Справа № 148/1452/19
Провадження № 1-кп/135/29/20
ВИРОК
іменем України

30.01.2020 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ладижин Вінницької області кримінальне провадження № 0000172 від 06.04.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, не одружений, військовозобов`язаний, раніше не судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
11.03.2019 в період часу з 10:00 по 11:00 годину, ОСОБА_3 рухався від будинку №6 до будинку №14 по вул. Лесі України, що в смт.Кирнасівка, Тульчинського району, де він переносив сумку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , яку останній попросив йому принести. В цей час, із сумки випав паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , в якому знаходилася банківська картка «Укрсиббанк» рахунок № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому. Діючи умисно, протиправно, з корисливих спонукань, з метою подальшого незаконного заволодіння чужим майном, достовірно знаючи пін код від карти, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись цим, таємно, шляхом вільного доступу ОСОБА_3 викрав банківську картку «Укрсиббанк», власником якої являється ОСОБА_5 , та яка з функціональним призначенням, як засіб доступу до банківського рахунку, є різновидом офіційного документа, відповідно до Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в України» від 07.12.2000 та Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання. Викрадену банківську картку ОСОБА_3 залишив собі для подальшого зняття грошових коштів, тим самим розпорядившись нею на власний розсуд.
Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційних документів з корисливих мотивів.
Крім того, ОСОБА_3 11.03.2019 в період часу з 10:00 по 11:00 годину, рухався від будинку АДРЕСА_4 , де він переносив сумку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , яку останній попросив йому принести. В цей час, із сумки випав паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , в якому знаходилася банківська картка «Укрсиббанк» рахунок № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому. Діючи умисно, протиправно, з корисливих спонукань, з метою подальшого незаконного заволодіння чужим майном, достовірно знаючи пін код від карти, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись цим, таємно, шляхом вільного доступу ОСОБА_3 викрав банківську картку «Укрсиббанк», власником якої являється ОСОБА_5 , та яка з функціональним призначенням, як засіб доступу до банківського рахунку, є різновидом офіційного документа. Після цього, 11.02.2019 близько 12:00 години ОСОБА_3 , перебуваючи в м.Тульчин по вул.Гагаріна, 2, та знаходячись біля банкомату «ПриватБанку», використовуючи викрадену банківську картку «Укрсиббанку», що належить ОСОБА_5 , маючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошей з банківської картки потерпілого, діючи з умислом направленим на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що його злочинні дії не будуть сприйматися присутніми як протиправні та достовірно знаючи пін код від картки, вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 1 000 гривень, якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріального збитку потерпілому на вказану суму.
Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
20 липня 2019 року між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним.
Згідно з даною угодою потерпілий ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України, підозрюваний у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.185 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн, та за ч.1 ст.357 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити остаточне покарання шляхом часткового складання покарань у вигляді штрафу в розмірі 80 (вісімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 грн та отримана згода обвинуваченого на її призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим про примирення.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги та правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити та призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні також просив вказану угоду з потерпілим затвердити та призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч.1 ст.357 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Потерпілий ОСОБА_5 також просив дану угоду з обвинуваченим затвердити та призначити останньому узгоджений між ними вид та розмір покарання.
Злочини, у вчиненні яких ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_5 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим обвинувачений, цілком розуміють права обвинуваченого, визначені п. 1 ч. 4 та п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , умови угоди про примирення, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, діям обвинуваченого надана правильна правова кваліфікація за ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст.357 КК України, а тому наявні всі правові підстави для затвердження вказаної угоди та призначення ОСОБА_3 узгодженого сторонами цієї угоди покарання.
У зв`язку з тим, що матеріальна шкода, завдана потерпілому, обвинуваченим відшкодована, цивільний позов у провадженні не заявлено.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 472, 474 та 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду від 20 липня 2019 року про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України, за якими призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 20 липня 2019 року покарання:
за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 020 грн;
за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити остаточне покарання шляхом часткового складання покарань у вигляді штрафу в розмірі 80 (вісімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 грн.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя