ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
представника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003250 від 31.07.2016 року за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 304 КК України повернуто прокурору для його належного оформлення, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 304 КК України повернуто прокурору для його належного оформлення.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що органом досудового розслідування в обвинувальному акті неправильно зазначений зміст кримінально-правових норм, порушення яких інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки дії останнього кваліфіковані за ч. 1 ст. 156 і ч. 2 ст. 156 КК України, якими передбачена відповідальність за вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, а не неповнолітньої та малолітньої, як зазначено в обвинувальному акті, а також стороною обвинувачення не конкретизовані відомості щодо редакції ч. 2 ст. 156 КК України, оскільки діяння ОСОБА_7 було вчинено 30 липня 2016 року, коли діяли положення ч. 2 ст. 156 КК України в редакції Закону України від №600-VI від 25.09.2008 року. Разом з тим, згідно з обвинувальним актом, дії ОСОБА_7 виразилися у примушуванні неповнолітніх до участі у створенні зображень порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, кваліфікуються органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 304 КК України, положення якої взагалі не регулюють кримінальну відповідальність за вчинення такого діяння.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність повернути обвинувальний акт прокурору.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що в обвинувальному акті ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 304 КК України, викладено всі необхідні обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, формулювання обвинувачення, а також фактичні обставини та правова кваліфікація кримінального правопорушення.
Враховуючи те, що під час підготовчого судового засідання суд не повинен був вирішувати питання щодо допустимості отриманих доказів, суд необґрунтовано та безпідставно зробив висновки про порушення права на захист, Конвенції та Конституції України.
Також прокурор вказує, що обвинувачений свідомо вводить в оману суд, достовірно знаючи те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тому будь-яким чином намагається затягнути судове слідство та розгляд даної справи у суді.
Крім того, на думку прокурора допущення стороною обвинувачення технічної помилки у кінцевому номері статті (304, замість 301) можливо усунути без повернення обвинувального акту, у зв`язку зі складністю даного кримінального провадження та стислі строки досудового розслідування.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у ній. Представник ОСОБА_8 підтримала думку прокурора.
Обвинувачений заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Перевіряючи доводи прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд доходить таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно обвинувального акту, органами досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 304 КК України.
Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК.
Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті.
При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Стаття 291 КПК України включає вичерпний перелік відомостей, які повинні міститься в обвинувальному акті. При цьому, такий перелік відомостей повинен бути перевірений судом при підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду.
У відповідності до вимог ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання звинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження прокурором.
Разом з тим, слідчий та прокурор при складанні обвинувального акту та при його затвердженні цих вимог закону не дотрималися.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 314 КПК України вказаний перелік відомостей повинен бути перевірений судом при підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду.
Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акта положенням закону і повернув його прокурору для усунення недоліків.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що в обвинувальному акті ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 304 КК України, викладено всі необхідні обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, формулювання обвинувачення, а також фактичні обставини та правова кваліфікація кримінального правопорушення не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, в обвинувальному акті дійсно відсутнє посилання на належне формулювання пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, зокрема, стороною обвинувачення у обвинувальному акті неправильно зазначений зміст кримінально-правових норм, порушення яких інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки дії останнього кваліфіковані за ч. 1 ст. 156 і ч. 2 ст. 156 КК України, як інтелектуальне розбещення неповнолітніх і малолітнього потерпілих, тобто вчинення розпусних дій стосовно неповнолітніх і малолітніх потерпілих відповідно, однак така правова кваліфікація не відповідає диспозиції частин першої і другої ст. 156 КК України, якими передбачена відповідальність за «вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку», а не неповнолітньої, як зазначено в обвинувальному акті.
Крім того, згідно з обвинувальним актом, дії ОСОБА_7 , які виразилися у примушуванні неповнолітніх до участі у створенні зображень порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, кваліфікуються органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 304 КК України, положення якої взагалі не регулюють кримінальну відповідальність за вчинення такого діяння.
Відповідно до повідомлення про підозру від 16 серпня 2019 року, ОСОБА_7 підозрюється у примушуванні неповнолітніх до участі у створенні зображень порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України.
Вказане є порушенням вимог ст. 291 КПК України і позбавляє обвинуваченого ефективно захищатися від зрозумілого і конкретного обвинувачення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Зазначені порушення вимог КПК України є істотними і такими, що перешкоджають суду першої інстанції провести підготовче судове засідання, оскільки у ході проведення судового розгляду дані порушення вимог закону не можуть бути виправлені.
Згідно ст. 62 Конституції України та рішенню Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).
Посилання апеляційної скарги прокурора на те, що під час підготовчого судового засідання суд не повинен був вирішувати питання щодо допустимості отриманих доказів, суд необґрунтовано та безпідставно зробив висновки про порушення права на захист, Конвенції та Конституції України, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції не вирішував питання щодо допустимості отриманих доказів, а лише вирішував питання відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.
Допущені порушення, на думку колегії суддів, перешкоджають призначенню кримінального провадження до розгляду, та є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки сформульоване в ньому обвинувачення є некоректним, а тому обвинувальний акт відповідно суперечить вимогам Закону.
Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 415 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 304 КК України повернуто прокурору для його належного оформлення залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4