Житомирський апеляційний суд
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження № 295/15068/19 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки викладеним в його клопотанні доводам на користь можливості його звільнення на підставі вказаних в клопотанні норм права та практики Європейського суду з прав людини. Стверджує, що подальше його ув`язнення є протиправним, оскільки порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в якому зазначив, що відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 81 КК України він має право на умовно-дострокове звільнення, оскільки таке його право гарантовано Конституцією України та міжнародною судовою практикою в рішеннях Європейського суду з прав людини.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд виходив з наступного : ОСОБА_8 засуджений вироком Харьківського обласного суду від 26.05.2000 року за ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 142, п.п. "а", "г", "ж", "з" ст. 93 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 06.11.2001 року вирок Харьковського обласного суду від 26.05.2000 року приведено у відповідність з КК України в редакції 2001 року в частині засудження ОСОБА_8 за ст. 222 ч. 1, 140 ч. 3 КК України та вважається засудженим відповідно за ст. 263 ч. 1 КК України на 5 років позбавлення волі та за ст. 185 ч. 3 КК України - на 6 років позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. 396, 213 ч. 2, 222 ч. 1 КК України - до покарання призначеного судом.
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 02.03.2009 року, ОСОБА_8 у приведенні у відповідність вироку судової колегії в кримінальних справах Харківського обласного суду від 26.05.2000 року щодо засудження його за ст. 93 п.п. "а", "г", "ж", "з", ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 140 ч. 3 ст. 142, 42 КК України (в редакції 1960 р.) в частині пом`якшення покарання - заміни довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі відмовлено за безпідставністю.
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 03.12.2014 року вирок судової колегії по кримінальних справах Харківського обласного суду від 26.05.2000 року у відношенні ОСОБА_8 уточнено. Початок строку відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначеного засудженому ОСОБА_8 даним вироком, рахується з врахування часу попереднього ув`язнення, з дня фактичного затримання ОСОБА_8 - 16.05.1996 року.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.12.2017 року, зараховано засудженому ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16 травня 1996 року по 06 листопада 2001 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Харківського обласного суду від 26 травня 2000 року ст. ст. 193 ч.3, 222 ч.1, 141 ч.2, 140 ч.3, 142 ч.3, 93 п. п. «а,г,ж,з», 42 КК України.
Враховуючи, що відповідно до положень ст.87 КК України, особи, які засуджені до довічного позбавлення волі, мають право на помилування після відбуття певного строку покарання, інших умов звільнення від відбування покарання діючим Кримінальним кодексом України на даний час не передбачено, згідно ст.81 КК України можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання в даному випадку законодавством не передбачена, Конституція України та закони України не передбачають заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, а також умовно-дострокового звільнення, осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано не було.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою про заміну призначеного йому вироком Харьківського обласного суду від 26.05.2000 року покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років та звільнити його від подальшого відбування покарання, обмежившись вже відбутим строком (а.п. 5 зв.).
Зі змісту вказаної заяви вбачається, що засудженим ОСОБА_8 ставиться питання про заміну призначеного йому покарання більш м`яким.

Правила заміни невідбутої частини покарання більш м`яким регулюються положеннями ст. 82 КК України.

Проте, суд першої інстанції розглянув заяву засудженого ОСОБА_8 , керуючись положеннями ст. 81 КК України, та постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом фактично не розглянуто викладені в заяві доводи засудженого ОСОБА_8 про можливість заміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, а в порушення кримінального процесуального закону зроблено висновок про неможливість умовно-дострокового звільнення останнього.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, встановлене порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України є істотними, яке перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З урахуванням того, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд приходить до висновку, що постановлена місцевим судом ухвала з наведених підстав підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Оскільки ухвала суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, то колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційної скарги, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції слід усунути вказані недоліки, дослідити всі обставини провадження та перевірити доводи апеляційної скарги, надати їм належну оцінку і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: