Справа №359/2944/20
Провадження №1-кп/359/467/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И
30 червня 2020 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , особи відносно якої вирішується клопотання ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в клопотання старшого слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000239, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування 29.01.2020 року, відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області, громадянина України, українця, інваліда ІІ групи, одруженого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,
щодо вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
в с т а н о в и в:
До Бориспільського міськрайонного суду Київської області звернувся старший слідчий СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області підполковник поліції ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 з вищезазначеним клопотанням. На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 30.12.2019 року близько 11 години 20 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись біля подвір`я будинку АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_6 , між якими в подальшому виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин, в ході чого ОСОБА_4 пошкодив заднє скло автомобіля належного ОСОБА_6 .
Крім того, у ОСОБА_4 виник злочинний намір на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Зокрема, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізувати свій злочинний намір, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , дістав з кишені куртки шило та заподіяв ОСОБА_6 один удар в праву ногу, в область стегна, та втік з місця вчинення злочину.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 34д від 18.03.2020 у ОСОБА_6 виявлено тілесне ушкодження у вигляді: рани округлої форми по зовнішній поверхні правого стегна, спричиненої гострим предметом, що має колючі властивості, та за своїм характером тягне розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 день, і за цією ознакою відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.
Таким чином, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані неосудності, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КЗ КРО «ОПНМО» № 140 від 25.03.2020 року, останній страждає в даний час та страждав під час скоєння, інкримінованих йому дій на легку розумову відсталість, ускладнену органічним ураженням головного мозку, внаслідок перенесеної в 1994 році черепно-мозкової травми з емоційно-вольовою нестійкістю за МКХ 10 F 70, F 06,6; під час скоєння інкримінованих йому дій міг та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, але не повною мірою. Тобто за своїм психічним станом ОСОБА_4 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КЗ КРО «ОПНМО» № 140 від 25.03.2020 року, ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив суд застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Потерпілий ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання, однак просив задовольнити його цивільний позов в повному обсязі.
Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання не заперечував, поклався на розсуд суду. Аналогічну позицію висловив із приводу цивільного позову.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.
Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, вважає клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив факт вчинення ним суспільно-небезпечного діяння та визнав свою причетність до інкримінованого йому діяння. При цьому ОСОБА_4 показав, що між ним та потерпілим десь із весни 2018 року склалися неприязні відносини. Тому, взимку 2019 року, він проїжджаючи по вул. Мічуріна в с. Гора Бориспільського р-ну, побачивши потерпілого, який перебував поряд із подвір`ям, де заправляв свій автомобіль, на ґрунті тривалих неприязних відносин, що склалися між ним та потерпілим, взяв брусок цегли на узбіччі дороги, та проїжджаючи повз авто кинув його в заднє скло, внаслідок чого воно розбилося. Після цього ОСОБА_6 відразу накинувся на нього, почав його здавлювати, а в нього в кармані було шило, яке він використовував як інструмент, яке він відразу дістав, і відмахуючись від потерпілого попав ним йому в ногу. Також потім прибіг товариш потерпілого свідок ОСОБА_7 , який також його тримав. Вирвавшись від них, він відразу втік.
Не зважаючи на те, що ОСОБА_4 визнав себе винним, його вина у вчиненні злочину повністю доводиться зібраними у справі доказами.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що 30.12.2019 року він приїхав до своїх батьків, які проживають в АДРЕСА_2 . Вдень, він перебував на вулиці, поряд із подвір`ям, а саме біля гаража, де заправляв свій автомобіль марки «Ford». В цей момент, він побачив, як в його автомобілі тріскається та розбивається заднє скло, внаслідок того, що в нього кинули камінь. Перед тим як заправляти машину, він помітив, що по вулиці Мічуріна, по дорозі, від центру села, на велосипеді їхав ОСОБА_4 , який взяв трохи вправо до обочини, притормозив біля його авто, і кинув в нього камінь. Піднявши голову, він побачив, як ОСОБА_4 вже від`їжджає від його авто на велосипеді, однак була ожеледиця і він підсковзнувся, не справившись з керуванням, впав із велосипеда. В цей момент по дорозі їхав якийсь автомобіль, водій якого зупинився, вийшов із авто, бо мабуть побачив як він біжить за ОСОБА_4 , щоб його затримати. Догнавши ОСОБА_4 , він його почав тримати за руку, щоб він не втік, а останній діставши із карману шило, взявши його в праву руку, почав махати ним, намагаючись його ним вдарити, і попав йому в праву ногу, внаслідок чого він отримав тілесне ушкодження. Він побачив, що в цей момент по дорозі йшов його сусід ОСОБА_7 , якого він попросив допомогти йому: забрати у ОСОБА_4 шило, щоб останній ще чогось не накоїв. ОСОБА_7 схопив ОСОБА_4 за праву руку, почав намагатися вирвати в нього шило з рук, а він його тримав, в цей момент, за іншу руку. Приклавши зусилля ОСОБА_7 все таки відібрав у ОСОБА_4 шило, і сказав відразу викликати поліції. Він дістав телефон, викликав поліцію, а ОСОБА_4 сівши на велосипед, втік з місця події. Потім приїхали працівники поліції, які відібрали пояснення в нього та ОСОБА_7 . Також підтвердив, що між ним та ОСОБА_4 дійсно склалися неприязні тривалі відносини, через побутові сварки, які тривали десь із літа 2019 року.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що точної дати він не пам`ятає, взимку 2019 року, він зібрався йти в магазин, що знаходиться в центрі с. Гора. Вийшовши з дому, йдучи по вул. Мічуріна, не доходячи десь 20 м до перехрестя, він побачив, що стоїть на дорозі якесь авто марки «Жигулі», лежить велосипед на узбіччі дороги та поряд із яким лежав якісь чоловік. Підійшовши ближче, він побачив, що це лежав потерпілий ОСОБА_6 , який побачивши його, почав просити допомогти йому, а саме забрати у ОСОБА_4 шило, яке він тримаючи в руці, розмахував ним, намагаючись вдарити ним ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_6 тримав його за куртку, чи за плечі, точно не пам`ятає, а останній розмахував руками, намагаючись в нього попасти. Він відразу підбіг, схопив ОСОБА_4 за руку, прикладаючи значні фізичні зусилля, ледь вирвав в нього шило з руки. Після цього, ОСОБА_4 , вирвавшись, бо його важко було втримати, сів на велосипед і втік звідти. Потім він побачив, що у ОСОБА_6 в авто, яке було поряд, розбите заднє скло, яке як йому пояснив потерпілий, розбив ОСОБА_4 , кинувши камінь. І відразу почав тікати. Однак, підсковзнувся на ожеледиці, він впав, прямо під колеса автомобілю, що стояло на дорозі, а ОСОБА_6 побіг за ним, схопив його, щоб затримати, і останній вдарив його шилом. Бачив у ОСОБА_6 тілесне ушкодження, а саме рану внаслідок удару, нанесеного шилом. ОСОБА_6 викликав працівників поліції, які приїхавши, допитали їх із потерпілим, а також він передав їм шило як знаряддя злочину.
Крім показань потерпілого та свідка, вина ОСОБА_4 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння також підтверджується:
- витягом з інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України за № 49580975 від 28.01.2020 року щодо надходження на спеціальну лінію 102 повідомлення про заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 30.12.2019 року близько 11:20 год. по вул. Мічуріна, 57 в с. Гора Бориспільського району, зареєстрованого в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інфоримаційний портал НП України» (журналі єдиного обліку) Бориспільського ВП за № 2232 (т.1 а.с.52);

- протоколом усної заяви (повідомлення) про злочин від 28.01.2020 р. (т.1 а.с.53), складеного ДОП Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 , з якого вбачається, що 30.12.2019 року близько 11:20 год. по вул. Мічуріна, 57А в с. Гора Бориспільського району, на комунальній дорозі, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 удар по нозі предметом схожим на шило та розбив камінням скло в його автомобілі марки «Ford»;

- висновком експертного обстеження № 04 від 10.01.2020 року (т.1 а.с.54), проведеного на підставі направлення від 08.01.2020 року ДОП Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 , лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_10 , та висновком експерта № 34 від 16.03.2020 року (т.1 а.с.57-58), наданого на підставі постанови слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , про доручення проведення судово-медичної експертизи від 11.03.2020 року (т.1 а.с.56), лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_10 , з яких вбачається, при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_6 виявлена округлої форми рана по зовнішній поверхні правого стегна. Вказане тілесне ушкодження виникло від дії гострого (гострих) предмету (предметів), що має (мають) колючі властивості, і могло утворитись в строк та за обставин, які вказані у направленні слідчого. Виявлена у ОСОБА_6 рана за критерієм розладу здоров`я, на строк понад 6, але менше ніж 21 день, відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Виявлене тілесне ушкодження не могло утворитись «при падінні з висоти власного зросту об тверду поверхню».

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу ОСОБА_4 .

Указані матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, про що свідчить відповідні протоколи та не заперечувалось ними в судовому засіданні. Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому суд покладає їх в основу судового рішення.

Таким чином, вивчивши та дослідивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми злочинними діями, які виразились в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого, тобто вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

В той же час, згідно висновку судово-психіатричного експерта КЗ КРО «ОПНМО» № 140 від 25.03.2020 року (т.1 а.с.62-63), наданого на підставі постанови слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , про доручення проведення судової психолого-психіатричної експертизи від 25.03.2020 року (т.1 а.с.60-61), ОСОБА_4 страждає в даний час та страждав під час скоєння, інкримінованих йому дій на легку розумову відсталість, ускладнену органічним ураженням головного мозку, внаслідок перенесеної в 1994 році черепно-мозкової травми з емоційно-вольовою нестійкістю за МКХ 10 F 70, F 06,6. ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій міг та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, але не повною мірою. ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту та у будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував. Клінічних ознак алкогольного та наркотичної залежності у ОСОБА_4 під час проведеного обстеження не виявлено.

Відповідно до характеризуючих особу ОСОБА_4 даних, за місцем проживання він характеризується посередньо, інвалід, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Бориспільської ЦРЛ до вчинення злочину не перебував. Згідно довідки психіатра Бориспільської ЦРЛ ОСОБА_4 з 1989 року звертався до психіатра.
Зазначене вище свідчить про те, що ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому злочин у стані неосудності та на даний час є неосудним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 503 КПК України передбачено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України. Однак, ОСОБА_4 не підлягає кримінальній відповідальності, так як під час вчинення суспільно-небезпечного діяння, він страждав і страждає в даний час на легку розумову відсталість, ускладнену органічним ураженням головного мозку, внаслідок перенесеної в 1994 році черепно-мозкової травми з емоційно-вольовою нестійкістю за МКХ 10 F 70, F 06,6, внаслідок чого перебував в стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керуватися ними, у зв`язку з чим до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру.

Визначаючи вид примусових заходів медичного характеру, суд враховує обставини вчинення і тяжкість вчиненого діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_4 , а також ступінь небезпечності останнього для інших осіб.

Разом з тим, характер і тяжкість захворювання неосудної особи можуть бути визначені комісією лікарів при проведенні відповідної судової експертизи. Наявність у провадженні такого висновку для вирішення судом питання про застосування примусових заходів медичного характеру є обов`язковим.

У відповідності до даних висновку судово-психіатричного експерта КЗ КРО «ОПНМО» № 140 від 25.03.2020 року (т.1 а.с.62-63), ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Враховуючи вищевикладене та небезпечність ОСОБА_4 , внаслідок його психічного стану для самого себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою є очевидною, тому відносно нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання в КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування».
В ході розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_6 пред`явив до ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 16 160 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 даний цивільний позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, з викладених у ньому підстав.

Захисник адвокат ОСОБА_11 при вирішенні цивільного позову поклався на розсуд суду.
ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову.
Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_4 , суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Так, згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У ч. 5 даної статті закріплено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 , в частині відшкодування завданих матеріальних збитків на суму 16160 грн., підлягає залишенню без розгляду. При цьому суд роз`яснює право потерпілому звернутися до суду в рамках цивільного провадження, оскільки потерпілим не було надано доказів в підтвердження заподіяної матеріальної шкоди, в рамках даного кримінального провадження, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
В той же час, стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, то згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У ч. 1 ст. 1186 ЦК України закріплено, що шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.

Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Також встановлено, що у зв`язку із отриманим легким тілесним ушкодженням потерпілий ОСОБА_6 зазнав фізичний біль, а також душевні переживання та страждання. Так, останній в результаті отриманої травми проходив лікування, а тому відбулися вимушені зміни в житті потерпілого, від чого останній відчував значні незручності. Так, в потерпілого були порушені нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя протягом певного часу, тимчасову втрату працездатності, зазнаним стресом, в результаті якого виникло порушення сну, тривожний стан. У такий спосіб йому була заподіяна моральна шкода. З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_6 , пов`язаних з отриманням останнім легкого тілесного ушкодження, що призвело до порушенні його звичного способу життя, стану здоров`я потерпілого, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, встановлених обставин справи, та з огляду на вимоги розумності і справедливості розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_6 , становить 3 000 гривень.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Процесуальних витрат не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ч. 9 ст. 100, 124, 127, 128, ст. 349, ч. 2 ст. 369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. ст. 372, 376, 395, 503, 507, 512, 513, 516 КПК України, ст. 19, ст. ст. 92-94, ч. 2 ст. 125 КК України, суд, -
у х в а л и в:
Клопотання старшого слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000239, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування 29.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання в КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування».
Речові докази, після набрання ухвалою суду законної сили, - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 щодо стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ), - 3000 (три тисячі) грн.. на відшкодування завданої моральної шкоди.
У задоволенні іншої частини вимог про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині відшкодування завданих матеріальних збитків на суму 16160 грн., - залишити без розгляду.
Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали. Копія ухвали негайно після її проголошення вручається учасникам судового процесу.
Копії ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру після набрання законної сили надіслати на виконання до закладу охорони здоров`я, який надає психіатричну допомогу за місцем проживання особи щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та в експертну установу, де особа перебувала на обстеженні.
Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 03.07.2020 року.
Головуючий: ОСОБА_1