Справа № 201/4546/20
Провадження №1-кс/201/1752/2020
У Х В А Л А
Іменем України

22 травня 2020 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на рішення заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 17 квітня 2020 року №04/33-2061вих.№20, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся із скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська на рішення заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 17 квітня 2020 року №04/33-2061вих.№20.

Скарга обґрунтовується тим, що заявник 06 квітня 2020 року подав скаргу до Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 щодо порушення вимог законодавства допущених слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000581. 05 травня 2020 року заявник отримав відповідь заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 17 квітня 2020 року №04/33-2061вих.№20 про направлення його скарги на адресу начальника СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, що заявник вважає неправомірним.

Заявник у судове засідання призначене в режимі відеоконференції на зв`язок з технічних причин не вийшов, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 надав суду заяву з проханням відмовити у задоволенні скарги, оскільки рішення щодо направлення для розгляду скарги за належністю не може бути оскаржено слідчому судді.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши скаргу, додані до неї матеріали, приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вимоги скарги ОСОБА_3 не узгоджуються з переліком, передбаченим ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки не зазначено вимог щодо дій органу досудового розслідування, які можуть бути оскаржені слідчому судді, а інші вимоги заяви не відносяться до предмету розгляду слідчим суддею.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 подано скаргу, яка не підлягає оскарженню в порядку КПК України слід дійти до висновку про можливість відмови у задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 17 квітня 2020 року №04/33-2061вих.№20.

Роз`яснити ОСОБА_3 що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які не розглядаються під час досудового розслідування можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1