Справа №487/2603/20
Провадження №1-кс/487/3589/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2020 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , в присутності підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , за погодженням з заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000436 від 06.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

29.05.2020 слідчий Другого СВ СУ ТУ ДБР у місті Миколаєві ОСОБА_6 , за погодженням з заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначає, що в проваджені Другого СВ СУ ТУ у м. Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження за №0000436 від 06.05.2020 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Так, ОСОБА_4 , будучи оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, підозрюється у перевищенні службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, що супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

28.05.2020 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Крім того, в клопотанні вказано, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, посилаючись на неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою, просив задовольнити клопотання.

В судовому засіданні захисник заперечувала щодо задоволення клопотання та просила застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки вважала, що підозра необґрунтована та безпідставна, а у підозрюваного на утриманні перебуває дитина інвалід.

Підозрюваний в судовому засіданні вину не визнав, оскільки вказаного кримінального правопорушення не вчиняв. Також просив не застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думки сторін кримінального провадження, суддя вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження за №0000436 від 06.05.2020 за підозрою ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що наказом начальника ГУНП в Миколаївській області полковника поліції ОСОБА_11 від 30.09.2019 за № 396/ОС, ОСОБА_4 призначено на посаду оперуповноваженого сектора кримінальної поліції Вітовського відділення поліції Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

У свою чергу, ОСОБА_4 прийняв Присягу на вірність Українському народові.

Статтями 3, 8, 19, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції, окрім іншого, є надання поліцейських послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності.

У своїй діяльності, відповідно до ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, відповідно до покладених на неї завдань, окрім іншого, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Служба в поліції, відповідно до ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», окрім іншого, принципами діяльності поліції є дотримання прав і свобод людини. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов`язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов`язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності. У разі виявлення таких дій поліцейський зобов`язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими, у діяльності поліції забороняються будь-які привілеї чи обмеження за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993, правоохоронними органами є органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

У зв`язку із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» капітан поліції ОСОБА_9 прийняв присягу працівника Національної поліції України вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

У зв`язку із прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» капітан поліції ОСОБА_4 прийняв присягу працівника Національної поліції України вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Під час службової діяльності оперуповноважений СКП Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 у своїй службовій діяльності керується та повинен знати Конституцію України і закони України, Укази Президента України та розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти МВС України та Національної поліції України, основні засади державної політики у сфері діяльності поліції, правила ділового етикету та професійної етики.

Так, оперуповноважений сектору кримінальної поліції Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 підозрюється в тому, що будучи службовою особою правоохоронного органу відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ч. 3 ст. 18 КК України та примітки 1 до ст. 364 КК України, діючи умисно, всупереч вимогам ст.ст. 1, 2, 3, 7, 18, 23, 59 Закону України «Про Національну поліцію», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з погрозою застосування насильства, а також із застосуванням насильства що супроводжувалось болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, вчинив умисний тяжкий злочин за наступних обставин.

Так, слідчими слідчого відділення Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000290 від 18.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-1 КК України.

Під час проведення 19.03.2020 огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим вилучено електрообладнання моделі «Аsic Bitmain Antminer» в загальній кількості 544 прилади та незаконно встановлений трансформатор ВА (А37).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2020 накладено арешт на вилучене 19.03.2020 під час огляду місця події електрообладнання моделі «Аsic Bitmain Antminer» в загальній кількості 544 прилади та незаконно встановлений трансформатор ВА (А37).

Надалі ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м, Миколаєва від 17.04.2020 у вказаному кримінальному проваджені надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 у квартирі АДРЕСА_2 .

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 17.04.2020, під час розслідування кримінального провадження № 0000290 від 18.03.2020 за ч. 1 ст. 188- 1 КК України оперативним шляхом встановлено, що до вчинення вказаного злочину причетний ОСОБА_12 за місцем мешкання якого знаходиться комп`ютерне обладнання, за допомогою якого останній здійснював адміністрування вилученого в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , комп`ютерного обладнання моделі «Аsic Bitmain Antminer» для функціонування якого здійснював крадіжку електроенергії, чим спричинив матеріальні збитки.

Під час проведення обшуку у квартирі ОСОБА_12 виявлено та вилучено мобільні телефони, банківські картки, комп`ютерне обладнання та інше майно.

Після проведення обшуку у квартирі, приблизно о 11:20 хвилин 21.04.2020, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, співробітниками Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області доставлено ОСОБА_12 до приміщення Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вулиця Новозаводська, будинок 10А,

Надалі начальник сектору кримінальної поліції Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 провів ОСОБА_12 на третій поверх та завів до службового кабінету будівлі Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, на дверях якого містилась табличка з пояснювальним написом про те, що кабінет займає начальник сектору кримінальної поліції ОСОБА_9 .

Так, приблизно о 11:40 год. 21.04.2020, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 виник спільний злочинний умисел, спрямований на перевищення своїх службових обов`язків, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що супроводжувалися насильством, погрозою його застосування, а також вчиненням болісних і таких, що ображають особисту гідність потерпілого, дій бажаючи злочинним шляхом підвищити рівень розкриття ними злочинів та отримати інформацію від ОСОБА_12 інформації щодо реального власника комп`ютерного обладнання моделі «Аsic Bitmain Antminer», вилученого під час досудового розслідування кримінального провадження №0000290 від 18.03.2020 за ч. 1 ст. 188-1 КК України.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, 21.04.2020 приблизно у період часу з 14:00 год. до 18:00 год., перебуваючи у приміщенні Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , діючи умисно, спільно, за попередньою змовою групою осіб, явно виходячи за межі наданих їм повноважень, погрожуючи застосувати насильство до потерпілого, примусили ОСОБА_12 присідати та віджиматись від підлоги, вчинивши таким чином дії, що ображають особисту гідність потерпілого.

Після чого, бажаючи злочинним шляхом підвищити рівень розкриття ними злочинів та отримати інформацію від ОСОБА_12 інформації щодо реального власника комп`ютерного обладнання моделі «Аsic Bitmain Antminer», вилученого під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000290 від 18.03.2020 за ч. 1 ст. 188-1 КК України, без наявності опору з боку ОСОБА_12 та його дій, що можуть бути розцінені, як напад, або такі, що створюють загрозу їх життю та здоров`ю, застосували до ОСОБА_12 , заходи фізичного впливу, шляхом нанесення ударів руками та ногами по голові, ногам, грудній клітині та сідниці потерпілого у наступній послідовності.

Так, перебуваючи у своєму службовому кабінеті, який розташований на третьому поверсі Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, ОСОБА_9 наніс один удар рукою стиснутою у кулак в область грудної клітини потерпілого ОСОБА_12 та правою ногою в область сідниці потерпілого.

У подальшому приблизно о 14:30 год. 21.04.2020, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 провів ОСОБА_12 на другий поверх будівлі Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області та завів до службового кабінету, на якому міститься табличка з написом про те, що вказаний кабінет займає оперуповноважений сектору кримінальної поліції Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_13 .

Перебуваючи у вказаному кабінеті, продовжуючи спільний з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , злочинний умисел, спрямований на перевищення своїх повноважень, ОСОБА_10 наніс у загальній кількості не менше 10 (десяти) ударів своєю ногою в область лівої ноги потерпілого ОСОБА_12 .

Від спричинених тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 впав на підлогу, після чого ОСОБА_10 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу став наносити удари ногами в область тулубу останньому.

У подальшому, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , на виконання спільного злочинного умислу, демонструючи перевагу перед потерпілим, приєднались до протиправного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та почали наносити потерпілому ОСОБА_12 удари руками та ногами в область грудної клітини, голови та тулубу.

Так, перебуваючи у вказаному службовому кабінеті, який займає оперуповноважений ОСОБА_13 , продовжуючи спільний злочинний умисел, спрямований на перевищення своїх повноважень, ОСОБА_4 наніс у загальній кількості 3 (три) удари руками стиснутими у кулак в область грудної клітини потерпілого ОСОБА_12 .

Продовжуючи спільний злочинний умисел, спрямований на перевищення своїх службових повноважень, ОСОБА_8 , перебуваючи у службовому кабінеті, який займає оперуповноважений ОСОБА_13 у приміщенні Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, наніс спочатку 1 (один) удар своєю правою рукою в область потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_12 , який на момент нанесення вказаних ударів сидів на стільці за столом. Від спричинених тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 , впав на поверхню столу, після чого ОСОБА_8 знову наніс 1 (один) удар своєю правою рукою в область потиличної ділянки голови останнього.

У свою чергу потерпілий ОСОБА_12 , від отриманих тілесних ушкоджень відчув нестерпний біль, однак побоюючись за своє життя та усвідомлюючи переваги працівників поліції над собою та серйозність намірів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , не міг чинити опір та зупинити вчинені відносно нього протиправні дії.

Внаслідок явно незаконних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , які виразилися у перевищенні останніми влади та службових повноважень відносно ОСОБА_12 , останній отримав тілесні ушкодження у вигляді гематоми потиличної ділянки голови, обширного синця лівого стегна, лівої гомілки, припухлості лівого колінного суглобу, струсу головного мозку, які утворилися від численних ударів тупими предметами, якими могли бути руки, ноги та інші предмети, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я, а також завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам потерпілого, яка виразилась у порушенні ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також у порушенні вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо безумовної заборони нелюдського і такого, що принижує гідність, поводження і покарання.

28.05.2020 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення підтверджуються:

- заявою ОСОБА_12 про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень 21.04.2020 співробітниками Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 07.05.2020, який детально повідомив про обставини спричинення йому 21.04.2020 у приміщенні Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області тілесних ушкоджень;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що 21.04.2020 приблизно о 18:00 год. він на своєму власному автомобілі виконував заказ таксі на базі «994» та біля приміщення Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області до нього у салон присів молодий хлопець. При цьому вказаного молодого хлопця із відділення поліції супроводжував інший чоловік, який притримував іншого, оскільки той шкутильгав на одну ногу. Він його відвіз до будинку АДРЕСА_3 ;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 , які підтвердили факт госпіталізації 21.04.2020 ОСОБА_12 до лікарні та зазначили, що під час розмови останній повідомив про те, що виявлені тілесні ушкодження йому спричинили співробітники Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області;

- інформацією ФОП ОСОБА_17 «Ідеальне таксі 994» на запит про надходження виклику о 18:03 год. 21.04.2020 з мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить підозрюваному ОСОБА_10 , на адресу АДРЕСА_4 та кінцева зупинка проспект Центральний, буд. 185;

- висновком експерта №512 від 15.05.2020 щодо отримання ОСОБА_12 тілесних ушкоджень у вигляді гематоми потиличної ділянки голови, обширного синця лівого стегна, лівої гомілки, припухлості лівого колінного суглобу, струсу головного мозку, які утворилися від численних ударів тупими предметами, якими могли бути руки, ноги та інші предмети, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я;

- протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 15.05.2020, під час проведення яких потерпілий ОСОБА_12 впізнав співробітників поліції (Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області та курсанта НАВС), які спричиняли йому тілесні ушкодження 21.04.2020 у приміщенні Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.04.2020 з потерпілим ОСОБА_12 , спеціалістами та двома понятими;

- висновком експерта №79 від 22.05.2020, яким встановлено, що на накопичувані на магнітних жорстких дисках наданого на дослідження відеореєстратора Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області виявлено відеозаписи за період з 11 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. 21.04.2020;

- висновком експерта №563 від 26.05.2020;

- іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами у своїй сукупності.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено «… Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причино виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин …».

Отже, слідчий суддя дійшов переконання про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у разі якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті.

Запобіжні заходи це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, яких підозрюють, обвинувачують у вчиненні кримінальних правопорушень. Але водночас право на свободу основоположне право людини.

Забезпечення законності й обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження є одним із основних призначень слідчого судді, якому слід ураховувати, що запобіжні заходи в кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу й особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані лише за наявності законної мети та підстав, визначених у КПК.

Факт наявності підозри не може виправдати застосування запобіжного заходу, спрямованого на обмеження вільного пересування особи, оскільки слідчий суддя в межах своїх повноважень повинен установити законність, виправданість і сумірність запобіжного заходу.

Слідчий суддя при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою бере до уваги не тільки підозру, а й особу підозрюваного.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 одружений та проживає в АДРЕСА_5 , має зареєстроване місце проживання. Крім того, підозрюваний не притягувався до кримінальної відповідальності та має на утриманні дитину-інвалід, сам підозрюваний страждає на захворювання та потребує постійного приймання ліків. Зазначене свідчить про те, що останній має сталі соціальні зв`язки.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Приходячи до вищевказаного висновку суд враховує наступне.
Так,тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що право на свободу та особисту недоторканність є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини. Наявність свободи у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації; право на свободу передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо; право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011; абзац другий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016).
Разом з тим, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, домашній арешт, з огляду на його ступінь і інтенсивність, вважається позбавленням волі у значенні статті 5 Конвенції.
Так, у справі Бузаджі (Buzadji ) проти Республіки Молдова » (скарга № 23755/07) від 5 липня 2016 року (пп. 103, 104, 112, 113) Суд зазначив, що як і в багатьох інших областях, Європейський Суд наполягає у своїй прецедентній практиці на автономному тлумаченні поняття позбавлення волі. Стаття 5 Конвенції не поширюється на прості обмеження свободи пересування, які регулюються пунктом 1 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції. Однак різниця між обмеженням свободи пересування і позбавленням волі полягає лише в ступені обмеження або в мірі інтенсивності, а не в самому характері або в суті. Для того, щоб визначити, чи була особа «позбавлена волі» за змістом статті 5 Конвенції, слід виходити з конкретної ситуації особи і брати до уваги цілий ряд критеріїв, таких як вид, тривалість, наслідки і порядок виконання цього заходу (див. Постанову Європейського суду у справі «Гуццарді проти Італії» (Guzzardi v.Italy) від 6 листопада 1980 р Series A, № 39, §§ 92-93).
В більшості випадків, домашній арешт має на увазі меншу кількість обмежень і менший ступінь страждань і незручностей для затриманого, ніж звичайне утримання під вартою у відповідній установі. Це пов`язано з тим, що утримання під вартою вимагає інтеграції людини в нове, а іноді вороже середовище, передбачає спільні дії і користування ресурсами з іншими ув`язненими, дотримання дисципліни і має на увазі цілодобове спостереження з боку влади. Окрім того, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017, серед …видів запобіжних заходів особливе місце займають домашній арешт та тримання під вартою, оскільки вони пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу (частини перша, друга, шоста статті 181 Кодексу).
Отже, запобіжні заходи це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, яких підозрюють, обвинувачують у вчиненні кримінальних правопорушень. Але водночас право на свободу основоположне право людини.
«Забезпечення законності й обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження є одним із основних призначень слідчого судді, якому слід ураховувати, що запобіжні заходи в кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу й особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані лише за наявності законної мети та підстав, визначених у КПК,
Факт наявності підозри не може виправдати застосування запобіжного заходу, спрямованого на обмеження вільного пересування особи, оскільки слідчий суддя в межах своїх повноважень повинен установити законність, виправданість і сумірність запобіжного заходу.
Слідчий суддя при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно має взяти до уваги не тільки підозру, а й сімейний стан підозрюваного, зокрема перебування на його утриманні малолітньої дитини, яка є інвалідом з дитинства. І хоча дитину виховують вони разом із дружиною, між тим застосувавши запобіжний захід до підозрюваного у вигляді тримання під вартою, дитина -інвалід буде позбавлена належного матеріального утримання, оскільки підозрюваний несе відповідальність не лише за своє життя, а й опікується ще дитиною інвалідом, яка без нього не зможе дати собі ради.
Керуючись ст. ст. 177- 179, 183, 193-194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , за погодженням з заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000436 від 06.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Центральне Снігурівського району Миколаївської області, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 строком на 60 діб до 26.07.2020.

Покласти на ОСОБА_4 строком до 26.07.2020 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого ОСОБА_6 на першу вимогу,

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді діє до 26.07.2020 (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1