Подільський районний суд міста Києва
Провадження № 1-кс/758/2400/20
Справа № 758/6154/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
Прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на об`єкт нежитлової нерухомості будівлю (літера К), загальною площею 368,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпорядження.

У клопотанні прокурор зазначає, що «у провадженні слідчого відділу Управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000097 від 31.03.2020 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :85:419:0032, площею 0,0462 га здійснено будівництво двоповерхової нежитлової будівлі, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 .

Частинами 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичним особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки вникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельними ділянками посвідчується державними актами. Пунктом «б» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття - це будь - які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Одночасно з тим, згідно інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), згідно якого встановлено, що відповідно до даних земельного кадастру земельна ділянка (кадастровий номер :85:419:0032) площею 0, 0462 га на вул. Верхній Вал, 30 (літера К) обліковується за ТОВ «АРГАМАК».

За поданням Департаменту земельних ресурсів рішення щодо передачі земельної ділянки у користування (власність) Київська міська рада не приймала. В міському земельному кадастрі інформація щодо державної реєстрації речових прав на неї відсутня.

Київською міською радою не приймалось рішення про надання дозволу (або відмову) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 , а також щодо його затвердження.

Одночасно з тим, згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка (літера К) з кадастровим номером :85:419:0032, площею 0, 0462 га знаходиться у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 7 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Одночасно з тим, згідно відповіді Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), архітектурно-планувальне завдання та містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за зазначеною вище адресою не надавались.

Вказане свідчить про будівництво будинку АДРЕСА_1 без передбачених законодавством документів, що вважається самочинним будівництвом.

Крім того, під час досудового розслідування отримано відповідь з Міністерства культури, молоді та спорту України, відповідно до якої встановлено, що земельна ділянка за означеною адресою знаходиться на території пам`ятки ландшафту, історії місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір та долини р. Дніпра»; пам`ятки археології місцевого значення «Культурний шар Подолу»; в межах історичного ареалу міста Києва та в межах архітектурної охоронної зони, археологічної охоронної зони.

Згідно ч. 1 ст. 112 Земельного кодексу України, охоронні зони створюються:

а) навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів;

б) уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Враховуючи вищевикладене, встановлено, що в порушення вимог статей 29, 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тобто без одержання містобудівних умов та обмежень, реєстрації документів, які надають право на проведення будівельних робіт, самовільно побудовано нежитловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :85:419:0032, яка належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради та перебуває в охоронних зонах, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу та належно затвердженого проекту, та з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт нежитлової нерухомості будівля ( АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Одночасно з тим, під час досудового розслідування встановлено, що у всесвітній мережі «Інтернет» розміщено рекламу щодо продажу вказаного будинку.

Враховуючи викладене, згідно постанови прокурора від 30.04.2020 об`єкт нежитлової нерухомості будівлю ( АДРЕСА_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження, та/або користуванням майном, щодо якого існує сукупність підстав чи підозр вважати, що воно є доказом злочину підлягає спеціальній конфіскації підозрюваного, обвинуваченого, засудженого. третіх осіб, конфіскації у юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, будь якої фізично або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Підставою накладення арешту є наявність обґрунтованих підстав вважати, що майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Метою застосування вказаного заходу забезпечення є необхідність у збереженні речових доказів, оскільки у разі незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна, а саме на об`єкт нежитлової нерухомості будівля (літера К), загальною площею 368,9 кв.м., яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , подальше розпорядження майном, яке незаконно побудовано, може призвести до його передачі, шляхом відчуження іншим особам, що, в свою чергу, спровокує негативні наслідки для інших осіб, яким воно буде відчужено.

Таким чином існує обґрунтована необхідність у накладенні арешту на зазначений об`єкт нерухомого майна.

Одночасно з тим, враховуючи наявність підстав вважати, що будівництво будинку здійснено незаконно, а відтак його реєстрація здійснена можливо за допомогою надання реєстраторам документів, які містять недостовірні відомості, тому є необхідність розглядати вказане клопотання без участі власників вказаного майна, оскільки їх обізнаність про кримінальне провадження спровокує знищення вказаних документів та не забезпечить мету арешта.

Враховуючи викладене, прокурор просить задовольнити клопотання та накласти арешт на об`єкт нежитлової нерухомості будівлю (літера К), загальною площею 368,9 кв.м., яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпорядження».

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Власник майна у судове засідання не викликалися на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Заслухавши прокурора, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання, виходячи з такого.

Слідчим суддею встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст.197-1 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000097 від 31.03.2020.

Слідчим Управлінням поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000097 від 31.03.2020 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України.

На земельній ділянці з кадастровим номером :85:419:0032, площею 0,0462 га здійснено будівництво двоповерхової нежитлової будівлі, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 .

Частинами 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичним особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки вникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельними ділянками посвідчується державними актами. Пунктом «б» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття - це будь - які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Слідчим суддею встановлено, що відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), згідно якого встановлено, що відповідно до даних земельного кадастру земельна ділянка (кадастровий номер :85:419:0032) площею 0, 0462 га на вул. Верхній Вал, 30 (літера К) обліковується за ТОВ «АРГАМАК».

За поданням Департаменту земельних ресурсів рішення щодо передачі земельної ділянки у користування (власність) Київська міська рада не приймала. В міському земельному кадастрі інформація щодо державної реєстрації речових прав на неї відсутня.

Київською міською радою не приймалось рішення про надання дозволу (або відмову) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 , а також щодо його затвердження.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка (літера К) з кадастровим номером :85:419:0032, площею 0, 0462 га знаходиться у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 7 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Слідчим суддею встановлено, що відповідно до відповіді Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), архітектурно-планувальне завдання та містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за зазначеною вище адресою не надавались.

Крім цього, під час досудового розслідування отримано відповідь з Міністерства культури, молоді та спорту України, відповідно до якої встановлено, що земельна ділянка за означеною адресою знаходиться на території пам`ятки ландшафту, історії місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір та долини р. Дніпра»; пам`ятки археології місцевого значення «Культурний шар Подолу»; в межах історичного ареалу міста Києва та в межах архітектурної охоронної зони, археологічної охоронної зони.

Згідно ч. 1 ст. 112 Земельного кодексу України, охоронні зони створюються:

а) навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів;

б) уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Враховуючи вищевикладене, встановлено, що в порушення вимог статей 29, 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тобто без одержання містобудівних умов та обмежень, реєстрації документів, які надають право на проведення будівельних робіт, самовільно побудовано нежитловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :85:419:0032, яка належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради та перебуває в охоронних зонах, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу та належно затвердженого проекту, та з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Слідчим суддею встановлено, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт нежитлової нерухомості будівля ( АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Під час досудового розслідування встановлено, що у всесвітній мережі «Інтернет» розміщено рекламу щодо продажу вказаного будинку.

Відповідно до постанови прокурора від 30.04.2020 об`єкт нежитлової нерухомості будівлю (літера К), загальною площею 368,9 кв.м., яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

У ході досудового розслідування встановлено, що об`єкт нежитлової нерухомості будівля ( АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З урахуванням викладеного, наявні підставі для арешту визначені ст. 170 КПК України.

Слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно за наявності достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Клопотання про накладення арешту на майно відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, тому слідчий суддя вбачає наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, а саме на об`єкт нежитлової нерухомості будівлю (літера К), загальною площею 368,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпорядження.

Керуючись ст. ст. 131, 170 - 173, 175 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про арешт майна.

Накласти арешт на об`єкт нежитлової нерухомості будівлю (літера К), загальною площею 368,9 кв.м., яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпорядження.

Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим або прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Порядок оскарження ухвали визначено ст. ст. 392, 395 КПК України.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1