Справа № 503/163/20
Провадження № 1-кп/505/285/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2020 року м. Подільськ

Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

в присутності обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисогірка, Кодимського району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Подільськ в порядку ст. 331 КПК України питання щодо доцільності продовження терміну перебування під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні на обговорення було поставлене питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому в порядку ст. 331 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та посилаючись на обставини, які на його думку свідчать про їх наявність.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 просили не продовжувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, наводячи доводи на підтвердження своєї позиції.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за наступних підстав.

У рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами. Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними».

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебуває під вартою з 30.01.2020 року, таким чином, обґрунтована підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення ОСОБА_5 свободи.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що подальше тримання ОСОБА_5 під вартою повинно бути вмотивовано іншими підставами, проте прокурором у судовому засіданні не зазначені вагомі підстави для його тримання під вартою та суд не може прийняти загальні й абстрактні аргументи для тримання особи під вартою.

Також, у рішенні ЄСПЛ «Корнєв і Карпенко проти України» Суд зазначив, що п.3 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» містить як процесуальну, так і матеріально-правову вимоги. Процесуальна вимога покладає на «посадову особу» обов`язок особисто заслухати доставлену до неї особу; матеріально-правова вимога покладає на неї обов`язок проаналізувати обставини «за» і «проти» рішення про позбавлення свободи, вирішити, посилаючись на юридичні критерії, чи існують підстави для позбавлення свободи, та винести рішення про звільнення, якщо таких підстав немає.

Аналізуючи обставини «за» і «проти» подальшого позбавлення ОСОБА_5 свободи, судом не знайдено підстав для його подальшого позбавлення свободи та за відсутності вказаних підстав, суд вважає за необхідне винести рішення про звільнення обвинуваченого.

За таких обставин, судом було встановлено, що подальше тримання ОСОБА_5 під вартою є необґрунтованим та строк його тримання під вартою не є розумним.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_5 , обвинувачується, у скоєнні злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.

Таким чином, тяжкість покарання на даному етапі ще може свідчити про наявність ризику переховування від органу досудового розслідування або суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України) та, з урахуванням обставин кримінального провадження, вже не може свідчити про наявність підстав для тримання ОСОБА_5 під вартою та у відношенні ОСОБА_5 необхідно обрати менш обтяжливий запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Метою застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 є: запобігання спробам переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Більш м`які запобіжні заходи, на думку суду не забезпечать належної поведінки обвинуваченого.

Суд вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для обвинуваченого ОСОБА_5 , буде достатнім, необхідним для належної поведінки обвинуваченого і таким, що зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу під час розгляду клопотання судом не встановлено.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд також враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винуватим; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання обвинуваченого; розмір шкоди у завданні якої обвинувачується.

За вказаних підстав суд вважає, що достатнім запобіжним заходом для обвинуваченого, який забезпечить виконання покладених на нього обов`язків є домашній арешт.

При встановленні процесуальних обов`язків, які необхідно покласти на обвинуваченого, суд бере до уваги ч.5 ст. 194 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під домашнім арештом, з забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 години по 06 годину наступного дня строком на два місяця, до 18.07.2020 року включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з під варти із зали суду, негайно 18.05.2020 року. Зобов`язати ОСОБА_5 негайно прибути за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки строком на два місяці, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із м. Кодима Одеської області, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну місця проживання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1