Справа № 159/415/20
Провадження № 1-кп/159/162/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинськоі області під головуванням

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду в м. Ковель обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001774 від 21 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тристень Рожищенського району Волинської області, українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст.89 КК України не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_4 , 21 вересня 2019 року близько 10 години 40 хвилин, керуючи технічно справним автобусом марки «БАЗ» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Володимира Кияна в напрямку руху від с. Вербка Ковельського району Волинської області до вул. Брестської в м. Ковелі Волинської області, на ділянці дороги поблизу будинку № 41 по вул. Волидимира Кияна, проявив безпечність та неуважність, не дотримався безпечної дистанції, не стежив за дорожньою обстановкою відповідно не зреагував на її зміну, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , що рухався в попутному напрямку, який наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу зменшив швидкість руху та зупинив автомобіль, щоб дати дорогу пішоходам, які знаходились праворуч від нього за межами проїзної частини, після чого ОСОБА_4 продовжуючи рух здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: гострого посттравматичного висхідного тромбофлебіту поверхневих вен правого стегна, забоїв лівого ліктьового суглобу, лівого стегна та грудної клітки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, згідно пункту 2.2.1. в - «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3 б); 12.1., 12.3., 13.1., 18.1, 18.4. Правил дорожнього руху України.

Так, у відповідності до вимог п. 2.3. б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Відповідно до вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно до вимог п. 13.1. Правил дорожнього руху України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

А також, у відповідності до вимог п. 18.4. Правил дорожнього руху України, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Між вказаними правилами дорожнього руху України та заподіяними наслідками вбачається прямий причинний зв`язок.

Таким чином ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 cт. 286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Будучи допитаним у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні інкримінованому йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро кається і прохає суворо не карати. Показав, що дійсно в зазначену дату та час керував автобусом по вул.В.Кияна в м.Ковелі та проявивши неуважність допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», який зупинився перед пішохідним переходом, а також наїзд на потерпілого, який переходив проїзну частину дороги.

Крім повного визнання своє винуватості вина обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину) доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні об`єктивними доказами, які суд в їх сукупності відносить до належних і допустимих.

Так в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 підтвердив показання обвинуваченого та додатково показав, що перед пішохідним переходом зупинився автомобіль «ВАЗ», а тому він почав переходи проїзну частину дороги і в цей час на нього було скоєно наїзд автобусом.

Крім зазначених вище показань, винуватість обвинуваченого доводиться також наступними доказами:

- витягом з ЄРДР від 21.09.2019 року підтверджено факт початку досудового розслідування за ч.1 ст.286 КК України з підстав скоєння ОСОБА_4 дорожньо-транспортної пригоди 21.01.2019 року ;

-із протоколу огляду місця події, схеми та фототаблиці до нього слідує, що дорожньо-транспортна пригода сталась у зазначений вище час та період на проїзній частині навпроти будинку №41 вул. Володимира Кияна в м. Ковелі Волинської області, в місці розташування пішохідного переходу;

-про отримання автомобілями марки « ВАЗ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та «БАЗ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 механічних пошкоджень свідчить відповідний Протокол огляду речей від 21.09.2019 року та фототаблиця до нього;

За висновком судово-медичної експертизи потерпілий ОСОБА_5 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді гострого посттравматичного висхідного тромбофлебіту поверхневих вен правого стегна, забоїв лівого ліктьового суглобу, лівого стегна та грудної клітки, які утворились від дії тупого твердого предмету (предметів),можливо внаслідок ударів виступаючих частин кузова автомобіля.

Таким чином на підставі аналізу зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності суд приходить до висновку про доведеність факту скоєння обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення ( злочину) , передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та вірність кваліфікації дій обвинуваченого на досудовому слідстві за вказаним законом.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує вимоги ст. 65 КК України та п. 3 ПП ВРСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до яких, призначаючи покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину має виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи покарання суд враховує тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особу у їх сукупності, зокрема те, що обвинувачений є раніше несудимим, позитивно характеризується за місцем проживання, злочин скоєно з необережності, його сімейний та майновий стан і зокрема те, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, винуватість свою визнав повністю та в скоєному щиро розкаюється.

Обтяжуючих покарання обставин обвинуваченому суд не знаходить.

Призначаючи покарання обвинуваченому у виді обмеження волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України та не позбавляючи його права керувати транспортними засобами, суд бере до уваги обставини які викладені вище, позицію потерпілого щодо можливості призначення більш м`якого покарання. Обираючи саме таке покарання суд враховує також, що обвинувачений на протязі 18 років здійснює свою трудову діяльність, пов`язану з транспортними засобами, що є і його основним засобом для існування для нього та фактично для його малолітньої дитини та його батьків, один із яких пенсійного віку, злочин скоєно в тверезому стані.

Виходячи із матеріального стану обвинуваченого та враховуючи ту обставину, що на даний час він не працює, будь-яких інших доходів не має, необхідність відшкодувати потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду суд не застосовує як основне покарання штраф.

Саме таке покарання на переконання суду буде виваженим і справедливим та відповідатиме фактично скоєному і обставинам по справі та особі винного.

До початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування майнової шкоди в сумі 10697 грн. та моральної шкоди на суму 30000 грн., а також витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

В обґрунтування позову потерпілий зазначив, що в результаті винних дій обвинуваченого він змушений був тривалий час лікуватись стаціонарно, на даний час продовжує відчувати біль.

Обвинуваченим заявлені позовні вимоги визнані частково, зокрема повністю визнав позов в частині відшкодування майнової шкоди та витрат на правничу допомогу, однак заперечив щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн., оскільки перебуває у тяжкому матеріальному становищі .

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову потерпілого в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 10697 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн. і ці витрати підтверджені належними доказами (квитанціями, чеками) та іншими документами в повному об`ємі

Що стосується вирішення питання про суму коштів на відшкодування моральної шкоди то суд враховує не тільки глибину моральних та душевних страждань потерпілого, тяжкості заподіяних йому тілесних ушкоджень з приводу яких він змушений був лікуватись в тому числі стаціонарно, вимушеність змін у його повсякденному житті, а і матеріальний та сімейний стан обвинуваченого який має на утриманні одну неповнолітню дитину, а також те, що не має постійного місця роботи, на даний час не працевлаштований, тобто не має стабільного доходу.

Виходячи з засад справедливості, виваженості та розумності суд вважає за необхідне та можливе з врахуванням зазначених вище обставин стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 20000 грн. моральної шкоди.

Зазначене на переконання суду буде відповідати як вимогам ст.ст.23, 1167 ЦК України, Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування матеріальної (немайнової) шкоди» від 31.05.1995 року, так і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини у відповідності з якими сума відшкодування моральної шкоди повинна бути співмірною із скоєним та відповідати вимогам розумності і справедливості.

Підстав для заміни чи скасування запобіжного заходу суд не вбачає.

Процесуальні витрати за проведення експертизи стягнути з обвинуваченого, а долю речових доказів вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, суд

ухвалив :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один ) рік, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Цивільні позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 10697 (десять тисяч шістсот дев`яносто сім) грн., моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати, пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи в сумі 3768, 24 ( три тисячі сімсот шістдесят вісім грн. 24 коп.).

Арешт на майно накладений відповідно до ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду від 24 вересня 2019 року, а саме автомобіль марки «ВАЗ» р.н.з. НОМЕР_2 , автобус марки «БАЗ» .р.н.з НОМЕР_3 , які знаходяться на території майданчику тимчасового утримання Ковельського ВП ГУНП у Волинській області скасувати та вказані транспортні засоби передати їх законним власникам, відповідно до реєстраційних документів.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, потерпілому, представнику потерпілого та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1