Справа № 744/1600/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/845/19
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 16.11.2018 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку від 16.05.2017 року Октябрьського районного суду міста Бєлгорода, Російської Федерації, відносно ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України.

Засудженому ОСОБА_6 на підставі вироку Октябрського районного суду міста Бєлгорода від 16 травня 2017 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 11.04.2018 року, визначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України (злочин від 06 серпня 2015 року) у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.

- за ч. 3 ст. 307 КК України (збут Орлову 06 серпня 2015 року) у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років без конфіскації майна.

- за ч. 3 ст. 307 КК України (збут Келиму 07 серпня 2015 року) у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років без конфіскації майна.

- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України (злочин від 10 серпня 2015 року) у

виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.

за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України (злочин від 13 серпня 2015 року) у

виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з 17.05.2017 року.

Зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 14.08.2015 року по 16.05.2017 року за правилами ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України.

На ухвалу Семенівського районного суду засуджений подав апеляційну скаргу, просить її змінити та перерахувати розмір строку призначеного йому покарання з дотриманням пропорційного співвідношення, враховуючи суттєві розбіжності між термінами покарання у кримінальних кодексах України та РФ.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що призначене йому покарання на один рік перевищує максимальне покарання, передбачене КК України (ч. 3 ст. 307 КК України - 12 років) за аналогічний злочин у КК РФ (де максимальне покарання за ст. 228.1 КК РФ - 20 років). Вважає, що судом не враховано, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, тому можливо було не застосовувати максимальне покарання, передбачене національним законодавством, а при проведенні пропорційних розрахунків від максимальних строків покарання, строк у 13 років, призначений відповідно до КК РФ, на його переконання, відповідатиме строку покарання за КК України у виді 7,5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали вимоги поданої ним апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення з підстав необґрунтованості, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Дані вимоги закону, на переконання колегії суддів, судом дотримані.

Дії ОСОБА_6 , за вчинення яких останнього засуджено вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода РФ за ч. 3 ст. 30, п. «а» ч. 4 ст. 228.1, п. «а» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 69 КК РФ відповідають ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України.

Частиною 1 статі 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 р. (далі Конвенція) визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно із положеннями статті 11.

З аналізу положень Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 (ст. ст. 10, 11) випливає, що покарання за своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку; у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Положеннями ч. 3 ст. 68 КК України передбачено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Таких вимог суд дотримався, призначивши ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Так само, виходячи із санкції ч. 3 ст. 307 КК України, суд вірно призначив покарання у виді 11 років позбавлення волі, не перевищивши максимальний розмір санкції даної частини статті.

Разом з тим, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань суд вірно визначив остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі, яке відповідає остаточному покаранню, призначеному судом РФ, що у повній мірі відповідає положенням ч. 1 ст. 10 Конвенції стосовно дотримання характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженого про те, що призначене судом покарання перевищує максимальний строк національного законодавства, є необґрунтованими, а неврахування при цьому обставини, що раніше він не судимий, то під час розгляду питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд не уповноважений повторно переглядати пом`якшуючі обставини, які були встановлені під час ухвалення вироку, який не теперішній час набрав законної сили.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що доводи апелянта не є підставою для скасування прийнятого судом рішення.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли за собою скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який відбуває покарання у місцях позбавлення волі - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4