УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції з Житомирською установою виконання покарань (№8) клопотання засудженого ОСОБА_3 , 1968 року народження, уродженця м. Харькова, проживаючого до засудження в АДРЕСА_1 , про заміну вироку Харківського обласного суду від 26.05.2000 та покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді 15 років позбавлення волі, звільнення його від подальшого відбування покарання, -

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника ДУ "ЖУВП (№8)" ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

Засуджений звернувся з клопотанням, в якому просить замінити вирок Харківського обласного суду від 26.05.2000 щодо нього із покаранням у вигляді довічного позбавлення волі на законний вид максимального покарання у вигляді 15 років позбавлення волі, а також звільнити його від подальшого відбування покарання, обмежившись вже відбутим строком.

В судовому засіданні засуджений та захисник клопотання підтримали з підстав, викладених в ньому.

Прокурор та представник установи висловили думку про відмову в задоволенні клопотання засудженого. При цьому прокурор зазначив, що чинним КК України не передбачено можливості задоволення даного клопотання.

Заслухавши засудженого, захисника, представника установи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Вироком Харьківського обласного суду від 26.05.2000 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 142, п.п. "а", "г", "ж", "з" ст. 93 КК України та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 06.11.2001 року вирок Харьковського обласного суду від 26.05.2000 року приведено у відповідність з КК України в редакції 2001 року в частині засудження ОСОБА_3 за ст. 222 ч. 1, 140 ч. 3 КК України та вважається засудженим відповідно за ст. 263 ч. 1 КК України на 5 років позбавлення волі та за ст. 185 ч. 3 КК України - на 6 років позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. 396, 213 ч. 2, 222 ч. 1 КК України - до покаранння призначеного судом.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 02.03.2009 року, ОСОБА_3 у приведенні у відповідність вироку судової колегії в кримінальних справах Харківського обласного суду від 26.05.2000 року щодо засудження його за ст. 93 п.п. "а", "г", "ж", "з", ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 140 ч. 3 ст. 142, 42 КК України (в редакції 1960 р.) в частині пом`якшення покарання - заміни довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі відмовлено за безпідставністю.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 03.12.2014 року вирок судової колегії по кримінальних справах Харківського обласного суду від 26.05.2000 року у відношенні ОСОБА_7 уточнено. Початок строку відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначеного засудженому ОСОБА_8 даним вироком, рахується з заліком часу попереднього заключення, з дня фактичного затримання ОСОБА_8 - 16.05.1996 року.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.12.2017 року зараховано засудженому ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16 травня 1996 року по 06 листопада 2001 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Харківського обласного суду від 26 травня 2000 року.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Заміна засудженим невідбутої частини покарання передбачена ст. 82 КК України, де вказано, що особам, які відбувають покарарння у виді обмеження або позбавлення волі невідбута частина покарарння може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та після відбуття засудженим певної частини покарання.

Особова справа засудженого не містить відомостей про те, що він став на шлях виправлення. Крім того, він є засудженим до довічного ув`язнення. А чинне законодавство України не передбачає можливості зміни засудженим до довічного позбавлення волі покарання на більш м`яке, не прописані відповідні умови.

В рішення Європейського суду з прав людини "Петухов проти України" вказано, що довічно ув`язнений страждає, не маючи „права на надію колись вийти на свободу, що потребує законодавчих змін.

Крім того, у справі «Ласло Маг`яр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

З даних рішень слідує, що на виконання вказаних рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, передбачивши в законі умови, за яких існувала би можливість звільнення від покарання у виді довічного ув`язнення чи заміну його більш м`яким.

Враховуючи відсутність передбачених законом конкретних умов, за яких суд у встановлений законом спосіб міг би визначити, що виконані необхідні умови для заміни засудженому довічного позбавлення волі на інший вид покарання, суд позбавлений можливості задовольнити дане клопотання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах "Алакрам Хумматов проти Азербайджану" від 18.05.2006, заяви N 9852/03, N 13413/04, "Ткачов проти України" від 13.12.2007, заява N 39458/02).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для заміни довічного позбавлення волі, призначеного засудженому, на позбавлення волі строком на 15 років та звільнення його від подальшого відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну вироку Харківського обласного суду від 26.05.2000 та покарання у вигляді довічного позбавлення волі на на покарання у вигляді 15 років позбавлення волі, звільнення його від подальшого відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня її оголошення, а особою яка перебуває під вартою, на протязі того ж строку з моменту вручення їй копії рішення.

Суддя ОСОБА_1