Справа № 545/2991/19
Провадження № 1-кп/545/257/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2019 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Полтавським районним судом Полтавської області та Державною установою "Божковська виправна колонія (№16)" кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000542 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костянтинівка Донецької області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2017 року за п.п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.5 ст.72 КК України до позбавлення волі на строк 10 років, зміненого ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 квітня 2018 року, якою дії обвинуваченого перекваліфіковано на п.7 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі, відбуває покарання покарання в Державній установі «Божковська виправна колонія (№16)»,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, з 06 червня 2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Божковська виправна колонія №16» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції.
При цьому під час відбування покарання для засудженого ОСОБА_4 за допущені ним порушення режиму утримання неодноразово застосовувалися стягнення у вигляді попереджень, доган, суворих доган, поміщення до дисциплінарного ізолятора.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30 січня 2019 року до ОСОБА_4 застосовано захід стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи строком на два місяці за навмисну категоричну відмову виконати законну вимогу начальника установи приступити до роботи по благоустрою установи.
Після відбуття зазначеного стягнення засуджений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та продовжив систематично порушувати режим відбування покарання.
Так, 21 травня 2019 року близько 15 години, перебуваючи у відділенні соціальної психологічної служби №4 ДУ «Божковська ВК №16», яка розташована за адресою: с.Божківське Полтавського району Полтавської області по вул.Центральна,5, засуджений ОСОБА_4 відкрито в категоричній формі, безпідставно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у присутності чергового помічника начальника установи ОСОБА_6 , відмовився виконати законну вимогу представника адміністрації установи виконання покарання начальника відділення соціально-психологічної служби №4 ДУ «Божковська ВК №16», згідно графіку чергувань, затвердженого начальником ДУ «Божковська ВК №16» 31 грудня 2018 року, відповідно до якого засуджений ОСОБА_4 повинен здійснювати прибирання.
Злісність намірів засудженого ОСОБА_4 підтверджується також тим, що за період часу з 15 лютого 2017 року по 21 січня 2019 року зафіксовано загалом 34 порушення останнім вимог режиму утримання, за що він обґрунтовано притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі п`ять разів поміщався до дисциплінарного ізолятору та один раз до приміщення камерного типу установи.
Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ст.391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи виконання покарання особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.
27 листопада 2019 року між прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_4 за ст.391 КК України. Підозрюваний ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 має понести за вчинене кримінальне правопорушення передбачене ст.391 КК України, а саме у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2017 року, яким ОСОБА_4 засуджено за п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України до позбавлення волі на строк 10 років, зміненого ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 квітня 2018 року та перекваліфіковано дії ОСОБА_4 на п.7 ч.2 ст.115 КК України, призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі, призначити остаточне покарання відповідно до ст.71 КК України.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор під час підготовчого судового засідання, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України, за обставин, як вони викладені в обвинувальному акті.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання.
Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст.391 КК України, знайшли своє підтвердження під час підготовчого судового засідання.
Судом встановлено, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст.391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи виконання покарання особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.
Злочин, передбачений ст.391 КК України, згідно із ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.
Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.
Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.ст.50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, даних про його особу, обставини, що пом`якшує покарання у виді щирого каяття у вчиненні злочину.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та пізозрюваним ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її затвердження.
Речових доказів та судових витрат по справі немає. Цивільний позов не заявлено.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 листопада 2019 року укладену між прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати частину невідбутого покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 01 грудня 2017 року, яким ОСОБА_4 засуджено за п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України до позбавлення волі на строк 10 років, зміненого ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 квітня 2018 року та перекваліфіковано дії ОСОБА_4 на п.7 ч.2 ст.115 КК України,і призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі та призначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 17 грудня 2019 року.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Полтавського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1