Справа № 739/1785/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/191/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 9 грудня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 , засудженого вироком Апеляційного суду Черкаської області від 28 вересня 2009 року за п.п.4,9,12,13 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі, про приведення покарання призначеного за цим вироком у відповідність до положень чинного законодавства України.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що в клопотанні засудженого ОСОБА_8 мова йде не про питання, яке може бути вирішене судом під час виконання вироку щодо нього, а фактично про перегляд судового рішення в частині призначеного останньому покарання, а тому воно не може бути задоволене і це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Не погодившись з рішенням суду адвокат ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою вирішити питання про зміну покарання з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішенням ЄСПЛ в справі «Пєтухов проти України» встановлено, що застосування покарання у вигляді довічного позбавлення волі на Україні без можливості умовно-дострокового звільнення є порушенням ст.. 3 Конвенції, тобто є катуванням та нелюдським поводженням в розумінні вказаної статті. Апелянт також зазначає, що рішення ЄСПЛ зобов`язує національні органи вирішити проблеми осіб, які перебувають в однаковому з особою, на користь якої ухвалено рішення, також, шляхом здійснення індивідуальних заходів. Адвокат вважає, що справа підлягає вирішенню шляхом застосування ст.. 28 Конституції України, як норми прямої дії, а висновок суду про відсутність в суду компетенції щодо застосування вказаної норми до особи, у відношенні якої мають місце катування та нелюдське поводження суперечить ст.. 124 Конституції України. Зхаисник, посилаючись на положення Постанови Пленуму Верховного Суду «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вважає, що суд, який розглядає питання щодо особи, яка зазнає катування та нелюдського поводження зобов`язаний або звернутися до Верховного суду за ініціативою звернення до Конституційного суду щодо перевірки на відповідність Конституції норм КК України, які передбачають покарання у вигляді довічного позбавлення волі за відсутності можливості скорочення покарання або безпосередньо застосувати ст.. 28 Конституції України

Заслухавши доповідача, пояснення захисника адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком апеляційного суду Черкаської області від 28 вересня 2009 року ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений: за п.п.4,9,12,13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 23 лютого 2010 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 28 вересня 2009 року щодо ОСОБА_8 залишено без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Стаття 51 КК України визначає вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Таким чином, аналізуючи зміст статті 82 КК України місцевий суд вірно зазначив, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Разом з тим, місцевий суд правильно вказав, що заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива виключно у порядку ст. 87 КК України, тобто шляхом помилування.

При прийнятті ухвали, суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 .

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що довічне позбавлення волі є жорстоким поводженням, та його застосування суперечить нормам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи наступне.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким особам, що відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , а тому подана апеляційна скарга не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України,

колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 9 грудня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення покарання у виді довічного позбавлення волі призначеного вироком Апеляційного суду Черкаської області від 28 вересня 2009 року у відповідність до положень чинного законодавства України без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4