потерпілий викликав швидку.
Свідок ОСОБА_14 , пояснила, що є дружиною потерпілого. З обвинуваченим вона не знайома. В листопаді 2017 року чоловік прийшов до дому, та повідомив, що у нього стався конфлікт в зв`язку з ДТП. Іншим ранком у листопаді 2017 року чоловік уходив на роботу без тілесних ушкоджень, в цей же день повернувся додому близько 23-х годин з пошкодженою верхньою губою та садном в районі носу з лівої сторони обличчя. Він повідомив, що його ударили, та погано себе відчуває.
Колегія суддів погоджується з твердженням апеляційної скарги захисника в тій частині, що названі свідки не були безпосередніми очевидцями інциденту між потерпілим та обвинуваченим.
Між тим, хибним є твердження апеляційної скарги, що покази даних свідків підтверджують лише наявність тілесних ушкоджень в потерпілого, проте не вказують на особу їх заподіювача.
Сукупний аналіз показів свідків наведених вище свідчить про те, що перед спілкуванням з ОСОБА_7 у потерпілого ОСОБА_9 були відсутні тілесні ушкодження.
Натомість, після того як ОСОБА_7 та ОСОБА_9 повернулись з вулиці у останній тримав рукою частину верхній губи на якій була кров, та повідомив що його вдарив ОСОБА_12 .
Більш того, за показами свідка ОСОБА_11 . ОСОБА_7 не заперечував, що саме він вдарив потерпілого.
Відповідно до ч. 2 ст. 97 КПК України суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.
При прийнятті цього рішення суд зобов`язаний зокрема врахувати можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.
Відповідно до ч.3 ст. 97 КПК України суд має право визнати неможливим допит особи, якщо вона відмовляється давати показання в судовому засіданні.
З оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_7 відмовився давати покази на підставі ст. 63 Конституції України, а відтак його допит був неможливий.
Таким чином судом першої інстанції дотримано вимоги ст. 97 КПК при визнанні у якості допустимих доказів показань з чужих слів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Стосовно доводів апеляційної скарги про відхилення судом першої інстанції клопотань сторони захисту про допит певних свідків.
Відповідно до ч.3ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Відповідно до п.п. 1,6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
В апеляційній сказі захисника констатовано, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, оскільки відхилив клопотання сторони захисту про допит свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Проте, в ній (скарзі) не наведено конкретних обставин, про які могли повідомити дані свідки та в ній не висловлене прохання допитати цих свідків.
Колегія суддів також зауважує, що сторона захисту не ініціювала в апеляційній скарзі питання про допит свідків, щодо допиту яких нею було заявлено клопотання під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції та в якому було відмовлено.
Не заявлено такого клопотання і під час апеляційного розгляду.
За таких обставин, враховуючи вимоги ч.3 ст. 404 КПК України зайнята стороною захисту процесуальна позиція не породжує у суду апеляційної інстанції обов`язок дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, навіть за умови, що про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції.
Таким чином, відхилення судом першої інстанції клопотань сторони захисту про допит певних свідків, з урахуванням вимог апеляційної скарги не можна вважати неповнотою судового розгляду.
Щодо версії сторони захисту щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок падіння через запаморочення, викликаного гіпертонічною хворобою.
З дослідженого судом висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи від 18.11.2017, висновків судово-медичних експертиз №4282-С/17 від 30.12.2017, №09/919-С/2018 від 05.04.2018, вбачається, що у ОСОБА_9 мають місце: синці на обличчі.
Ці ушкодження утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні ознаки яких на тілі потерпілого не відобразились та могли бути отримані в строк 3-5 днів до проведення огляду (18.11.2017).
По ступеню тяжкості ці пошкодження викликали незначні скороминущі, наслідки, тривалість котрий не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень ( відповідно до п.п.2.3.2 «б», п.2.3.5. Наказу МОЗ України від 17.01.1995 №6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження на голові могли бути отримані внаслідок нанесення двох ударів.
Ці ушкодження могли бути спричинені при нанесенні ударів кулаками рук.
Встановлені на голові ОСОБА_9 ушкодження не могли виникнути при мимовільному одноразовому падінні боком, ничком або навзнак, з положення стоячи на ногах на рівну, тверду поширену поверхню, як з наданням його тілу прискорення та і без надання його тілу прискорення.
Показання ОСОБА_9 , на які він посилається під час проведення слідчого експерименту в цілому відповідають об`єктивним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень.
Висновки даних експертиз в апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюються.
За таких обставин, висловлена версія що тілесні ушкодження отримані потерпілим внаслідок падіння через запаморочення є неспроможною.
Версія сторони захисту щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень іншою особою (не ОСОБА_7 ) є також необґрунтованою, оскільки спростовується показами потерпілого та свідків, які наведені вище.
Щодо цивільного позову.
Відповідно до вимог ч.1 ст.1167, ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
З вироку суду вбачається, що потерпілим ОСОБА_9 внаслідок дій ОСОБА_7 отримані синці на обличчі, які по ступеню тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.
Відтак, є очевидним, що зазначеним потерпілому була завдана моральна шкода.
Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнув з ОСОБА_7 на користь останнього 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та врахувавши суть позовних вимог, характер діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини вчиненого кримінального правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у ньому.
Відтак апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення.
Щодо апеляційної скарги прокурора колегія суддів дійшла наступних висновків.
Санкція ч.1ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Як вбачається з оскаржуваного вироку ОСОБА_7 вчинив злочин невеликої тяжкості 15.11.2017 року, тобто наразі минулі строки притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
У зв`язку з наведеними обставинами та керуючись зазначеними вимогами закону, колегія суддів дійшла висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а відтак вирок суду підлягає зміні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, ст.ст. 49, 74 КК України колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного судом покарання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді -