№566/406/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2020 року смт.Млинів Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області
в складі: слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
начальника СВ Млинівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Млинівського ВП Дубенського ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 від 30 березня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.304 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Повча, Дубенського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, не працюючого, не депутата, невійськовозобов`язаного, має на утриманні двох малолітніх дітей, непрацездатних осіб та осіб похилого віку не утриманні не має, раніше судимого:
-вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2019 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,-
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ Млинівського ВП Дубенського ГУНП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором, звернувся до Млинівського районного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Обгрунтовуючи клопотання посилається на те, що існує обґрунтована підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.304 КК України, а також ризики, передбачені п.п.3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні начальник СВ Млинівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_4 клопотання про обрання запобіжного заходу вигляді тримання під вартою підтримав та просив його задоволити.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підтримав, просив суд його задоволити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечили проти задоволення вказаного клопотання, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали, якими слідчий та прокурор обґрунтовують необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 03 квітня 2020 року, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а 13 квітня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України..
(а.с.59-61)
Вказані підозри обґрунтовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , даними нею в ході судового засідання, з яких вбачається, що в неї «пропало» 100 євро. Вона, потерпіла, звернулася до членів сім`ї своєї внучки і запитала про те, хто вкрав гроші. Поскільки ніхто не зізнався у вчиненому, то вона зателефонувала в поліцію. Вона, потерпіла, особисто запитувала в неповнолітнього свідка ОСОБА_10 про гроші, однак він сказав, що він не брав. Після того, як вона його «легенько пошльопала», то малолітній ОСОБА_10 повідомив їй, що він хоче сказати правду. Він повідомив їй, що його примусив вчинити крадіжку тато, хоча ОСОБА_5 не являється його рідним батьком, однак правнук називає його батьком. Зі слів правнука, їй, потерпілій, стало відомо, що ОСОБА_5 наказав правнуку йти та взяти в баби гроші. Крім цього, їй хлопчик повідомив, що йому ОСОБА_5 пригрозив, що він його наб`є, якщо він не виконає його прохання, тобто застосує до правнука фізичне насильство. ОСОБА_5 неодноразово застосовував по відношенню до правнука насильство. На даний час їй повернуто 50 євро.

Також підозра обґрунтовується показаннями свідка ОСОБА_10 від 31.03.2020, слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_10 від 09.04.2020; показаннями свідка ОСОБА_11 від 31.03.2020 року.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У відповідності до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст.177 КПК України.
Зазначене обґрунтовується тим, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_9 , а свідком малолітній пасинок підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , 2012 р.н., які проживають разом з підозрюваним, у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 .
Відповідно до характеристики в.о. старости Миколаївського старостинського округу Повчанської сільської ради, ОСОБА_5 , зарекомендував себе з негативної сторони, зловживає спиртним, ніде не працює та працевлаштуватись не намагається, схильний до вчинення крадіжок, створює за місцем проживання конфлікти та бійки, від чого страждає його родина, в тому числі неповнолітні діти.
Зазначені обставини дають достатні підстави вважати, що своєю агресивною та аморальною поведінкою по відношенню до своєї родини, підозрюваний ОСОБА_5 , може незаконно впливати на потерпілу та свідка у кримінальному провадженні, з якими проживає у одному житловому будинку, тобто встановлена наявність ризику, зазначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, встановлена наявність ризику, зазначеного у п.5 ч.1 ст.177 КПК України. ОСОБА_5 , будучи судимим згідно вироку Млинівського районного суду Рівненської області від 15.10.2019 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив, у той час, коли відповідно до вимог ст.ст. 88-91 КК України судимість не була погашена або знята у визначеному законом порядку, вчинив новий, умисний, корисливий, середньої тяжкості злочин проти власності, а також умисний, тяжкий злочин проти громадського порядку та моральності, а саме втягнув у злочинну діяльність малолітнього пасинка.
Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_5 є особою суспільно небезпечною та схильною до вчинення злочинів і дають достатні підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто встановлена наявність ризику, зазначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В ході судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просив застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Будучи допитаною в ході судового засідання свідок ОСОБА_12 дала показання про те, що ОСОБА_5 являється її рідним сином і в даний час проживає за адресою по її місцю проживання в с.Повча, Дубенського району Рівненської області. Просить застосувати відносно її сина ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту і вона, як мати, зобов`язується контролювати його поведінку.

Потерпіла ОСОБА_9 підтвердила в судовому засіданні той факт, що, дійсно, ОСОБА_5 після конфлікту, який виник в зв`язку з крадіжкою грошей, переїхав проживати до своїх батьків в с.Повча, Дубенського району Рівненської області, забравши при цьому свої особисті речі.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

У відповідності до Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07 лютого 2014 року, вбачається, що у ч.5 ст.181 КПК України словосполучення «житло цієї особи» охоплює випадки, коли підозрюваний, обвинувачений: 1) є власником (співвласником) такого житла; 2) зареєстрований у такому житлі; 3) постійно або тимчасово проживає у такому житлі без реєстрації тощо.
При цьому правильною є практика слідчих суддів, які застосовують цей запобіжний захід у згаданих випадках, з`ясувавши при цьому думку власника житла (якщо він відомий) та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання; наявність у нього родини і утриманців тощо.

Відповідно до ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У відповідності до постанови №14 від 19 грудня 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про узагальнення судами судової практики про застосування першої та апеляційної інстанції про застосування судами законодавства щодо обрання, зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», «…в п.75 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» наголошено, що тривале тримання під вартою без визначення у рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п.1 ст.5 (див.справу «Моловей і Зозуля проти України»), №40774/02 та №4048/03, п.76, від 27 листопада 2008 року…»
Як вбачається з цієї ж постанови «…одним з найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, у багатьох випадках навіть не розглядалася.
В судовому засіданні стороною обвинувачення не спростовані доводи сторони захисту щодо обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як і не надано стороною обвинувачення доказів того, що відносно ОСОБА_5 може бути обраний запобіжний захід тільки у виді тримання під вартою, а не інший, більш м`який запобіжний захід.
Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.
Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно ч. 3 ст. 181 КПК України, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до ч. 4 ст. 181 КПК України, орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
На підставі наведеного, оцінюючи в сукупності всі обставини, керуючись наявністю ризиків та враховуючи, що суворість покарання передбаченого санкцією статті не є визначальним елементом при обранні чи продовженні запобіжного заходу, суд приходить до висновку про те, що підозрюваному ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
На підставі наведеного,
керуючись ст. 177-179, 194 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_13 цілодобово покидати місце його постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:
- носити електронний засіб контролю;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон;
- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, або суду;
- утримуватись від спілкування з потерпілою ОСОБА_9 , неповнолітнім свідком ОСОБА_10 , законним представником неповнолітнього свідка ОСОБА_5 , свідком ОСОБА_11 .

Визначити строк дії ухвали до 16 години 30 хвилин, 22 червня 2020 року.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 невідкладно прибути до місця його проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_13 , що порушення умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_13 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання в Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, для виконання.
Зобов`язати Дубенський ВП ГУНП в Рівненській області повідомити Млинівський районний суд Рівненської області про виконання ухвали від 22 квітня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Млинівського райсуду ОСОБА_1