Справа № 489/5778/17
кримінальне провадження
№1-кп/489/97/20
ВИРОК
Іменем України

13 лютого 2020 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого ОСОБА_1

із секретарями

судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орлове, Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, з базовою середньою освітою, не працюючого, раніше судимого: 02.03.2004 року Мелітопольським районним судом Запорізької області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік; 03.02.2005 року Токмакським районним судом Запорізької області за ст.15 ч.3, 185 ч.3, 69, 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік; 25.10.2005 року Токмакським районним судом Запорізької області за ст.185 ч.3, 70 ч.4 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на 2 роки; 18.07.2007 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст.185 ч.3, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 17.07.2012 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців, ухвалою 29.04.2013 року Мелітопольського міського суду Запорізької області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено до виправної колонії за вироком від 17.07.2012 року до 3 років позбавлення волі, 23.06.2015 року звільнився умовно-достроково на 10 місяців 14 днів, не маючого місця реєстрації та постійного місця проживання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_11 , 06.09.2017 р. близько 19.00 год., знаходячись по АДРЕСА_1 , маючи намір на заволодіння чужим майном, з застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, шляхом нанесення удару кулаком правої руки в область грудної клітини та декількох ударів ногами по тулубу потерпілого ОСОБА_10 від яких він втратив свідомість, заволодів пенсійною карткою «Ощадбанку» № НОМЕР_1 , з якої зняв грошові кошти в сумі 200 грн., мобільним телефоном Samsung GT 3010 ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 300 грн., наручним годинником «Луч», вартістю 2000 грн., двома касетними аудіо-магнітолами «Квазар 301» та «Грусть 301», набором кухонного посуду та осінніми туфлями, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють, належними потерпілому ОСОБА_10 , спричинивши останньому майнову шкоду на загальну суму 2500 грн.

Суд визнає ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Вина обвинуваченого доведена дослідженими судом доказами.

Так, обвинувачений не визнав себе винним, не бажав давати покази у суді.

Потерпілий ОСОБА_10 показав, що 06.09.2017 р. близько 12.00-13.00 год., у дворі, біля сміттєвих баків побачив двох людей, серед яких був ОСОБА_11 , запросив до себе у квартиру, вони забрали у нього пусті пляшки і здали їх, після чого повернулися і він їх пригостив. Вони на трьох розпили пляшку горілки, після чого ОСОБА_11 з дівчиною пішли. Пізніше, у вечері, знов до нього прийшов ОСОБА_11 , сам, та попросив зайняти у борг грошей. Він разом із ОСОБА_11 пішли до банкомату, що знаходиться біля його будинку по пр. Миру в м. Миколаєві, де він зі свого рахунку зняв гроші в сумі 200 грн., ОСОБА_11 стояв поряд, після чого пішли до магазину, він купив цигарки, а решту грошей віддав ОСОБА_11 . Потім він разом із ОСОБА_11 повернулися до нього у квартиру, де знов випили горілки удвох, інших осіб не було. Після чого, близько 19.00-20.00 год., ОСОБА_11 напав на нього, ударив у грудну клітину та став вимагати пенсійну картку, яку він йому віддав і під погрозами обвинуваченого насиллям сказав пін код. Обвинувачений продовжив його бити, наніс багато ударів по тілу і обличчю, від чого він втратив свідомість. Коли він прийшов до тями, у квартирі нікого не було. Наступного дня виявив викрадення магнітофонів, сервізу, туфель, мобільного телефону Samsung, вартістю 300 грн., годинника, вартістю 2000 грн., а також що з його картки були зняті гроші у сумі 200 грн.

Свідок ОСОБА_12 показала, що в вересні 2017 року прийшла до свекра ОСОБА_10 додому по пр. Мира в м. Миколаєві, який проживає сам, побачила його побитим, він був у дуже поганому стані і не міг рухатися, звернула увагу, що у серванті відсутній посуд. Поїхали до ЛШМД де йому зробили рентген та виявили переламані ребра. ОСОБА_10 їй розповів, що когось запросив до себе у квартиру і чоловік якого він запросив побив його та викрав годинник, гроші, мобільний телефон, сервіз, банківську картку.

Свідок ОСОБА_13 показав, що восени два роки тому, у обвинуваченого, біля ринку «Колос» купив за 100 грн., мобільний телефон Samsung. Потім подзвонили працівники поліції, повідомили, що придбаний ним мобільний телефон був викрадений, який він добровільно видав. Обвинуваченого бачив двічі, коли купляв у нього мобільний телефон та при впізнанні, в ході якого він впізнав обвинуваченого серед інших чоловіків, які між собою не були схожі та були різного зросту. Він впізнав обвинуваченого оскільки добре запам`ятав його.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.09.2017 р., потерпілий ОСОБА_10 повідомив про відкрите заволодіння 06.09.2017 р. близько 19.00 год. невідомими особами у квартирі АДРЕСА_2 , його майном.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.10.2017 р. потерпілий ОСОБА_10 упізнав ОСОБА_11 як особу, що вчинила відносно нього розбійний напад.

Згідно протоколу огляду предмета від 27.10.2017 р., оглянуто, добровільно виданий 18.09.2017 р. свідком ОСОБА_13 , придбаний ним у обвинуваченого на ринку «Колос» 07.09.2017 р. близько 10.15 год., мобільний телефон Samsung чорного кольору з сірими вставками на клавіатурі, моделі GT-C 3010 та імеі НОМЕР_2 , з відсутньою сім карткою.

Згідно висновку експерта № 1686 від 23.11.2017 р., у ОСОБА_10 мають місце тілесні пошкодження у вигляді крововиливу обличчя, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних пошкоджень; перелому ребер 7-8 зліва, 10-го праворуч, які по ступеню тяжкості відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від ударної дії тупих твердих предметів, яким могли бути руки, ноги, незадовго до звернення у лікарню.

Дослідивши та ретельно перевіривши кожен з вище вказаних доказів, оцінивши на підставі ст.94 КПК України, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого поза розумним сумнівом, доведена показами потерпілого про обставини заволодіння обвинуваченим його майном з застосуванням насильства, та який упізнав обвинуваченого, як особу, що вчинила вказаний злочин, обставинами збуту обвинуваченим викраденого мобільного телефону, наступного дня, свідку ОСОБА_13 , який упізнав в судовому засіданні обвинуваченого, як особу, у якої на ринку «Колос» купив мобільний телефон Samsung, висновком експерта, щодо наявності у потерпілого тілесних ушкоджень, що потягли тривалий розлад здоров`я та на думку суду могли утворитися за обставин вказаних потерпілим.

Покази потерпілого ОСОБА_10 на підтвердження винуватості ОСОБА_11 , суд приймає до уваги, вважає їх належними та допустимими, оскільки, ці показання він давав у суді впевнено, за відсутності підстав для обмовляння обвинуваченого. Щодо суперечливості його показань на запитання захисника, то таке було усунуто шляхом уточнюючих запитань суду.

Безпідставними є вимоги захисника про визнання недопустимим джерелом доказу протокол пред`явлення для впізнання по фотознімкам потерпілим особи обвинуваченого з підстав відсутності даних про отримання фото обвинуваченого, оскільки таке твердження захисника суперечить даним довідки до вказаного протоколу, в якій зазначено, що фотознімки взяті з картотеки раніше судимих осіб та доставлених до Інгульського ВП ГУ НП в м. Миколаєві.

Не обґрунтованими суд вважає твердження сторони захисту про визнання недопустимим доказом протоколу огляду предмета від 27.10.2017 р., з підстав відсутності носія інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксована ця процесуальна дія, оскільки, відповідно протоколу технічна фіксація даної процесуальної дії не проводилась. Поряд з цим, як зазначено у протоколі, при огляді застосовувалась фотозйомка камерою CANON та долучена фото-таблиця із зображеннями оглянутого телефону Samsung.

Таким чином, суд вважає, що дана процесуальна дія зафіксована у відповідності вимог ст.103, 104, 105 КПК України тому підстав для визнання її недопустимим доказом не має.

Твердження сторони захисту про визнання висновку експерта № 1686 від 23.11.2017 р. недопустимим доказом з причини відсутності підстав для отримання інформації про стан здоров`я потерпілого, використаної та взятої експертом в основу висновку, суперечать наданим стороною обвинувачення даним про отримання історії хвороби потерпілого на підставі запиту, у порядку збирання доказів відповідно до статті 93 КПК України.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 не заперечував щодо такого способу отримання органом досудового слідства даних щодо його стану здоров`я у зв`язку з вчиненням злочину, про порушення його права на збереження у таємниці цих даних не вказував.

До того ж, відповідно до обсягу обвинувачення, такі дані є предметом гласного дослідження у суді.

Таким чином, суд визнає, що завдання досудового слідства в цій частині обґрунтовано було виконано без застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При дослідженні судом вищевказаного висновку експерта, встановлено, що він проведений судово-медичним експертом Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської обласної ради, на підставі постанови посадової особи, що проводив досудове розслідування, висновки ґрунтуються на доказах, визнаних судом допустимими, за таких обставин, посилання сторони захисту на неналежність та недопустимість такого доказу є безпідставним.
Проте, суд, враховуючи вимоги ст.86 КПК України, не може визнати допустимим доказ у вигляді протоколу впізнання обвинуваченого свідком ОСОБА_13 , оскільки такий доказ отриманий в порушення порядку, встановленого кримінальним процесуальним кодексом, а саме вимог ч.2 ст.228 КПК України, оскільки, для впізнання свідку обвинуваченого серед числа інших осіб, пред`явлені особи з різкими відмінностями у зовнішності і віці. Дані обставини свідок ОСОБА_13 підтвердив у судовому засіданні.

Отже, відповідно вимог ч.2 ст.86 КПК України, протокол впізнання обвинуваченого свідком ОСОБА_13 суд не приймає до уваги при прийнятті остаточного рішення.

Поряд з цим, визнання протоколу впізнання обвинуваченого свідком ОСОБА_13 недопустимим доказом не впливає на оцінку показів свідка ОСОБА_13 у суді, про те, що він без будь-яких сумнівів, підтвердив, що саме обвинувачений, якого він добре запам`ятав за рисами обличчя, продав йому біля ринку «Колос» мобільний телефон Samsung, належний потерпілому, та не тягне за собою визнання цих показів недопустимим доказом, оскільки, вони хоч і тотожні, тим, які вказані при впізнанні обвинуваченого, але не є похідними в сенсі приписів ч.1 ст.87 КПК України.

Є слушними доводи захисника щодо визнання не допустимим доказом протокол огляду місця події від 10.09.2017 р., проведеного на підставі добровільної згоди ОСОБА_12 , виходячи з наступного.
Відповідно вимог ч.1,3 ст.233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Відповідно до положень ч.2 ст.237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК України, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Відповідно до положень ч.2 ст.234 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду.
З протоколу прийняття заяви потерпілого ОСОБА_10 про вчинення злочину та протоколу огляду квартири АДРЕСА_2 вбачається, що огляд помешкання потерпілого проведено одразу після отримання повідомлення правоохоронними органами про вчинення злочину, але через три доби після події злочину. Тобто, підстав для проникнення у житло у випадку, передбаченому ч.3 ст.233 КПК України не було та орган досудового розслідування до суду за отриманням дозволу на обшук житла потерпілого не звертався.

Крім, того, ОСОБА_12 , яка надавала добровільну згоду на проведення вказаної слідчої дії, не є тією особою, згода якої є підставою на огляд житла потерпілого органом досудового слідства. Тобто, вона не є а ні власником цього помешкання, а ні мешканкою цієї квартири, а ні довіреною особою потерпілого на вчинення таких дій.
Отже, оцінюючи вказаний доказ, суд приймає до уваги і враховує підставу для визнання такого доказу недопустимим, про яку було заявлено в ході судового розгляду стороною захисту, та приходить до висновку, що огляд місця події, зафіксований у протоколі від 10.09.2017 р., проведений з порушенням вимог ст.233, 234, 237 КПК України, тому, відповідно вимог ст.86 КПК України, протокол огляду місця події від 10.09.2017 р. суд визнає недопустимим доказом та не приймає до уваги при прийнятті остаточного рішення.

Поряд з цим, заява захисника про визнання не допустимим доказом CD-R диску з відео-зображенням з камер зовнішнього відео спостереження відділення «Приват Банку» по вул. Будівельників, 10/2 в м. Миколаєві, вилученого 02.11.2017 р., з підстав не відкриття цього доказу обвинуваченому та стороні захисту, позбавлена сенсу, оскільки, такий доказ стороною обвинувачення до реєстру матеріалів досудового розслідування не включено, а отже як доказ обвинувачення у суді взагалі не розглядався.

З урахуванням доведеності вини ОСОБА_11 поза розумним сумнівом, твердження сторони захисту про причетність ще й інших осіб до вчинення злочину виходить за межі обвинувачення ОСОБА_11 . До того ж такі твердження захисника, а саме в сторону збільшення обсягу обвинувачення, суперечать положенням ст.47 КПК України, щодо обов`язку захисника використовувати засоби захисту лише з метою спростування обвинувачення та обставин, що пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено, обставиною що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується задовільно, відсутність обставин, що пом`якшують, обставину, що обтяжує покарання, та з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Позов прокурора в інтересах держави в особі Міської лікарні №3, про стягнення з обвинуваченого витрат медичного закладу на лікування потерпілого ОСОБА_10 в розмірі 4 651 грн. 76 коп., суд вважає таким, що підлягає задоволенню на підставі ст.1206 ЦК України.

Керуючись ст.374, 375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк покарання засудженому обчислювати з моменту виконання вироку, в який зарахувати строк попереднього ув`язнення засудженого з 24.10.2017 р. по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Стягнути з засудженого на користь держави в особі Міської лікарні №3 4 651 грн. 76 коп.

Речові докази: мобільний телефон Samsung GT 3010 імеі НОМЕР_2 повернути власнику.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення копії вироку.

Головуючий: