Справа № 302/226/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2020смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі суддя - ОСОБА_1 ,

з участю: секретар с/з ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачена ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Закарпатської області, Міжгірського району, с.Стригальні, мешканка АДРЕСА_1 , громадянки України, неодруженої, непрацюючої, із повною загальною-середньою освітою, раніше не судимої,-

- про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Судом визнано обставини, які є не доведеними за сформульованим обвинуваченням, пред`явленим ОСОБА_4 , зазначеним в обвинувальному акті від 23.01.2019 в кримінальному провадженні № ЄРДР 0000126 від 24.03.2017, - за такими окремими епізодами досудового розслідування:

- про те, що ОСОБА_4 під час розмови із потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_2 , ввела його в оману, а саме повідомивши, що має бізнес по заготівлі деревини виманила від останнього значну суму грошових коштів хоча заготівлею та продажем лісу не займалася. Так, в серпні 2016 року, зустрівшись із останнім в смт. Міжгір`я, вул.Туряниці, біля кафе «Смерекова хата», виманила у останнього грошові кошти у сумі 2000 доларів США, що з урахуванням середнього курсу долара США по відношенню до гривні станом на серпень 2016 становило 50 тисяч 400 гривень, начебто для ведення бізнесу пов`язаного із заготівлею та реалізацією лісо деревини, хоча станом на 2016 рік підприємницької діяльності не вела, грошові кошти до цього часу не повернула.

- про те, що ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії на початку жовтня 2017 року ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно в корисливих інтересах, шляхом обману та зловживання довірою попередньо домовившись із ОСОБА_7 , про позику грошових коштів у сумі 2000 доларів США, зустрілась із останнім в смт. Міжгір`я, вул. Возз`єднання, Міжгірського району Закарпатської області, біля адміністративної будівлі «Поліклініки», де ОСОБА_7 передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 2000 доларів США, що з урахуванням середнього курсу долар США по відношенню до гривні станом на жовтень 2016 становило 50 тисяч 400 гривень. Не припиняючи свої злочинні дії в середині жовтня 2017 року ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно в корисливих інтересах, шляхом обману та зловживання довірою, увійшовши у довіру до потерпілого ОСОБА_7 , попередньо домовившись із ним про зустріч в смт. Міжгіря, вул. Шевченка, Міжгірського району Закарпатської області біля магазину «Корона», де при зустрічі виманила у ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 100 доларів США, що з урахуванням середнього курсу долар США по відношенню до гривні станом на жовтень 2016 становило 2 тисячі 950 гривень для ведення та підтримки бізнесу пов`язаного із заготівлею та реалізацією лісодеревини та повернення грошових коштів іншим позичальникам, хоча станом на 2016 рік підприємницької діяльності не вела. В результаті своїх дій ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 103 тисячі 750 гривень.

- про те, що ОСОБА_4 , у березні 2017 року, продовжуючи свої злочинні дії, умисно в корисливих інтересах, шляхом обману та зловживання довірою, увійшовши у довіру до потерпілого ОСОБА_8 , під приводом розширення бізнесу та придбання погружчика для деревини, виманила у нього автомобіль марки BMW 540 із державним номерним знаком НОМЕР_1 , попередньо пообіцявши повернути попередній борг, про ціну якого домовилась із останнім у сумі 4500 доларів США, що станом на березень 2017 становило 121590 грн. В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_8 з урахуванням середнього курсу долар США по відношенню до гривні станом на лютий-березень 2017 року матеріальні збитки на суму 148 тис. 610 гривень.

- про те, що на протязі 2016 року ОСОБА_4 під час розмови із потерпілим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем АДРЕСА_3 , під приводом позики грошових коштів для підтримки бізнесу пов`язаного із заготівлею та реалізацією лісо деревини, хоча станом на 2016 рік підприємницької діяльності не вела, діючи умисно з метою входження довіру потерпілого ОСОБА_11 позичала у останнього невеликі суми грошових коштів, які згодом повертала з метою подальшого обману потерпілого ОСОБА_11 . На початку листопада 2017 року ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно в корисливих інтересах, шляхом обману та зловживання довірою, увійшовши у довіру до потерпілого попередньо домовившись із ним про позику грошових коштів, начебто для ведення бізнесу пов`язаного із заготівлею лісодеревини, у сумі 800 доларів США, які потерпілий ОСОБА_11 , передав в АДРЕСА_4 біля магазину «Рукавичка» синові ОСОБА_4 , громадянину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцю АДРЕСА_1 , та які остання по теперішній час не повернула.

- про те, що в результаті цих дій ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 800 доларів США, що з урахуванням середнього курсу долар США по відношенню до гривні станом на листопад 2016 становило 23 тисячі 600 гривень.

Судом визнано обставини, які є доведеними за сформульованим обвинуваченням, пред`явленим ОСОБА_4 , що відповідають змісту обвинувального акту від 23.01.2019 в кримінальному провадженні № ЄРДР 0000126 від 24.03.2017 за такими окремими епізодами:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 перебуваючи у приміщенні кафе «Тополя», що в смт. Міжгір`я, вул. Олександра Ігнатишина №1, у ході розмови з потерпілим ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканцем АДРЕСА_5 , з метою обману потерпілого ОСОБА_13 , у присутності ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , домовилась із ним про позику грошових коштів в сумі 500 доларів США, із умовою поверненням через тиждень 700 доларів США, які ОСОБА_4 на протязі тижня повернула потерпілому. Продовжуючи злочинний намір на початку листопада 2016 перебуваючи біля кафе «Тополя», у автомобілі потерпілого ОСОБА_4 попередньо ввійшовши у довіру потерпілого ОСОБА_13 , тим, що вона першу позику грошових коштів повернула йому, продовжуючи свої злочинні дії, умисно, повторно в корисливих інтересах, шляхом обману та зловживання довірою, увійшовши у довіру до потерпілого ОСОБА_13 , під приводом позики грошових коштів для підтримки бізнесу пов`язаного із заготівлею та реалізацією лісо деревини, хоча станом на листопад 2016 року підприємницької діяльності не вела, у присутності ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , виманила у нього грошові кошти в сумі 1000 доларів США із яких у лютому 2018 повернула 300 доларів США. В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 500 доларів США, що з урахуванням середнього курсу долара США по відношенню до гривні станом на листопад 2016 (29.5 грн) становило 14 тисяч 750 гривень.

06.12.2016 року ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, шляхом обману та зловживання довірою з корисливою метою шляхом введення в оману потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_6 , умисно, з метою власного збагачення та заволодіння чужим майном домовилась із останнім про позику золотих виробів з метою подальшого продажу їх в Чеській Республіці. 07.12.2017 ОСОБА_4 , перебуваючи в магазині продажу золотих виробів під назвою «Золото-Срібло», що за адресою: АДРЕСА_7 , який згідно свідоцтва платника єдиного податку серії Б №739438 належить потерпілому, отримала і в подальшому використала для власних потреб два ланцюжки, два браслети та дві золоті підвіски загальною вагою 37,15 грам, на загальну суму 40 тисяч 865 гривень, із строком повернення грошових коштів за них через сім днів, які ОСОБА_4 , передала продавець магазину ОСОБА_16 у присутності дружини потерпілого ОСОБА_17 , та які ОСОБА_4 до теперішнього часу не повернула.В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 шляхом обману та зловживання довірою потерпілого ОСОБА_6 , увійшла у довіру останнього та в корисливих цілях з метою збагачення виманила в останнього золоті вироби загальною вагою 37,15 грам, вартість яких станом на 07.12.2016 становила 40 тисяч 865 гривень.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 в смт Міжгір`ї Закарпатської області, перебуваючи у автомобілі марки «Мерседес Віто», який належить ОСОБА_18 , у присутності його дружини ОСОБА_19 , у ході розмови з потерпілим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканцем АДРЕСА_8 , з метою обману потерпілого ОСОБА_8 , представилась останньому, директором фірми із виготовлення меблів, заготівлі та реалізації лісо деревини, хоча станом на лютий 2017 року директором фірми (підприємства) не була і підприємницької діяльності не вела. Вводячи в оману ОСОБА_8 остання домовилась із ним про позику грошових коштів в сумі 1000 доларів США із поверненням їх під високий відсоток через три місяці у сумі 500 доларів США за кожен місяць тобто у загальній сумі 2500 доларів США. Таким чином ОСОБА_4 шляхом обману та зловживання довірою потерпілого ОСОБА_8 , увійшла у довіру останнього та в корисливих цілях заволоділа грошовими коштами у сумі 1000 доларів США, що станом на лютий 2017 становило 27020 грн.

Обвинувачена ОСОБА_4 пред`явлене їй обвинувачення за встановленими обставинами, а також за обставинами, зазначеними в обвинувальному акті заперечила повністю, а також заперечила вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 ч.2 КК України, і показала таке у вигляді письмових пояснень, які оголосила в кінці судового розгляду справи.

З 2007 року вона зареєстрована як фізична особа підприємець з основними видами діяльності торгівля меблями та торгівля непродовольчими товарами. Її чоловік ОСОБА_20 до його смерті внаслідок нещасного випадку під час заготівлі деревини разом з їх сином ОСОБА_12 займались заготівлею лісової деревини. Для цих потреб використовували наявні у користуванні вантажні автомобілі. Влітку 2016 син ОСОБА_21 повідомив їй, що лісничий Міжгірського державного лісогосподарства ОСОБА_22 запропонував йому оформити документи та викупити частину земельної ділянки для розробки лісу за певну значну суму коштів. У серпні 2016 ОСОБА_4 позичила у знайомих ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та інших 5 тисяч доларів США, які в подальшому були передані ОСОБА_25 у серпня-вересні 2016. У кінці 2016 ОСОБА_25 знову було передано 5 тисяч доларів США для оформлення ним документів, однак він повідомив, що вирубку дерев можна буде здійснити тільки весною 2017. У зв`язку з цим син ОСОБА_21 вирішив поїхати на заробітки до Чехії, де вже працювали його знайомі, які по телефону запропонували взяти йому з собою золоті вироби на продаж. Син попросив у ОСОБА_4 позичити йому золоті вироби. У зв`язку з цим обвинувачена ОСОБА_4 звернулась до знайомого підприємця ОСОБА_6 з проханням дати їй золоті вироби з відстрочкою їх оплати і в його магазині в АДРЕСА_9 вона особисто отримала золоті вироби: 2 ланцюжки, 2 браслета, 2 золоті підвіски. Після цього їй особисто почав неодноразово телефонувати ОСОБА_26 з погрозами фізично розправитись та підпалити будинок, якщо вона не поверне йому борг, який виник у неї в зв`язку з тим, що вона позичила в ОСОБА_11 раніше гроші. При цьому він повідомив, що йому відомо про те, що вона взяла в ОСОБА_6 золоті вироби. Сприйнявши погрози ОСОБА_11 як реальні, вона вирішила здати золоті вироби, одержані у ОСОБА_6 в ломбард і з цією метою поїхала в м. Хуст з ОСОБА_11 13 грудня 2016, де передала йому золоті вироби, які він здав у ломбард і виручені гроші привласнив , пояснивши , що в такий спосіб покриває її борг. Просить узяти до уваги, що станом на час розгляду кримінального провадження розслідується кримінальне провадження слідчими Міжгірського відділення поліції за її заявою про погрози і вимагання ОСОБА_11 . Вважає, що вона не обманювала ОСОБА_6 , бо саме дії ОСОБА_11 призвели до того, що вона не змогла завчасно розрахуватися з ОСОБА_6 за одержані від нього золоті вироби. Просить узяти до уваги що вона раніше неодноразово брала в ОСОБА_6 золоті вироби у позику, але завжди віддавала борги, про що потерпілий ОСОБА_6 і його дружина підтвердили в суді. Обвинувачена також заперечила обвинувачення щодо заволодіння коштами 800 доларів США в потерпілого ОСОБА_11 , бо її син ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечив одержання цих коштів від ОСОБА_11 . Просить узяти до уваги, що ОСОБА_12 в період з 03 жовтня 2017 по 21 грудня 2017 перебував за кордоном України, а тому фізично не міг бути присутнім в смт Міжгір`ї біля магазину «Рукавичка». Вважає, що потерпілий ОСОБА_11 повідомив суду неправдиві обставини. З приводу обвинувачення по епізоду заволодіння грошовими коштами в потерпілого ОСОБА_8 обвинувачена показала, що раніше не знала цю особу. Він особисто зателефонував їй про те, що є родичем ОСОБА_27 і йому відомо, що вона позичила в сім`ї ОСОБА_27 гроші під відсотки та запропонував позичити в нього 1000 доларів з поверненням за користування грошима з процентами. Вони домовились у зв`язку з цим про зустріч і зустрілись в смт Міжгір`ї 14 січня 2017 року де вона повідомила йому, що їй дійсно необхідні гроші для заготівлі деревини, однак деталей не повідомляла і пообіцяла ОСОБА_8 повернути гроші через три місяці з процентами, на що він погодився. Обвинувачена пояснила, що не змогла своєчасно розрахуватися з потерпілим ОСОБА_8 у зв`язку з тим що лісничий ОСОБА_25 заволодів її коштами та звільнився після цього з роботи, не виходив на телефонний зв`язок, тобто вважає, що вона сама потерпіла від шахрайських дій ОСОБА_25 . Обвинувачена також просить узяти до уваги, що вона намагалась повернути кошти потерпілому ОСОБА_8 , про що писала йому листи на адресу його місця проживання. Обвинувачена заперечила вчинення злочину за обставинами епізоду з приводу заволодіння автомобілем «БМВ» і показала таке. Згідно реєстраційних документів власником цього автомобіля була ОСОБА_19 . Весною 2017 ОСОБА_8 , будучи користувачем автомобіля, передав автомобіль не обвинуваченій, а власнику ОСОБА_28 . Тому обвинувачена не володіла і не розпоряджалась цим автом, не одержувала грошових коштів, бо власник ОСОБА_29 особисто його продала та особисто одержала виручені від продажу кошти, тому від цих дій ніхто не потерпів. Обвинувачена заперечила одержання будь-яких коштів від ОСОБА_7 особисто. Просить узяти до уваги , що свідок ОСОБА_30 , на якого покликається ОСОБА_31 як на досудовому розслідуванні, так і в суді підтвердив, що він не одержував кошти від ОСОБА_31 ні для передачі обвинуваченій, ні для себе особисто. Обвинувачена вважає , що ОСОБА_32 безпідставно обвинувачує її в наданні їй в позику через ОСОБА_33 1250, 2000 і 2000 доларів США і вважає, що жодних підтверджень цих подій не має, також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_32 стверджує про передачу коштів в серпні 2016, а із заявою в поліцію він звернувся тільки 10.10.2018.

З приводу отримання коштів у ОСОБА_13 обвинувачена відмовилась надати покази, покликаючись на статтю 63 Конституції України і просить узяти до уваги, від ОСОБА_13 вона позичила (одержала) 1500 доларів США, а повернула ОСОБА_13 1000 доларів США.

На основі викладених показів та пояснень обвинувачена вважає, що вона не вчиняла злочину і за епізодами визнаними нею - обставинами про особисте одержання коштів в ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та золотих виробів в ОСОБА_6 в неї є боргові зобов`язання перед цими особами, за ознаками цивільно-правового характеру. Ці зобов`язання обвинувачена згідна виконати по мірі можливості заробляння грошей з огляду на те, що не має постійного доходу може такі кошти заробити тільки працюючи за кордоном. Обвинувачена також частково визнала цивільні позови у межах одержаних в борг грошей від зазначених вище потерпілих осіб. Обвинувачена також підтримала позицію свого захисника про надмірність заявлених до стягнення з неї витрат на правничу допомогу потерпілому ОСОБА_8 ,сплачених адвокату ОСОБА_9 , бо вважає такі завищеними та необґрунтованими відповідними розрахунками. Просить узяти до уваги, що потерпілий ОСОБА_8 заявив витрати на поїздки до органу досудового розслідування та в судові засіданні з участю своєї дружини, яка всього один раз допитувалась у суді, тому ці витрати просить відхилити.

Оцінивши покази обвинуваченої ОСОБА_4 , докази і доводи сторони обвинувачення і сторони захисту та потерпілих ОСОБА_31 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 щодо висновку суду про недоведеність зазначених вище обставин, суд вважає, що є такі підстави для виправдання обвинуваченої у вчиненні злочину за ознаками статті 190 ч.2 КК України по цим окремим епізодам.

- За епізодом по заяві потерпілого ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні від 23.03.2019 показав, що він познайомився з обвинуваченою випадково, бо вона зателефонувала йому і попросила позичити гроші для ведення бізнесу, пов`язаного з лісозаготівлею в сумі 2000 доларів США під високі проценти за користування (1000 дол. за місяць користування). Він дізнався, що Нірода раніше торгувала меблями на ринку. Ці гроші ОСОБА_32 передав обвинуваченій в смт Міжгір`ї, біля кафе «Смерекова хата». Через місяць вони зустрілись біля поліклініки, де обвинувачена запевнила його, що віддасть позичені гроші за домовленістю і потерпілий ще позичив їй 2000 дол. США на таких же умовах, бо обвинувачена запевнила, що вона і її син зароблять ці гроші також на заробітках. Втретє ОСОБА_32 передав обвинувченій гроші біля кафе «Корона», всього по трьом випадкам в кінці літа та восени 2016 він передав обвинуваченій 4100 доларів США. ОСОБА_32 також показав, що передача коштів відбувалась без свідків і не оформлялась розписками та договорами, бо він повірив запевненням обвинуваченої про повернення нею боргу в обумовлений ними усно строк. Раніше, до зазначених вище обставин про передачу коштів обвинуваченій, до ОСОБА_32 звернувся ОСОБА_30 про позику 1250 доларів США для того, щоб їх позичити іншій особі під проценти. Від ОСОБА_34 саме дізнався про те, що обвинувачена бере в позику гроші і повертає їх з високими процентами. ОСОБА_32 також заявив, що ОСОБА_35 не повернув йому 1250 доларів США.

Ці покази потерпілого не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на таке.

Обвинувачена заперечила знайомство та контакти з ОСОБА_36 . Згідно показів свідка ОСОБА_30 в судовому зсіданні від 09.12.2019 (на якого покликається ОСОБА_32 в своїх первинних показах в судовому засіданні від 23.03.2019) цей свідок знає потерпілого ОСОБА_37 як місцевого таксиста, однак він не брав грошей у ОСОБА_32 та не передавав грошей обвинуваченій від імені ОСОБА_32 . Свідок ОСОБА_30 також ствердив, що знає обвинувачену, бо раніше позичав їй гроші, однак вона повертала йому позики і він особисто не має до неї претензій. У цьому ж судовому засіданні потерпілий ОСОБА_32 ствердив , що він передавав ОСОБА_38 1250 доларів саме для обвинуваченої як позику. Отже, ОСОБА_32 надав суду суперечливі та непослідовні покази, які жодним доказом сторони обвинувачення не підтверджені. Окрім цього, свідок ОСОБА_39 (син потерпілого ОСОБА_7 ) в судовому засіданні від 30.08.2019 показав, що від батька дізнався про те, що він позичав обвинуваченій кошти в сумі 4100 доларів США, однак вона не повернула ці гроші і не бажає їх повернути. Цей свідок не повідомив коли саме він дізнався про ці обставини. Суд також не знайшов підтвердження для спростування показів обвинуваченої та свідка ОСОБА_40 . Натомість відомості за заявою ОСОБА_7 в Міжгірське відділення поліції надійшли тільки 11.10.2018, що стверджено витягом з ЄРДР. Обставини, які зазначені у цьому документі не співпадають з обставинами, які зазначені в протоколі про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.10.2018, які досліджені судом за пропозицією прокурора як процесуальні документи в справі ( т.2, а.с. 233-235 матеріалів досудового розслідування). Отже, орган досудового розслідування пред`явив по суті обвинувачення ОСОБА_4 в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 ч.2 КК України, тільки на основі показів потерпілого. Жодного іншого доказу на ствердження обставин за цим епізодом обвинувачення суду стороною обвинувачення не подано. З огляду на викладене суд вважає , що вина обвинуваченої у вчиненні злочину за ознаками шахрайства (стаття 190 ч.2 КК України) за цим окремим епізодом не доведена належними доказами і в цій частині на основі зазначених мотивів обвинувачена підлягає виправданню.

- За епізодом потерпілого ОСОБА_8 щодо заволодінням і продажем автомобіля «БМВ».

Потерпілий ОСОБА_8 показав у судовому засіданні від 13.05.2019 про те, що від знайомих осіб ромської національності, а також від своєї дочки та зятя ОСОБА_18 він дізнався в смт.Міжгір`ї, що обвинувачена бере в позику гроші та повертає їх з високими процентами за користування. Через дочку в смт. Міжгір`ї він дізнався про номер телефону обвинуваченої та зателефонував їй, домовившись про зустріч з приводу позики грошей. На початку року в 2017 він зустрівся з обвинуваченою, яка підтвердила, що їй необхідні кошти для розвитку бізнесу по лісозаготівлі і він запропонував їй 1000 доларів позичити на три місяці з поверненням позики та процентів з розрахунку 50% за користування грошима щомісячно, на що вона погодилась і взяла кошти. При цьому обвинувачена подякувала та надала потерпілому 200 грн., для покриття транспортних витрат, а також його дочці, розчулившись його вчинком. Письмових договорів та розписок вони не складали. У березні 2017 року обвинувачена зателефонувала потерпілому ОСОБА_8 , що не зможе виконати домовленість і повідомила, що має намір придбати лісосіку та трактор для розробки деревини, однак має тимчасові труднощі і попросила позичити ще гроші на таких же умовах. Потерпілий їй повідомив, що не має коштів однак згідний передати їй автомобіль за ціною 4500 доларів США за умови, що вона поверне ці гроші з процентами на вищевикладених умовах. Оскільки власником автомобіля марки «БМВ» була за документами його дочка (хоча автомобіль він вважав своєю власністю) та користувався ним по довіренності, він зателефонував обвинуваченій, що передає автомобіль у позику на вищевикладених умовах домовленостей через свого зятя. Опісля зять забрав авто для передачі ОСОБА_4 , однак пізніше потерпілий дізнався, що обвинувачена ОСОБА_4 також брала в борг гроші від зятя і цим автомобілем розрахувалась із зятем. Аналогічні покази надала в суді і свідок ОСОБА_41 (дружина потерпілого ОСОБА_8 ), додавши до цих показів, що обвинувачена після цих подій по телефону неодноразово запевнювала їх, що поверне всі борги, а також писала їм про це в листі, що надіслала на їх адресу за місцем проживання, однак такий не зберегли. Окрім цього, цей свідок показала, що обвинувачена запевнювала їх по телефону, що отримала автомобіль та одержані кошти від його продажу в сумі 4500 доларів вкладе в бізнесові проекти. Свідок ОСОБА_18 (зять потерпілого ОСОБА_8 ) в судовому засіданні підтвердив покази ОСОБА_8 та ОСОБА_41 , а також додатково показав, що до цих подій він знав ОСОБА_4 , бо неодноразово зичив їй гроші під проценти, зокрема за кілька місяців до цих подій. Оскільки ОСОБА_4 боргувала йому 10 тисяч доларів США він вирішив автомобіль, який взяв у тестя, забрати для компенсації свого боргу, на що ОСОБА_4 дала згоду, сказавши, що погоджується з ціною автомобіля 4500 доларів США. Про все це попередньо було домовлено по телефону як з тестем, так з ОСОБА_4 . ОСОБА_18 також показав, що гроші для придбання цього автомобіля свого часу давав тесть, а право власності на це авто було оформлено за дочкою ОСОБА_8 , тобто дружиною ОСОБА_18 . Цей же свідок повідомив, що автомобіль він пізніше продав «по дорученню» за 2800 доларів США, а виручені гроші привласнив для своєї сім`ї. Покази свідка ОСОБА_18 підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_19 (дочка потерпілого ОСОБА_8 і дружина свідка ОСОБА_18 ).

З аналізу змісту цих показів видно, що автомобіль марки БМВ не знаходився в реальному володінні та розпорядженні ОСОБА_4 , на неї не оформлялось право власності чи користування цим автомобілем ні потерпілим ОСОБА_8 , ні його дочкою, ні будь-якою іншою особою. Фактично цей автомобіль знаходився у власності ОСОБА_19 і вона ж розпорядилась цим автомобілем (відчужила) на свій розсуд. Це стверджено вищезазначеними показами, а також такими документами: 1) згідно довіренності , посвідченої нотаріально 08.09.2012 приватним нотаріусом ОСОБА_42 в м. Мукачево за реєстровим № 1734, ОСОБА_19 (дочка потерпілого ОСОБА_8 ) як власник автомобіля марки БМВ 540, 1995 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 26.10.2010, уповноважувала користуватися та розпоряджатись цим авто ОСОБА_8 без встановлення строку дії довіреності, але до припинення її чинності в установленому порядку; 2) згідно договору купівлі-продажу 2146/2017/597654 транспортного засобу, зареєстрованого в територіальному сервісному центрі МВС 2146 РСЦ в м. Іршава Закарпатська область, 26.08.2017 продавець ОСОБА_19 , в інтересах якої діяв ОСОБА_43 на підставі доручення продавця, передав у власність ОСОБА_44 (покупцю) транспортний засіб марки БМВ моделі 540, 1995 р.в. чорного кольору (зазначено й інші реквізити авто) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , за домовленою ціною в сумі 20000 грн. В справу не подано жодного належного доказу, який би стверджував те, що обвинувачена мала контакти з ОСОБА_43 чи ОСОБА_45 з приводу реалізації зазначеного автомобіля чи з будь-яких інших приводів. З аналізу цих доказів видно, що потерпілий ОСОБА_8 не був законним власником автомобіля «БМВ» під час ведення перемовин з обвинуваченою щодо передачі автомобіля в позику, а обвинувачена не отримувала реально у своє володіння цей автомобіль і не мала реальної можливості розпорядитись цим автомобілем на свій розсуд чи впливати на таке розпорядження. Відсутність ознак передачі майна від потерпілого до обвинуваченого, відсутність ознак доступу обвинуваченого до майна потерпілого виключає склад злочину, передбаченого статтею 190 ч.2 КК України в діях обвинуваченої за цим епізодом обвинувачення. Недоведеність органом досудового розслідування вини ОСОБА_4 належними доказами є підставою для виправдання ОСОБА_4 за викладеними мотивами по зазначеному окремому епізоду обвинувачення.

- За епізодом по заяві потерпілого ОСОБА_11 .

Згідно відомостей у витягу з ЄРДР від 05.10.2018 досудове розслідування заяви потерпілого ОСОБА_11 розпочате за таким повідомленням: ОСОБА_11 на протязі 2016 року під приводом позики коштів для ведення бізнесу по лісозаготівлі та реалізації деревини позичав ОСОБА_46 невеликі суми коштів, які вона згодом повертала з метою ввести ОСОБА_11 в оману . У листопаді 2017 року ОСОБА_11 в смт Міжгір`ї біля магазину «Рукавичка» синові ОСОБА_4 ОСОБА_12 800 доларів США.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні від 29.03.2019 показав, що був знайомий з обвинуваченою, бо неодноразово зичив їй долари США на не значний термін і вона повертала гроші з обумовленими до цього процентами. Зокрема, він передавав обвинуваченій 200 і 300 доларів США і обвинувачена повертала йому ці кошти з процентами за користування При цьому вони не укладали письмових договорів та не обмінювались письмовими розписками. У листопаді 2017 року обвинувачена просила позичити їй гроші для ведення бізнесу, пов`язаного з лісозаготівлею і вони, попередньо домовились про це по телефону. І в подальшому ОСОБА_11 передав синові ОСОБА_4 в смт Міжгір`ї біля магазину «Рукавичка» по вулиці Шевченка, № 67 суму 800 доларів США, яку обвинувачена обіцяла повернути через деякий час в сумі 1000 доларів США, тобто з процентами за домовленістю між ними. Обвинувачена не повертала гроші після неодноразових звернень потерпілого до неї особисто та по телефону, мотивуючи тим, що лісозаготівля не йде, бо вона не продала деревину. Опісля ОСОБА_11 , маючи досвід здавання золотих виробів в ломбардах, запропонував ОСОБА_4 погасити її борг здачею золотих виробів, бо вона повідомила, що має золоті вироби і може розрахуватись за позичені гроші в такий спосіб. Він особисто з ОСОБА_4 на автомобілі приїхали в м. Хуст і в одному з ломбардів він здав золоті вироби, надані ОСОБА_4 в ломбарді, від свого імені, виручивши 47 тисяч грн. і цими коштами покрив борг ОСОБА_4 . Потерпілий ОСОБА_11 заперечив погрози ОСОБА_4 щодо вимагання повернення коштів. Цивільного позову не заявив, пояснивши, що вважає свої кошти повернутими, а тому не має цивільно-правових претензій.

Оцінивши покази потерпілого ОСОБА_11 покази обвинуваченої ОСОБА_4 , докази сторони обвинувачення і сторони захисту, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 190 ч. 2 КК України, за розглядуваним епізодом, не доведена належними доказами з огляду на такі мотиви. З показів ОСОБА_11 і ОСОБА_4 , наданих у суді видно, що ОСОБА_11 зичив неодноразово ОСОБА_4 кошти у вигляд доларів США, різними сумами, без укладення угод та підтверджень за користування коштами ОСОБА_11 брав у ОСОБА_4 проценти, а також обумовлював це перед кожною передачею коштів усно. Орган досудового розслідування не встановив відповідними доказами час (день) передачі ОСОБА_11 ОСОБА_4 800 доларів США через її сина. Натомість свідок ОСОБА_12 заперечив одержання коштів від ОСОБА_11 для матері. Цей свідок показав, що в цей період ( у листопаді 2017) перебував на заробітках у Республіці Чехія, тобто за кордоном. Ці покази підтверджені оглянутим у судовому засіданні паспортом ОСОБА_12 з відповідним відміткам перетину кордону України за датами (ксерокопія записів у паспорті, подана стороною захисту , - а.с. 195 судового кримінального провадження). Суд критично оцінює заяву потерпілого в поліцію та його покази, бо вони не співпадають з показами обвинуваченої, суперечать показам свідка ОСОБА_47 . Натомість свідок ОСОБА_48 (мати потерпілого) показала, що з приводу позики грошей її сином ОСОБА_4 їй стало відомо зі слів сина. Цей свідок не повідомила, а орган досудового розслідування не встановив час, коли саме стало відомо цьому свідку про обставини, повідомлені потерпілим ОСОБА_11 . Окрім цього, орган досудового розслідування не перевірив належно покази ОСОБА_11 і покази ОСОБА_4 щодо обставин здавання ними в ломбардах у місті Хуст Закарпатської області золотих виробів, одержані ними кошти за ці вироби з установ ломбардного підприємства, їх розмір тощо. Судом установлено, що в листопаді 2016 року (з 06.11 по 30.11) ОСОБА_11 неодноразово отримував у відділенні повного товариства «Ломбард Донкредит ТЗОВ «Інтер-Ріелет і Компанія» фінансові кредити за здані золоті ювелірні вироби та їх брухт, що стверджено письмовою відповіддю на запит слідчого під час досудового розслідування кримінального провадження (т. 2 а.с. 120, 121). Окрім цього, на задоволене клопотання сторони захисту під час судового розгляду суд одержав доступ до документів ломбардних закладів у м. Хуст Закарпатської області, із змісту яких вбачається таке. З 09.12.2016 по 11.03.2017 ОСОБА_11 в ломбардних закладах вищезазначеного підприємства неодноразово одержував фінансові кредити за здачу ним особисто ювелірних золотих виробів та їх брухту (всього 10 угод на значну кількість золотих виробів). Також за письмовим повідомленням повного товариства «Ломбард Сакура» Качанова І.В. і Компанія» 24 березня 2018 року фінансовий кредит у сумі 1480 грн за здачу золотих виробів одержував ОСОБА_11 , а 23 лютого 2018 в сумі 797 грн - ОСОБА_4 . Отже, покази потерпілого ОСОБА_11 не є послідовними щодо завдання йому злочином матеріальної шкоди. У суді ОСОБА_11 неодноразово підтвердив, що борг за долари США, передані ним ОСОБА_4 він відшкодував здачею золотих виробів, наданих йому ОСОБА_4 , уклавши в ломбарді угоди за цими золотими виробами від свого імені, а не від імені ОСОБА_4 . Суд вважає, що орган досудового розслідування обставини, зазначені в обвинувальному акті за показами потерпілого ОСОБА_11 , не встановив повно, не перевірив і не довів належними і допустимими доказами, а тому всі сумніви щодо цього обвинувачення за цим епізодом суд тлумачить на користь обвинуваченої, що дає підстави суду виправдати обвинувачену за цим епізодом за відсутністю в її діях складу злочину , передбаченого статтею 190 ч.2 КК України.

Висновок суду про доведеність вищезазначених встановлених судом обставин та вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 190 ч.2 КК України, за кваліфікуючими ознаками (шахрайство) заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілому, вчинене повторно , - за окремими епізодами заволодіння коштами та майном у потерпілих ОСОБА_13 - на суму 500 доларів США, ОСОБА_6 золотих виробів - 37,15 г на загальну суму 40 тисяч 865 грн, ОСОБА_8 на суму 1000 доларів США, обґрунтовується такими доказами.

За окремим епізодом за заявою потерпілого ОСОБА_13 : показами потерпілого ОСОБА_13 , 1969 р.н., показами обвинуваченої ОСОБА_4 , показами свідків ОСОБА_13 , 1999 р.н., ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , якими стверджено одержання обвинуваченою від потерпілого ОСОБА_13 коштів у листопаді 2016 року в сумі 1000 доларів США під приводом позики для підтримання бізнесу для лісозаготівлі та реалізації деревини та повернення частини коштів у сумі 300 доларів та заподіяння реальних збитків потерпілому в сумі 500 доларів США. Цими ж показами також стверджено, що обвинувачена попередньо ввійшла в довіру до потерпілого діями, за якими частково повернула кошти, а також до цього випадку повернула раніше позичені кошти у ОСОБА_13 на суму 500 доларів США з поверненням із процентами в загальній сумі 700 доларів США. Потерпілий ОСОБА_13 ствердив у суді, що діями обвинуваченої йому завдано шкоди на суму 500 дол. США.

За окремим епізодом за заявою потерпілого ОСОБА_6 : показам потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_4 , показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , якими стверджено заволодіння ОСОБА_4 зазначених золотих виробів у відповідній кількості та найменуваннях, а також не оспорено нею вартість цих золотих виробів за письмовими документами (накладними, висновком про оцінку), також показами обвинуваченої про те, що ці вироби передані нею ОСОБА_11 для здачі в ломбард з метою покриття вирученими коштами (фінансовим кредитом) заборгованості перед ОСОБА_11 .

За окремим епізодом за заявою потерпілого ОСОБА_8 : показами потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , а також показами обвинуваченої ОСОБА_4 , - в частині передачі та одержання 1000 доларів США під приводом позики для ведення бізнесу для лісозаготівлі та реалізації деревини.

Ці докази суд визнає належними і допустимими, що прямо вказують на вчинення злочину, бо вони підтверджені сукупністю непрямих доказів, наданих у суді стороною обвинувачення, а саме. Згідно відомостей з Хустської ОДПІ, яка обслуговує Міжгірський район та з свідоцтва про реєстрацію підприємницької діяльності , виданого ОСОБА_4 , вона ніколи не одержувала дозвіл чи реєструвала господарську діяльність у вигляді лісозаготівлі чи розробки деревини та реалізації деревини. З довідок усіх підприємств, які здійснюють лісозаготівельну діяльність на території Міжгірського району, ОСОБА_4 не укладала з цими підприємствами договори, не одержувала будь-які дозволи для здійснення такої господарської діяльності. Стороною обвинувачення також спростовано покликання обвинуваченої в своїх показах та покази її сина ОСОБА_12 , що такою діяльністю займався нелегально (без належного) обліку її син, зокрема контактуючи з лісничим ДП «Міжгірське ЛГ» Кузьомка, бо такі покази не підтверджені жодним доказом, спростовані в суді показами свідка ОСОБА_49 (керівника зазначеного підприємства) про відсутність господарських угод з цими особами, відсутність подання заяв на лісозаготівлю, розробку відповідної документації на замовлення, також про те, що лісничий ОСОБА_25 звільнився з роботи. Окрім цього, ні обвинувачена, ні її син ОСОБА_12 не подавали жодних заяв та повідомлень в правоохоронні органи з приводу заволодіння обманним шляхом коштів від них громадянином ОСОБА_25 .

Покази обвинуваченої в цій частині суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності, покликаючись на те, що свідка ОСОБА_25 неможливо допитати з ініціативи сторони захисту, бо він виїхав за межі України на постійне місце проживання за кордон. Суд також відхиляє надані стороною захисту довіреності про те, що син обвинуваченої ОСОБА_12 раніше, (в період укладення нею договорів позичок з потерпілими) займався лісозаготівлею, бо мав на праві користування відповідні вантажні автомобілі марки «ЗИЛ», бо ці довіреності датовані 2010 і 2011 роками і стверджують право користування та розпорядження цими автомобілями і з правом продажу автомобілів. Натомість одна з довіреностей втратила чинність ще 10 травня 2016 року, тобто задовго до подій, які є предметом судового розгляду. Свідок ОСОБА_12 ствердив, що офіційно не реєстрував господарську діяльність, вважаючи, що достатньо було свідоцтва про ФОП, виданого раніше його мамі (обвинуваченій). Ці покази не спростовують доведеність обвинувачення за обставинами обманних дій та дій, спрямованих на зловживання довірою потерпілих.

Суд також відхиляю покликання сторони захисту, що сторона обвинувачення не встановила належно розмір матеріальної шкоди щодо курсу долара США на час отримання обвинуваченою в позику доларів США за курсом валюти в НБУ. Сторона обвинувачення підтвердила розрахунок валют за довідкою з банку, яка досліджена під час судового розгляду і є в матеріалах досудового розслідування. Натомість сторона захисту не надала суду аналогічний чи інший доказ, який би стверджував помилки у визначенні курсу долара США в зазначені періоди чи неправильний розрахунок суми шкоди в гривнях. Суд також відхиляє доводи сторони захисту, що ОСОБА_4 отримала кошти та золоті вироби на підстав усних цивільно-правових угод, а тому не вчинила злочину. З обставин справи за встановленими і доведеними обставинами чітко видно, що обвинувачена зловживала довірою потерпілих, застосовувала обман, створюючи попереднім діями умови для передачі їй коштів, висувала до кожного потерпілого версії щодо витрачання коштів на ведення бізнесу. Перед отриманням золотих виробів обвинувачена запевнила потерпілого ОСОБА_6 про потребу передати ці вироби сину для клієнта за місцем його праці, однак такі версії не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. Обвинувачена з приводу обставин за участю ОСОБА_11 , щодо реалізації золотих виробів через ломбардні заклади, жодного разу не повідомляла потерпілого ОСОБА_6 . Отже, дії обвинуваченої були спрямовані на те, щоб заволодіти в зазначений спосіб коштами та майном потерпілих без наміру реально їх повернути. До встановлених обставин суд застосовує правову позицію (висновок) у постанові Верховного Суду ККС від 13.08.2019 справа № 753/19554 /17, за яким відмежування шахрайства від цивільно-правових деліктів зумовлено тим, що особа, яка заволоділа чужим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати.

Суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченої за доведеними встановленими обставинами по кожному окремому епізоду, за ознаками статті 190 ч.2 КК України, (зазначені вище) є правильною, бо кожен епізод має ознаку завдання значної шкоди кожному потерпілому, виходячи з встановлених сум щодо кожного потерпілого, а також за ознакою повторності вчинення обвинуваченою шахрайських дій.

Суд вважає, що за вчинений злочин обвинувачена ОСОБА_4 підлягає покаранню.

Обираючи вид і розмір покарання в межах альтернативної санкції статті 190 ч.2 КК України, суд зважає на таке.

Вчинений злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості (стаття 12 КК України). Цей злочин характеризується умисною формою вини. Шкода, заподіяна злочином, не відшкодована.

Суд бере до уваги особу обвинуваченої, яка не працює, не має утриманців, відомостей про тяжкість її майнового стану в справу не подано. Обвинувачена з місця проживання, за характеристикою з Міжгірської селищної ради, характеризується в цілому позитивно. Обвинувачена раніше мала судимість за умисні злочини проти здоров`я громадян, що стверджено відповідними вироками суду. Однак судимість за ці злочини є погашеною.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, суд не встановив. При цьому суд відхиляє обставини, які зазначені в обвинувальному акті органом досудового розслідування як обтяжуючі у вигляді вчинення злочину повторно та рецидив злочинів, бо такі обставини, відповідно до положень статті 67 КК України не є обтяжуючими, а саме: повторність та рецидив злочину, - з огляду на таке. ОСОБА_4 раніше не вчиняла злочини проти власності. Згідно з ч.4 статі 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що пливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначені покарання як таку, що його обтяжує.

Частина 2 статті 190 КК України передбачає ознаку повторності як кваліфікуючу цього злочину. Отже, ні повторність, ні рецидив злочину не можуть бути визнані обтяжуючими обставинами для призначення покарання ОСОБА_4 .

Обставин, які б пом`якшували відповідальність та покарання ОСОБА_4 , суд не встановив.

Суд вважає, що такі покарання як штраф та громадські роботи не має підстав обирати до обвинуваченої, бо пом`якшуючих покарання обставин у справі не має. Окрім цього, виконання покарання у виді штрафу може бути утруднене з огляду на те, що обвинувачена не працює і не підтвердила, що має інші доходи, не відшкодувала шкоду потерпілим добровільно до винесення вироку. Покарання у виді виправних робіт не може застосовуватись, бо обвинувачена не має постійного місця праці.

Суд вважає, що покарання, яке запропоноване стороною обвинувачення у вигляді позбавлення волі на максимальний строк (три роки), передбачений статтею 190 ч.2 КК України, є надмірним і не відповідає встановленим обставинам справи та особі обвинуваченої. Суд дійшов висновку та переконання, що з врахуванням доведених і встановлених обставин про вчинення злочину ОСОБА_4 , передбаченого статтею 190 ч.2 КК України, відсутності обтяжуючих і пом`якшуючих покарання обставин, відомостей про особу обвинуваченої, вчинення злочину трьома окремими епізодами щодо трьох потерпілих осіб, обвинувачена ОСОБА_4 заслуговує покарання у виді обмеження волі на один рік і шість місяців реально. Призначення цього покарання обвинуваченій відповідає положенням статті 61 КК України. Підстав для застосування статті 75 КК України суд не знайшов з огляду на відсутність у справі пом`якшуючих покарання обставин та з урахуванням самих обставин справи, кількості окремих злочинних епізодів вчиненого злочину.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 40865 грн (вартість золотих виробів) підлягає повному задоволенню. Ці вимоги належно підтверджені, неоспорені в суді обвинуваченою і доведені встановленими обставинами в кримінальному провадженні. Вимоги цього ж потерпілого про стягнення моральної шкоди в сумі 100000 грн суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне обґрунтування. Стягнення моральної шкоди за вчинення неправомірних дій від злочину передбачено статтею 1167 ЦК України. Суд вважає, що потерпілий ОСОБА_6 зазнав моральних страждань від злочинних дій обвинуваченої, що проявилось в переживанні за втрачене майно, психологічного дискомфорту від необхідності звертатись до правоохоронних органів та суду для захисту свого права. Однак названа потерпілим сума морального відшкодування майже в два рази перевищує розмір матеріальної шкоди. Цей розмір не підтверджений жодним доказом та необґрунтований належно. Окрім цього, суд бере до уваги те, що вчиненню злочину сприяла і неправильна поведінка потерпілого, що проявилась в зневажливому відношенні до свого майна та ведення специфічної господарської діяльності у виді роздрібної торгівлі, зокрема золотими ювелірними виробами без належного обліку фіксації реалізованого товару. Достатнім і співмірним з учиненим злочинним посяганням на права потерпілого та розумним розміром морального відшкодування суд визнає суму 5000 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 700 доларів США, що відповідає сумі за курсом валют 14 тисяч 750 грн. підлягає частковому задоволенню, бо ці вимоги потерпілого знайшли своє підтвердження за встановленими обставинами на заподіяння йому злочином прямої матеріальної шкоди тільки на суму 500 доларів США, бо суд не взяв до уваги покази про домовленість потерпілого з обвинуваченою щодо повернення процентів за користування коштами, бо таке не ґрунтується на вимогах закону. Цивільний позов цього ж потерпілого про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди в сумі 7000 грн, суд вважає за необхідне задовольнити частково з огляду на таке. Стягнення моральної шкоди за вчинення злочинних дій щодо потерпілого передбаченого статтею 1167 ЦК України, бо потерпілий дійсно зазнав моральних страждань унаслідок втрати коштів, нервових переживань та дискомфорту від необхідності захищати свої права в правоохоронних органах та суді, однак названа потерпілим моральна шкода є дещо завищеною. Суд важає, що вчиненню злочину також сприяла неправильна, легковажна поведінка потерпілого щодо передачі валютних коштів, а тому достанім, розумним і співмірним до вчиненого злочину за доведеними обставинами, суд визнає розмір морального відшкодування в сумі 3500 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 151 197 тисяч грн. і 59 коп. підлягає частковому задоволенню з огляду на таке обґрунтування. У розмір цієї шкоди потерпілим у позовній заяві включено вартість автомобіля «БМВ» в сумі 4500 доларів США, тобто суму оцінки особисто потерпілим цього авто за домовленістю з ОСОБА_4 . Однак за цим епізодом ОСОБА_4 підлягає виправданню як недоведеним належними і допустимими доказами, мотиви якого судом викладені у цьому вироці вище. Отже, ці вимоги підлягають відхиленню як не підтверджені в суді. Суд вважає, що з Ніроди на користь ОСОБА_8 слід стягнути 1000 доларів, що еквівалентна курсу гривні станом на час заволодіння ОСОБА_4 цих коштів в лютому 2017 року, що стверджено відповідною довідкою в кримінальному провадженні (27,02 грн долар) і становить суму 27020 грн.

Суд вважає цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди в сумі 100 тисяч грн. таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Від злочинних дій ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_8 зазнав моральних страждань і вигляді нервових переживань за втрачені кошти, психологічного дискомфорту від необхідності звертатись за захистом своїх прав до правоохоронних органів та суду. Однак визначена ним сума морального відшкодування більше ніж у три рази перевищує розмір доведеної в суді матеріальної шкоди, тому такий розмір суд визнає надмірним та необґрунтованим. Визначаючи розмір моральної шкоди за цими вимогами, суд бере до уваги доведені та встановлені обставини справи, а також те, що потерпілий ОСОБА_8 сприяв вчиненню злочину неправильною поведінкою, проявивши легковажність, мав на меті збагатитись від передачі коштів обвинуваченій. Достатнім, співмірним з учиненим злочином за доведеним епізодом суд вважає розмір моральної шкоди в сумі 4000 грн.

Суд вважає, що потерпілому ОСОБА_8 слід відшкодувати також понесені ним процесуальні витрати, в кримінальному провадженні в такому порядку та розмірах:

- витрати, пов`язані з прибуттям до місця досудового розслідування та судового розгляду справи, що стверджені проїзними квитками стосовно ОСОБА_8 на загальну суму 2456,44 грн. Решту цих вимог за поданими квитками про проїзд ОСОБА_50 (дружини потерпілого) суд відхиляє, бо вона допитувалась на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду тільки один раз, а тому ці витрати на ґрунтуються на законі і вони заперечені стороною захисту з цих же обґрунтувань. Натомість такі витрати ОСОБА_51 як свідка не заявлені до стягнення з відповідним обґрунтуванням;

- витрати, пов`язані з правничою допомогою, наданою потерпілому ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 в сумі 20160 грн підлягають частковому задоволенню з огляду на таке обґрунтування. Згідно акту про прийняття-передачу наданих правових послуг та квитанції про сплату потерпілим ОСОБА_8 . 20160 грн адвокату ОСОБА_9 , вартість правничої допомоги складається з консультації клієнта та узгодження правової позиції 1 год 960 грн; правовий аналіз ситуації 1 год 960 грн, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 8 год 7680 грн; підготовка та подання позову про відшкодування шкоди, завданої злочином 3 год 2880 грн; кількість судових засідань у справі 8 год 7680 грн. Захисник обвинуваченої ці витрати частково заперечив з мотивів надмірності, а саме щодо тривалості та вартості посуг за ознайомлення з матеріалами справи, а також щодо вартості послуг за участь у судовому засіданні.

Суд вважає, що доводи захисника обвинуваченої частково заслуговують на увагу і витрати потерпілого ОСОБА_8 на правничу допомогу, заявлені до стягнення, підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Попередній (орієнтовний) розрахунок цих витрат заявлений потерпілим та його представником у сумі 15360 грн під час подання цивільного позову. В справі не має підтверджень того, що представник потерпілого витратив на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 8 годин. Матеріали досудового розслідування становлять 2 томи, а судового провадження 1 том. Суд вважає, що достатнім часом для ознайомлення з цими матеріалами , одержання їх копій та вивчення для цілей саме представництва та складання позову не більше трьох годин, тому ці послуги суд визначає з розрахунку 960 грн - година, всього 2880 грн. , тобто зменшує вартість цих послуг з суми 7680 до суми 2880 грн.(пункт 3 в акті). Суд вважає також надмірними вимоги покласти на відповідача (обвинувачену) вартість послуг за участь представника потерпілого в судових засіданнях сумі 7680 грн., бо витрати в сумі 960 грн за 1 годину участі в судовому засіданні з урахуванням реально виконаної роботи представником потерпілого ОСОБА_8 в цих засіданнях з урахуванням кількості всіх учасників в кримінальному судовому провадженні, їх виступів з даними у протоколах судових засіданнях вказують на те, що ці послуги не є за вартістю підтвердженими виконанням правничої роботи і необґрунтовані, а тому підлягають зменшенню з розрахунку 320 грн за 1 годину участі в судовому засіданні, тобто в три рази до суми 2880 грн. Отже, до стягнення за надання правничої допомоги підлягає загальна сума 7968 грн. з обвинуваченої на користь потерпілого ОСОБА_8 . При цьому суд також бере до уваги, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволений частково.

Інших судових витрат у справі не має.

Речових доказів до повернення, знищення чи збереження при матеріалах кримінального провадження, - не має.

Запобіжний захід, обраний до обвинуваченої на досудовому розслідуванні у вигляді домашнього арешту, втратив чинність за строком дії до 10.12.2018. Під час судового розгляду кримінального провадження запобіжний захід не обирався і клопотання від сторони обвинувачення чи потерпілих про застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченої до набрання вироком законної сили не заявлялось.

Керуючись статтями 373,374, 124,127,128,129 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні, зазначеному в обвинувальному акті за окремими епізодами (за заявами потерпілих ОСОБА_7 ; ОСОБА_11 , ОСОБА_8 - в частині заволодіння автомобілем «БМВ») і виправдати її за цим обвинуваченням за відсутністю в її діях та недоведеністю складу злочину, передбаченого статтею 190 ч.2 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого статтею 190 ч.2 КК України, і призначити їй покарання у виді обмеження волі на один рік шість місяців.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканця АДРЕСА_5 , - 500 доларів США, що відповідає еквівалентно сумі 14750 грн матеріальної шкоди і 3500 грн моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_6 , - 40865 грн матеріальної шкоди, 5000 грн моральної шкоди, всього стягнути 45865 грн. В решті позовних вимог відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканця АДРЕСА_8 , ІПН НОМЕР_4 , - 1000 доларів США, що еквівалентно сумі 27020 грн матеріальної шкоди; 4000 грн моральної шкоди; 2456 грн 44 коп. витрат, пов`язаних з прибуттям до правоохоронного органу та суду; 7968 грн витрат на правничу допомогу. В решті позовних вимог та стягненні процесуальних витрат відмовити.

Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1