ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/300/20 Справа № 201/3782/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження № 0000144,
а участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_6
представника заявника ОСОБА_7
представника цивільного позивача ОСОБА_8
цивільного позивача ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року задоволено клопотання адвоката АО «Фінекс» ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно, подане в інтересах потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_9 , та забезпечено цивільний позов у кримінальному провадженні № 0000144, відомості за яким 20.01.2019 внесені в ЄРДР за ч. 1 ст. 190 України, заборонивши будь-яким представникам цивільного відповідача ТОВ «Діалог-плюс», теперішньому незаконному власнику ОСОБА_10 та можливим іншим власникам, вчиняти будь-які дії з квартирою АДРЕСА_1 , по відчуженню права власності до закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000144 .
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 до закінчення досудового розслідування кримінальному провадженні № 0000144.
Слідчий суддя прийшов до висновку, що цивільний позов подано у відповідності до вимог чинного законодавства і є обґрунтований, матеріали містять достатньо даних, які дають підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 , відповідає критеріям ст. 98 КПК України та у відповідності до вимог ст. 170 КПК України, є достатніми підставами для накладення арешту.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить поновити строк, скасувати ухвалу слідчого судді та винести по справі нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про забезпечення позову представнику потерпілого ОСОБА_9 відмовити.
В обґрунтування поновлення строку, ОСОБА_5 вказує на те, що її адвокат отримав ухвалу слідчого судді 14 лютого 2020 року, про що свідчить її підпис на заяві, а тому вважає причину пропуску п`ятиденного строку на оскарження ухвали поважною.
В обґрунтування апеляції зазначає, що на день винесення ухвали та на теперішній час він залишається єдиним власником квартири, нікому її не збирався відчужувати, адже нещодавно придбав її у зовсім сторонньої особи і мав намір там жити. Також зазначив, що він є добросовісним набувачем своєї власності, легально користується своєю власністю і ОСОБА_9 до нього не має жодних претензій. Також йому не зрозуміло, з яких підстав його квартира відповідає критеріям речового доказу.
Крім того зазначає, що слідчий суддя не вказав яким чином його квартира, яка є нерухомою, може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, які сліди вона зберігла на собі, або які інші відомості містить її квартира, які можуть бути використані як доказ факту обставин, що встановлюються під час досудового розслідування. Крім цього, на теперішній час ОСОБА_9 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до нього в порядку цивільного судочинства, фактично повторно зловживаючи своїми процесуальними правами, оскільки один позов вже поданий в порядку кримінального судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони судового провадження, представника ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_11 , яка підтримала апеляцію; цивільного позивача ОСОБА_9 та його представника, які заперечували проти задоволення апеляції, проаналізувавши доводи апеляції, співставивши їх з матеріалами клопотання, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 395 КПК України на ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення. Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
За ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої сторони.
З огляду на положення вказаних норм закону, у зв`язку з тим, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику і участі особи, на майно якої накладено арешт, тобто заявника ОСОБА_5 , а копія ухвали слідчого судді його представником отримана 14.02.2020 року, що підтверджується письмовою розпискою в матеріалах провадження, колегія суддів, вважає, що клопотання про його поновлення підлягає задоволенню.
В оскаржуваній ухвалі зазначено, що ОСОБА_9 є потерпілим, цивільний позов наданий у відповідності до вимог чинного законодавства і є обґрунтованим, надані до суду матеріали містять достатньо даних, які дають підстави, вважати, що квартира АДРЕСА_1 , відповідає критеріям ст. 98 КПК України, що за висновком слідчого судді є достатніми підставами для накладення арешту.
Проте з таким висновком, колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає фактичним обставинам наданих матеріалів провадження і є таким що суперечить і не відповідає нормам кримінального процесуального закону.
Так, за положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно наданих до клопотання представником цивільного позивача матеріалів слідує, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2019 року було внесено відомості за №0000144 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 України, де зазначено, що надійшла заява від ОСОБА_9 про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом, зловживаючи довірою заволоділа майном заявника, чим спричинила останньому матеріальні збитки.
За вказаної фабули злочину не слідує, що саме квартира АДРЕСА_1 є об`єктом кримінальних дій чи знаряддям цього злочину. Як і відсутня постанова слідчого у цьому кримінальному провадженні чи інші дані про визнання зазначеної квартири речовим доказом.
Окрім того, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні з клопотанням про арешт майна, відповідно до вимог ч.1 ст. 171 КПК України, має право звернутися до слідчого судді тільки прокурор або слідчий.
Цивільний позивач, відповідно до цієї норми закону, має право звернутися з клопотанням про арешт майна тільки з метою забезпечення позову.
Однак, суд першої інстанції при розгляді клопотання про арешт майна вказаних норм закону не дотримався, наведені обставини належним чином не перевірив, у зв`язку з чим прийшов до хибного висновку про відповідність арештованої квартири критеріям ст. 98 КПК України, оскільки такий висновок не відповідає і суперечить нормам кримінального процесуального закону і наведеним фактичним обставинам кримінального провадження.
Є таким, що не відповідає вимогам закону і висновок слідчого судді про достатність підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення позову.
Так, за приписами частини 6 ст. 170 КПК України, накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) може бути тільки на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.
Однак, як встановлено, квартира АДРЕСА_1 , на яку накладено арешт, належить на праві власності ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу від 15 квітня 2019 року і відповідно зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 квітня 2019 року, номер запису 31187424, а отже останній є добросовісним набувачем.
Згідно вимог частини 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Окрім того, у зазначеному кримінальному провадженні за №0000144 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 України, згідно наданих до клопотання матеріалів, власник квартири ОСОБА_5 не є підозрюваним або обвинуваченим, засудженим, чи особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, що згідно приписів вказаної вище частини 6 ст. 170 КПК України, у даному випадку не надає права на накладення арешту на його майно.
Таким чином, за наведених обставин, представником цивільного позивача не доведено необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_5 , а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, що є підставою, у відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою в задоволенні клопотання про арешт майна з наведених вище обставин представнику цивільного позивача відмовити.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 404, 405, 407, 419 КПК України,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року - задовольнити, та поновити йому строк на оскарження цієї ухвали.
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року про накладення арешту на майно та забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні № 0000144, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання адвоката АО Фінекс ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно та забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні №0000144, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4