КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю представника ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на транспортний засіб марки «CHEVROLEТ», модель EXPRESS, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження вказаного майна.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити. Так, апелянт не погоджується з висновками слідчого судді щодо можливості використання арештованого майна як доказу злочину, оскільки вважає, що стороною обвинувачення не доведено його відповідності критеріям ст. 98 КПК України. Також, адвокат заперечує факт набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного, оскільки відповідні відомості в Єдиному реєстрі досудових розслідувань не значаться. Просить врахувати ОСОБА_7 і ті обставини, що апеляційним судом було скасовано арешт автомобіля, який належить дружині ОСОБА_6 - ОСОБА_9 .

Крім того, на думку апелянта, слідчим суддею безпідставно розглянуто клопотання про арешт майна без повідомлення його власника. У зв`язку з цим захисник посилається на своєчасність оскарження ухвали слідчого, оскільки про постановлене рішення вони дізналися 02 вересня 2019 року.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, а тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення особи, яка подала апеляційну скаргу, а копію постановленого судом рішення остання отримала 02 вересня 2019 року та 05 вересня 2019 року подала апеляційну скаргу, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апелянта щодо своєчасного оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується посилань апелянта на незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді, то колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, вважає їх безпідставними з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Слідчий суддя, на даній стадії кримінального провадження, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, Управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 22 січня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України.

Так, невстановлені службові особи ДФС України, зловживаючи службовим становищем, сприяють діяльності злочинної організації, яка полягає у вчиненні дій, що спрямовані на приховування та маскування незаконного походження майна, одержаного в наслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, чи володіння ним, прав на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, переміщення, зміну його форми (перетворення), а так само набуття, володіння та використання іншого майна, одержаного внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Вказані особи, зловживаючи службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди, сприяли низці громадян іноземних країн в отриманні паспортів громадян України за підробленими документами. В подальшому, перебуваючи на території України, вказані особи організували та здійснювали координацію роботи розгалуженої мережі інтернет-магазинів та чат-ботів в месенджері «телеграм» з продажу наркотичних засобів на території Російської Федерації, з подальшою легалізацією на території України доходів, отриманих злочинним шляхом, через механізм крипто валют та електронні платежі системи (ВТС, WEX, Payeer, QIWI тощо). Зокрема, невстановлені особи, використовуючи отримані на підставі підроблених документів паспорти громадян України, вчиняють правочини щодо купівлі рухомого та нерухомого майна з метою легалізації коштів отриманих від продажу наркотичних засобів.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_10 затримано 21 березня 2019 року за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України.

22 березня 2019 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Згідно інформації Головного сервісного центру МВС України та ГУ БКОЗ СБ України, підозрюваний ОСОБА_10 користується транспортним засобом марки «CHEVROLEТ», модель EXPRESS, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_2 , власником якого є його батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою прокурора від 21 березня 2019 року вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000123.

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт автомобіля марки «CHEVROLEТ», модель EXPRESS, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_2 , прокурор зазначив, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є збереження речових доказів.

Встановивши зазначені обставини, слідчий суддя прийшов до висновку з приводу наявності підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що надані прокурором матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що автомобіль «CHEVROLEТ», модель EXPRESS, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_2 , може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набутий протиправним шляхом, що вказує на його відповідність критеріям ст. 98 КПК України.

Таким чином, посилання апелянта на відсутність у арештованого майна ознак речового доказу спростовуються вище наведеними обставинами.
Також, в доданих до клопотання прокурора матеріалів міститься достатньо відомостей, які вказують, що ОСОБА_10 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000123 у відповідності до вимог КПК України.
Ті обставини, що судом було скасовано арешт на автомобіль дружини підозрюваного, не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року, оскільки кримінальний процесуальний закон передбачає, що у кожному конкретному випадку судом приймається рішення на підставі наданих йому матеріалів з урахуванням обставин, які існували на момент розгляду клопотання.
Також, слід зазначити, що у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані прокурором матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою його забезпечення.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на транспортний засіб марки «CHEVROLEТ», модель EXPRESS, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження вказаного майна, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/335/2019 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1