Справа № 149/2906/19
Провадження №11-кп/801/438/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000357 від 14.11.2019,

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмільник, громадянина України, не працюючого, не одруженого, освіта загальна середня, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.01.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом питань пробації.

Також судовим рішенням вирішені питання про стягнення процесуальних витрат та речових доказів.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 діючи умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушенні вимог ст. ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), будучи особою, яка періодично вживає наркотичні засоби, достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України та відповідальність за їх незаконний обіг, з метою вчинення умисного кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним придбанням, зберіганням наркотичних засобів, без мети збуту, на початку серпня 2019 року перебуваючи в м. Хмільник, неподалік річки Південний Буг виявив та вирвав одну дикоростучу рослину коноплі, яку у подальшому переніс до підсобного приміщення, що знаходиться за місцем його проживання у АДРЕСА_2 , де незаконно подрібнив придбану рослину і незаконно висушив її природним способом, тобто незаконно виготовив, після чого із частин полімерних пляшок виготовив пристрій для куріння, які також зберігав у вказаному приміщенні та за допомогою якого вживав рослини канабісу.

В подальшому, працівниками Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області 21.09.2019 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено речовину рослинного походження у висушеному та подрібненому вигляді, яка відповідно до висновку експерта № 1056 від 04.10.2019 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, загальною масою (у перерахунку на суху речовину) 2,430 г., та саморобний пристрій для вживання коноплі шляхом куріння, виготовлений із двох полімерних пляшок та фрагменту фольгового паперу на яких наявне нашарування речовини темно-коричневого кольору, яке відповідно до висновку експерта № 1055 від 03.10.2019 містить засіб - екстракт канабісу, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, загальною масою (у перерахунку на суху речовину) 0,361 г.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, просить вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.01.2020 щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання у межах штрафу.

В доводах апеляційної скарги адвокат посилається на те, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом не було враховано, що ОСОБА_7 в судових дебатах визнав свою вину у скоєному в повному обсязі, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, перебуває на обліку в управлінні праці і соціального захисту населення Хмільницької міської ради як особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю 1 групи, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , 2003 року народження, на утримання якого він сплачує аліменти і який потребує значної уваги на нагляду в зв`язку із своїм віком, а також батьків пенсійного віку, які мають потребу в його допомозі, вважає призначене покарання занадто суворим та таким, яке можна пом`якшити та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_8 подану ним апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційну скаргу свого захисника підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просив залишити її без задоволення у зв`язку з її необґрунтованістю, а вирок суду першої інстанції без змін.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України. Висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення в апеляційній скарзі не оспорюються і перевірці не підлягають.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що на його думку вирок суду першої інстанції є недостатньо обґрунтованим та занадто суворим з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочині, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.ст.65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання, а також особу обвинуваченого. Зокрема, судом враховано те, що відповідно до вимог ст.12 КК України вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, тобто незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, який є злочином середньої тяжкості.

Також суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки зазначені в обвинувальному акті щире каяття, про що також було повідомлено обвинуваченим в судових дебатах та у своєму останньому слові як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не знайшли свого підтвердження, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Проте, судом такого розкаяння обвинуваченого не встановлено.

Також судом не було встановлено обставин відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

При вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст.50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, висновки органу пробації наведені в досудовій доповіді, відповідно до яких ризики повторного вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінено як середні, а виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином суд першої інстанції вірно визначив покарання в межах, встановлених у санкції ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням статей 75, 76 КК України, яке не може вважатися надто суворим, є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Частиною 1 ст.53 КК визначено, що штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і межах, встановлених в Особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до ст.50 КК України загальними цілями кримінального покарання є виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових злочинів. Штраф може сприяти досягненню цих цілей лише тоді, коли кримінальне покарання у виді штрафу буде для засудженого важким, але у той же час реальним щодо виконання на практиці (тобто штраф має бути таким, щоб засуджений міг його сплатити).

Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснює, що, призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку і т.д.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до довідки за №48 від 11.02.2020 року виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради Вінницької області обвинувачений ОСОБА_7 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради і одержує допомогу, компенсаційні виплати особі, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи або особою, яка досягла 80 років з 27.08.2018 року по 27.08.2039 р. або до дня працевлаштування чи смерті пристарілої, а також те, що відповідно до довідки №17.31-31/5499 від 11.02.2020 виданої Хмільницьким міськрайонним відділом ДВС ОСОБА_7 дійсно сплачує аліменти на користь ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім того, з пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 наданих суду апеляційної інстанції, на даний час він має заборгованість по нарахованих аліментам.

За таких обставин, враховуючи майновий стан обвинуваченого, зокрема те, що він не працює, має утриманні неповнолітню дитину, на утримання якої сплачує аліменти та має заборгованість по ним, здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи або особою, яка досягла 80 років матері похилого віку, свідчить про відсутність у ОСОБА_7 реальної можливість сплатити штраф, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для зміни вироку в частині призначеного судом першої інстанції обвинуваченому покарання, яке відповідає вимогам кримінального закону та є справедливим.

Таким чином колегія суддів дійшла переконання, що з урахуванням наведеного, конкретних обставин справи та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнивши його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, яке у даному випадку є необхідне та достатнє для його виправлення та перевиховання, а також для попередження нових злочинів.

Зазначені захисником в апеляційній скарзі доводи не є достатніми обґрунтованими підставами для зміни оскаржуваного судового рішення, а тому колегія суддів переконана, що призначення обвинуваченому іншого покарання, у виді штрафу не буде сприяти меті покарання, його виправленню та попередженню скоєння нових злочинів.

Інших об`єктивних обставин, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком, апеляційна скарга не містить.

Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини.

Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання щодо ОСОБА_7 буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни вироку не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його зміни, як того просить у своїй скарзі обвинувачений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4