Справа № 204/1808/20
Провадження № 1-в/204/339/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні залу судових засідань подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» про застосування ст. 107 КК України щодо засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:

24 березня 2020 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» про застосування ст. 107 КК України щодо засудженого ОСОБА_3 .
В судовому засіданні представник установи ОСОБА_5 просив суд задовольнити подання установи, суду пояснивши, що засуджений ОСОБА_3 довів своє виправлення.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення подання, суду пояснив, що до ОСОБА_3 застосовувався інститут звільнення від кримінальної відповідальності, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, в зв`язку з чим він вчинив злочин в період іспитового строку. Під час відбування покарання порушував режим утримання в зв`язку з чим притягувався до дисциплінарної відповідальності. В зв`язку з чим вважав що задоволення подання буде передчасним та просив відмовити.
Засуджений ОСОБА_3 просив задовольнити подання, просив застосувати до нього ст. 107 КК України. Скоєний злочин усвідомив, у скоєному злочині розкаюється, вважає, що він виправився.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Судом встановлено, що вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді п`яти років п`яти місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді шести років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту взяття під варту, а саме 18 серпня 2015 року.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2015 року залишено без змін. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_3 у строк перебування його під вартою з 18 серпня 2015 року по 29 березня 2016 року, включно у строк відбування покарання, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за злочин, вчинений у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила у віці до вісімнадцяти років новий умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання особи, яка була засуджена до позбавлення волі за злочин, вчинений у віці до 18 років, є доведеність - того, що вона сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довела своє виправлення.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_3 був засуджений за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
З досліджених доказів вбачається, що засуджений ОСОБА_3 формально відбув встановлену законом частину строку покарання.
Згідно характеристики наданої Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань № 4» від 11 березня 2020 року, засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення полі знаходиться з 18 серпня 2015 року. Під час тримання під вартою у «Дніпровській установі виконання покарань № 4», вимог режиму утримання дотримувався, дисциплінарні стягнення не застосовувалися, заохочень не мав. З 12 квітня 2016 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги «Дніпровської установи виконання покарань № 4». За період відбування покарання характеризується позитивно. Не завжди дотримувався встановлених правил поведінки та розпорядку дня, правил внутрішнього розпорядку установи, тому мав 1 (одне) дисциплінарне стягнення, яке погашене за плином часу, має заохочення. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги адміністрації. Працевлаштований робітником бригади оператора котельні. До праці відноситься сумлінно, виконує норми виробітку. Дбайливо ставиться до виробничого обладнання, майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушення вимог пожежної безпеки та техніки безпеки праці, виконує правила виробничої санітарії. Додержується трудової дисципліни. Приймав участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова освіта» та «Підготовка до звільнення», що свідчить про свідоме прагнення засудженого до виправлення. Підтримує соціально корисні зв`язки з рідними. Зв`язки з рідними міцні, цінує. За складом характеру спокійний, врівноважений та цілеспрямований. На профілактичних обліках не перебуває. У відношенні до засуджених неконфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. Стан здоров`я задовільний. Вину у скоєному злочині усвідомив, кається.
Згідно витягу з наказу № 297 від 12 квітня 2016 року ОСОБА_3 було зараховано до складу господарчої обслуги установи, на посаду робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків першого розряду.
ОСОБА_3 24 січня 2018 року звернувся з заявою до начальника «Дніпровської установи виконання покарань № 4» про те, що відповідно до ст. 197 КВК України просить не застосовувати до нього ст. 82 КК України, та згідно з витягу з протоколу № 2 від 24 січня 2018 року йому було відмовлено в направленні до суду матеріалів для застосування до нього ст. 82 КК України.
Згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_3 має п`ять заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. Має стягнення ДІЗО 3 доби від 10 липня 2017 року, за вживання алкогольних напоїв, яке погашено за плином часу.
З матеріалів особової справи, яка була досліджена в судовому засіданні, вбачається, що згідно постанови № 179 від 10 липня 2017 року про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, ОСОБА_3 було поміщено до ДІЗО строком на 3 (три) доби за перебування в стані алкогольного сп`яніння. З письмових пояснень ОСОБА_3 від 10 липня 2017 року, які містяться в матеріалах особової справи, вбачається, що коли його затримала адміністрація та покликала до себе, то він на той момент був в стані алкогольного сп`яніння. Пив горілку, яку ж сам і виготовив в підвалі нового корпусу.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КВК України, засудженим забороняється вживати спиртні напої, наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги чи інші одурманюючі засоби.
Згідно із наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18 березня 2013 року «Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», ув`язненим і засудженим забороняється виготовляти, зберігати, розповсюджувати та вживати алкогольні напої, а також наркотичні, психотропні й інші заборонені до вживання речовини.
Таким чином, засуджений ОСОБА_3 , будучи обізнаним про заборону вживання спиртних напоїв, сам їх виготовляє нехтуючи Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів, та будучи попередженим про недопустимість порушення таких правил, умисно допускає їх порушення та порушення вимог режиму, що не заперечує в судовому засіданні.
Відповідно до висновку перевірки по факту вилучення забороненого предмету у засудженого ОСОБА_3 від 11 січня 2018 року, який міститься в матеріалах особової справи, у засудженого 09 січня 2018 року о 13 годині 40 хвилин під час проведення неповного обшуку було виявлено та вилучено зігнуту товсту проволоку у формі ключа від дверей прохідного типу, а саме: у правій кишені його штанів, за допомогою якої він самовільно пересувався по режимній території установи. Даним висновком за незаконне зберігання забороненого перемету засудженого ОСОБА_3 в дисциплінарному порядку покарано правами начальника установи. В рапорті старшого лейтенанта ОСОБА_6 від 09 січня 2018 року, вказано, що ОСОБА_3 порушив режим утримання, а саме приблизно о 13 годині 40 хвилин самостійно покинув своє робоче місце та пересувався по режимній території в одиночку. При його неповному обшуку у його кишені штанів була знайдена проволока вигнута у форму ключа (відмичка). На прохання надати письмове пояснення відмовився у категоричній формі. З режимом утримання ознайомлений. Відповідно до акту за підписами старшого лейтенанта ОСОБА_7 , старшого лейтенанта ОСОБА_6 та старшого лейтенанта ОСОБА_8 , від 09 січня 2018 року, по факту порушення ОСОБА_3 відмовився надавати будь-які пояснення.
Згідно ч. 2 ст. 107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.
Однак з даного висновку перевірки вбачається, що ОСОБА_3 без дозволу, самостійно покинув своє робоче місце, чим порушив вимоги ч. 4 ст. 107 КВК України якою передбачено, що засудженим забороняється самовільно залишати визначене місце роботи, що свідчить про той факт, що засуджений своєю право слухняною поведінкою та сумлінним ставленням до праці не довів своє виправлення.
Згідно висновку по факту вилучення мобільного телефону у засудженого з господарчої обслуги ОСОБА_3 від 08 січня 2019 року, вбачається, що 03 січня 2019 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин під час проведення повного обшуку в кабінеті охорони праці установи, було знайдено та вилучено мобільний телефон «Nokia», який належить засудженому з господарчої обслуги ОСОБА_3 . В ході проведення перевірки, при особистій бесіді з засуджений зазначив, що даний мобільний телефон 03 січня 2019 року приблизно о 16 годині 00 хвилин йому перекинув через основну огорожу установи знайомий, ім`я якого назвати відмовився в категоричній формі та за допомогою хитрощів, сховавши вищезазначений заборонений предмет в сміття проніс його до установи, щоб використовувати у власних цілях, для дзвінків близьким та родичам, та сховав в кабінеті охорони праці, відкривши кабінет за допомогою ключа який знайшов в приміщенні котельні установи.
Відповідно до ч. 7 ст. 102 КВК України, перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.
Зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається. Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно із наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18 березня 2013 року «Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», ув`язненим і засудженим забороняється виготовляти, зберігати і користуватися предметами й речами, забороненими для передачі ув`язненим і засудженим, а також для користування та зберігання при собі.
Таким чином суд вважає, що зазначені події від 10 липня 2017 року, 09 січня 2018 року та 03 січня 2019 року свідчать про небажання засудженого ОСОБА_3 ставати на шлях виправлення, що підтверджується умисними порушеннями останнім вимог КВК України та «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України». А своїми діями, які полягали у категоричній відмові від надання працівникам «Дніпровської установи виконання покарань № 4» пояснень щодо фактів вчинення порушень та надання відомостей щодо особи, яка перекинула ОСОБА_3 на територію установи мобільний телефон, свідчать про не бажання засудженого ставати на процес виправлення, виховання, усвідомлення своєї неправомірної поведінки та готовності до подальшої самокерованої поведінки та дотримання норм чинного законодавства.
Кримінальний Кодекс України передбачає дві умови застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання особи, яка вчинила злочин у віці до вісімнадцяти років: 1) виправлення засудженого; 2) відбуття обов`язкової частини призначеного судом покарання.
Виправлення засудженого свідчить про досягнення мети кримінального покарання і робить недоцільним його подальше відбування. Воно повинно встановлюватися на підставі об`єктивних даних, перелік яких щодо неповнолітнього ширший - доведене сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання. Сумлінне ставлення до навчання і праці - це: дотримання виробничої і навчальної дисципліни, зокрема тривалості часу роботи, розкладу навчальних занять; виконання виробничих і навчальних завдань на рівні своїх можливостей; прагнення підвищити свої показники в роботі та оцінки тощо. Засуджений повинен довести своє виправлення - належно поводитись протягом усього строку відбування покарання, а не лише безпосередньо перед розглядом питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Крім того, в матеріалах особової справи засудженого також містяться характеристики на засудженого: від 24 січня 2018 року відповідно до якої, за період відбування покарання характеризується посередньо, не завжди дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, правил внутрішнього розпорядку; від 23 лютого 2019 року відповідно до якої за період відбування покарання ОСОБА_3 характеризується посередньо, не завжди дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, правил внутрішнього розпорядку, тому має одне стягнення, має три заохочення, останнє заохочення було дане для стимулювання у засудженого правослухняної поведінки; від 26 лютого 2020 року відповідно до якої за період відбування покарання ОСОБА_3 характеризується посередньо, не завжди дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, правил внутрішнього розпорядку, тому має одне стягнення, має три заохочення, останнє заохочення було дане виключно для стимулювання у засудженого правослухняної поведінки.
Ч. 1 ст. 131 КВК України, застосування заходів заохочення має на меті здійснення виховного впливу на осіб, до яких ці заходи застосовуються на основі об`єктивної оцінки додержання ними правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.
Тобто сам захід заохочення може бути застосований лише до тих осіб які не порушують встановлені правила поведінки та розпорядку дня.
Тим самим застосування заохочення до засудженого ОСОБА_3 для стимулювання його правослухняної поведінки є неправомірним, так як ОСОБА_3 неодноразово порушувались встановлені правила поведінки та розпорядку дня.
Аналізуючи данні матеріали, суд критично ставиться до характеристики та довідки які були надані Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань № 4» відносно засудженого ОСОБА_3 , оскільки вони не відповідають дійсній поведінці засудженого під час відбування покарання.
Сам факт, що засуджений за час відбування покарання з червня 2016 року має п`ять заохочення за сумлінне ставлення до праці не може свідчити, що він став на шлях виправлення, з урахуванням його поведінки під час відбування покарання в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4».
Дані про стан здоров`я, наявність даних про заохочення та стягнення мають значення для вирішення клопотання про умовно-дострокове звільнення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті відповідного рішення. При цьому суд враховує поведінку засудженого щодо всього строку відбування покарання, а не лише незначний відрізок часу перед поданням клопотання.
В судовому засіданні не встановлені обставини, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
У судовому засіданні не надано інших доказів виправлення засудженого ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для застосування пільг згідно ст. 107 КК України стосовно ОСОБА_3 визначені.
На підставі викладеного та керуючись ст. 6 КВК України, ст. 107 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» про застосування ст. 107 КК України щодо засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1