ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1665/18 Номер провадження 11-кп/814/139/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 185 КК Украхни СТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 19 листопада 2018 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Перегонівка Кобеляцького району Полтавської області, громадянку України, з середньою освітою, незаміжню, маючу на утриманні малолітню дитину, працюючу в ФОП ОСОБА_9 швачкою, зареєстровану по АДРЕСА_1 , проживаючу АДРЕСА_2 , несудиму,
засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1, п. 3 ч.2 ст. 76 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 10300 грн. В іншій частині позовних вимог та стягнення процесуальних витрат на правову допомогу відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1144 грн.
Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні злочину за таких обставин:

14 січня 2018 року приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 таємно викрала мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4Х», вартістю 3889,67 грн., та грошові кошти у розмірі 10300 грн., які вона зняла через банкомат за допомогою банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , які належали ОСОБА_7 , чим спричинила потерпілому майнової шкоди на загальну суму 14246,64 коп.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та цивільний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги мотивує тим, що поза увагою суду залишилася поведінка обвинуваченої, яка не з`являлася в судові засідання та до неї застосовувалися приводи, тобто не сприяла у розкритті злочину, шкоду, завдану злочином, не відшкодувала, а також те, що висновок органу пробації, який суд взяв до уваги при ухваленні вироку, не має дати та номеру.

Зазначає, що він був відсутній в судовому засіданні та його не повідомили про призначення розгляду провадження на 19.11.2018, а тому він не зміг надати підтвердження процесуальних витрат на правову допомогу, які вважає доведеними, та суд безпідставно їх не стягнув.

Окрім цього, стверджує, що ОСОБА_8 заподіяла йому тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, у в`язку з чим він перебував на лікуванні з 15.01.2018 по 26.01.2018 та втратив 3414,18 грн. заробітку.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілого в підтримку апеляційної скарги, прокурора та обвинувачену, які просили залишити вирок без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій за ч. 1 ст.185 КК України ґрунтуються на досліджених у суді доказах, є правильними і в апеляційній скарзі не спростовуються.

Доводи потерпілого про необхідність призначення обвинуваченій більш суворого покарання є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка є несудимою, має на утриманні малолітню дитину, її вік та стан здоров`я, висновок органу пробації про те, що ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства є середнім, позицію органу пробації про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства; часткове відшкодування шкоди; відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання.

З огляду на вказане, а також за відсутності обставин, що обтяжують покарання, виходячи з установлених фактичних обставин кримінального провадження, які впливають на вибір виду покарання, а також з аналізу даних про особу обвинуваченої, врахувавши думку потерпілого, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, та виправлення останньої без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою.

Отже, суд першої інстанції, застосувавши ст. 75 КК України, реалізував свої дискреційні повноваження у спосіб, передбачений законом.

Таке покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, справедливе, необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів.
Досудова доповідь складена уповноваженою особою, на підставі ст.314-1 КПК України, у відповідності до вимог Порядку складення досудової доповіді, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 27.01.2017 № 200/5. Тому підстав не брати до уваги цю доповідь, про що просить потерпілий в апеляційній скарзі, немає.
Не підлягають задоволенню і вимоги потерпілого про стягнення із обвинуваченої на його користь упущеної вигоди, що виразилось у неотриманні заробітку під час тимчасової непрацездатності, та юридичних послуг.

Доводи потерпілого про спричинення йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та, як наслідок, тимчасову втрату працездатності, що потягла за собою недоотримання заробітної плати, є безпідставними.

Так, відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 у вчиненні насильницьких дій щодо потерпілого не обвинувачувалась, а тому немає підстав для стягнення з неї збитків, спричинених суспільно небезпечним діянням поза межами висунутого обвинувачення.

Жодних доказів на підтвердження факту та розміру витрат на юридичні послуги потерпілий місцевому суду не надав. Більше того, надані потерпілим під час апеляційного розгляду квитанція та акт виконаних робіт були складені відповідно 28 та 29 грудня 2018 року, тобто вже після проголошення вироку судом першої інстанції.

Отже, висновок місцевого суду про відмову в задоволенні цивільного позову в частині стягнення збитків, пов`язаних з упущеною вигодою, та витрат на правову допомогу, є правильним.

В той же час твердження потерпілого про спричинення йому злочином моральної шкоди є слушними.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається із матеріалів провадження, потерпілому було заподіяно душевних страждань в результаті вчинення обвинуваченою викрадення телефону та грошей, що виразилось у негативних переживаннях та спогадах, емоційній напрузі, необхідності прикладати час та зусилля для відновлення попереднього стану.

Отже, висновок місцевого суду про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди є помилковим.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи глибину моральних страждань потерпілого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення із обвинуваченої на користь потерпілого моральної шкоди в сумі 2000 грн. Такий розмір є адекватним обсягу та характеру немайнових втрат, яких зазнав ОСОБА_7 .

Отже апеляційна скарга потерпілого має бути частково задоволена.

З урахуванням викладеного вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 дві тисячі гривень у відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4