г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/613/20
Номер провадження 1-кс/213/188/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Слідчий суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001250 від 07.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
24.02.2020 до суду надійшло вищезазначене клопотання, в якому слідчий посилається на те, що 07.12.2019 о 04.57 год. до Інгулецького ВП КВП надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа, перебуваючи поблизу будинку № 20 по вул. Подлєпи у м. Кривому Розі на ривок відкрито викрала чоловічу сумку, в якій знаходились ключі, документи та мобільний телефон «Huawei Pro VTR-L29» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , чим заподіяла останньому матеріальний збиток.

07.12.2019 відомості за цією заявою внесено до ЄРДР за №0001250 і розпочато досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Слідчий зазначає, що в ході досудового розслідування 16.12.2019 було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що 09.12.2019 його знайомий ОСОБА_6 продав йому мобільний телефон «Huawei Pro VTR-L29» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , за 2500 гривень. Зі слів свідка, приблизно через два дні, він продав вказаний мобільний телефон маловідомому чоловіку на ім`я ОСОБА_7 .
На підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23.12.2019 № 29-6810т/2019 було проведено негласну слідчу (розшукову), та встановлено, що в період часу з 06.01.2020 по 17.01.2020 мобільний термінал ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 функціонує з абонентськими номерами ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_5 , та найчастіше працюють за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає останній.
Таким чином, слідчий вважає, що показання свідка ОСОБА_5 суперечать інформації, яка була отримана під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії, що може свідчити про те, що викрадений мобільний телефон може знаходитись за місцем мешкання ОСОБА_5 адресою: АДРЕСА_1 .
22.02.2020 на підставі ухвали слідчого судді слідчим було проведено обшук зазначеної квартири, в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон «Huawei Pro VTR-L29» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в гумовому чохлі «бампер» чорного кольору, та сім карти мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , які постановою слідчого долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.
Слідчий вказує, що вилучені речі необхідні для проведення в наступному слідчих дій, зокрема огляду, проведення судово-товарознавчої експертизи з метою встановлення вартості телефону, тому на них необхідно накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів.

Особи, яким належить вилучене майно, та які ним користувалися, в судове засідання не з`явилась, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначив, що арешт і збереження речових доказів по кримінальному провадженню в подальшому дасть змогу встановити осіб, які причетні до скоєння злочину, встановити розмір заподіяних збитків та сприяти об`єктивному досудовому розслідуванню та розгляду кримінального провадження.

Вислухавши слідчого, перевіривши доводи клопотання, дослідивши надані суду матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.4 ст.170 КПК України заборона використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Слідчий суддя вважає, що слідчим доведено, що вилучені речі матимуть суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та доказове значення у справі.

При цьому слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену в п.55 рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", про те, що факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, адже це є завданням наступних етапів кримінального провадження.

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вказане майно, що було вилучено на місці вчинення кримінального правопорушення, не становитиме "особистий надмірний тягар" для їх власника, таке втручання в його право володіння є законним та не є свавільним, оскільки учасниками судового засідання доведено, що зазначеним майном користується особа, яка була виявлена на місці події, а отже може бути причетною до незаконних дій, а майно, яке було викрадене під час вчинення злочину, матимуть значення для кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001250 від 07.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку: мобільний телефон «Huawei Pro VTR-L29» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , гумовий чохол «бампер» чорного кольору, які належать потерпілому ОСОБА_4 , та які були у користуванні ОСОБА_5 , та також на сім карти мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_8 , та № НОМЕР_4 , яка належить свідку ОСОБА_5 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1