ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1332/20 Справа № 182/1953/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004092 31 грудня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією усього належного йому майна; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією усього належного йому майна.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання вирішено рахувати з 31 грудня 2018 року.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9157, 33 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у м. Нікополі Дніпропетровської області умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, а також нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за наступних обставин.
На початку листопада 2018 року у ОСОБА_7 виникли боргові зобов`язання перед ОСОБА_10 на суму 6500 грн., які останній повинен був повернути в строк до 31 грудня 2018 року в повному розмірі, у зв`язку з чим 30 грудня 2018 року у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на напад на ОСОБА_11 з метою заволодіння її майном, з застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я.
З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 31 грудня 2018 року приблизно о 09.30 год., взявши дома липку стрічку, ніж та бурову коронку по бетону для перфоратору, направився за місцем мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , із якою попередньо в телефонному режимі домовився про зустріч під приводом свого працевлаштування.
Так, 31 грудня 2018 року приблизно о 10.15 год. ОСОБА_7 , зайшовши за згодою ОСОБА_11 до приміщення її будинку та пройшовши до приміщення кухні, де перебувала ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння майном потерпілої, напав на неї, а саме буровою коронкою по бетону для перфоратору, яку заздалегідь підготував та взяв із собою, наніс ОСОБА_11 два удари в потиличну частину голови, чим заподіяв останній тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Після чого за допомогою липкої стрічки, яку приніс з собою, зв`язав ОСОБА_11 обидві руки спереду та вимагав надати йому грошові кошти та матеріальні цінності. В ході пошуку у зальній кімнаті ОСОБА_7 знайшов грошові кошти в сумі 6 000 грн. та гаманець із грошима в сумі 1 300 грн.
В цей час ОСОБА_11 почала чинити фізичний опір ОСОБА_7 , внаслідок чого у нього виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 із корисливих мотивів, реалізовуючи який ОСОБА_7 взяв зі столу кухонний ніж, який заздалегідь підготував та приніс з собою, тримаючи його у правій руці, умисно наніс ОСОБА_11 3 удари ножем в верхню частину спини, чим спричинив останній тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких та тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 померла на місці.
Після чого ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного наміру, спрямованого на заволодіння майном потерпілої, обшукав приміщення будинку ОСОБА_11 та заволодів грошовими коштами на загальну суму 7 300 грн., гаманцем, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, ноутбуком «Lenovo» моделі G70-80 та мобільним телефоном марки «Хіаоmі» моделі «Redmi Note 5», внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 18 533,33 грн., після чого залишив місце вчинення злочину, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду переглянути та призначити йому більш м`яке покарання.
Обґрунтовуючи свої вимоги обвинувачений вказує на те, що не планував і не передбачав настання смерті потерпілої, щиро кається. Вказує, що суд мав кваліфікувати його дії за ст. 116 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство потерпілої, крім того перебував у стані афекта. Звертає увагу, що на відтворенні вчинення злочину показано як все відбувалось, що потерпіла пригнула на нього в той час, як він уходив. Зазначає, що на досудовому розслідуванні надав явку з повинною, допомагав слідству та приніс вибачення потерпілій стороні, які були прийняті.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадженя, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.
Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що його дії слід було кваліфікувати за ст. 116 КК України, оскільки на час вчинення злочину останній перебував у стані афекта, є необґрунтованими.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин справи дії останнього охоплюються складом злочину, визначеного ч. 1 ст. 115 КК України. З позицією суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Частина 1 статті 115 КК України, за якою пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 , передбачає відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони цей злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Відповідальність за ст. 116 КК України передбачено за умисне вбивство, вчинене у стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Суб`єктивна сторона складу цього злочину характеризується особливим емоційним станом суб`єкта його сильним душевним хвилюванням, а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко та бурхливо, і певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.

Тобто психічне ставлення особи при вчиненні цього злочину характеризують дві особливості: 1) умисел завжди є таким, що раптово виник, і афектованим; 2) емоційний стан винної особи характеризується сильним душевним хвилюванням, що певною мірою знижує її здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Це пов`язано з психофізіологічними характеристиками стану сильного душевного хвилювання, існування якого є несумісним із заздалегідь обдуманим умислом. Тобто якщо аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що суб`єкт злочину мав достатньо часу, що обдумати, спланувати вчинення ним умисного вбивства, а отже, у нього був відсутній стан сильного душевного хвилювання.

З урахуванням викладеного розмежування умисного вбивства та вбивства у стані сильного душевного хвилювання здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною стороною цих злочинів. Зокрема, при кваліфікації злочину за ст. 116 КК України суспільно небезпечне діяння особи спровоковано насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого.

За встановлених судом фактичних обставин, зазначених у вироку суду та які обвинувачений визнав у судовому засіданні суду першої інстанції, дії ОСОБА_7 носили активний характер, і останній, маючи достатню кількість часу, обдумано та сплановано вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 , що свідчить про відсутність у нього стану фрустрації чи сильного душевного хвилювання.

Відсутність у ОСОБА_7 стану сильного душевного хвилювання підтверджується також висновком судово-психіатричної експертизи № 48 від 21 лютого 2019 року, який був предметом ретельного дослідження суду першої інстанції, відповідно до якого ОСОБА_7 у період, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, на жодні психічні захворювання, або на слабоумство не страждав і не перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності (алкогольному психозі, реактивному стані, патологічному сп`янінні, патологічному афекті), який би позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вчинки, які інкримінують ОСОБА_7 , були послідовними, цілеспрямованими, у стані фрустрації чи фізіологічного афекту обвинувачений не перебував, емоційна реакція під час конфлікту з потерпілою не була для нього суб`єктивно несподіваною, оскільки він особистість збудлива, конфліктна взаємодія для нього є звичним і бажаним стереотипом реагування, що не призвело до зриву психічної діяльності в кримінальній ситуації.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками ст. 116 КК України.

Визнаючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд також враховує, що питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, про що зазначив у своєму правовому висновку Верховний Суд України (справа № 5-4кс15).

Таким чином, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Слід визнати необгрунтованими й доводи обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині з корисливих мотивів відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і грунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

З огляду на викладене доводи у скарзі обвинуваченого щодо неналежної оцінки доказів та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятими, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд приходить до такого висновку.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставинами, що помякшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, - є тяжкі наслідки, завданні злочином.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, офіційно не працював, мав сталі родинні зв`язки, неповнолітню доньку, яка перебувала на його утриманні, а також позиції потерпілої, яка просила призначити найсуворіше покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна в межах санкцій відповідних частин та статтей Кримінального кодексу України.

Доводи обвинуваченого про те, що він щиро кається та сприяв органам досудового розслідування у розкритті вчинених злочинів, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Посилання обвинуваченого про те, що він приніс вибачення потерпілій стороні, мають місце, проте не знижують ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених злочинів, не здатні зменшити негативні наслідки скоєних діянь, наслідком яких є позбавлення життя потерпілої ОСОБА_11 , а тому не є достатніми підставами для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі останнього, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі останній.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4