УХВАЛА
іменем України
28 січня 2020 року

м. Київ
справа № 173/2747/18
провадження № 51-6198ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 в межах кримінального провадження

№ 0000780 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2015 року за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого на підставі статей 75, 76 цього Кодексу від відбування призначеного покарання з випробуванням на строк 3 роки, направленого для відбування призначеного покарання відповідно до ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2018 року, якою скасовано іспитовий строк,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК.
Встановлені обставини
За вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2

ст. 156 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Відповідно

до ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2015 року ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 18 вересня 2019 року залишив без задоволення апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника,

а зазначений вирок міськрайонного суду без змін.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, захисник звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою, що не відповідала ряду вимог, установлених ст. 427 КПК, а тому Верховний Суд ухвалою від 17 грудня

2019 року цю касаційну скаргу залишив без руху і надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне зазначених в ухвалі недоліків у встановлений строк, його касаційну скаргу буде повернуто.
У відповідь на ухвалу від 17 грудня 2019 року захисник надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить скасувати рішення місцевого й апеляційного судів на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Кримінальним процесуальним кодексом України визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним у ст. 427 цього Кодексу, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог суд касаційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 429 цього Кодексу постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення.
Залишаючи касаційну скаргу захисника без руху, Верховний Суд в ухвалі від

17 грудня 2019 року вказував на те, що скаргу подано без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно з яким у касаційній скарзі наводиться обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Верховний Суд зазначав, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування судового рішення і які, на її думку, були допущені судом при винесенні вироку, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому Верховний Суд зауважував, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Верховний Суд звертав увагу захисника на те, що в його касаційній скарзі

не було зазначено, які порушення вимог кримінального процесуального закону допустили місцевий та апеляційний суди, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом рішень районного й апеляційного судів з огляду на положення статей 370, 374, 404, ч. 2 ст. 412 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.
Посилаючись на порушення органом досудового розслідування положень

ст. 290 КПК, захисник так і не зазначив, які конкретно докази, на його думку,

не були відкриті стороні захисту, проте всупереч ч. 12 ст. 290 цього Кодексу покладені в основу обвинувального вироку.
У касаційній скарзі не було зазначено, чи заявляла сторона захисту в апеляційному суді клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК цей суд безпідставно

не задовольнив, а також не зазначено, яких конкретно доводів в апеляційних скаргах обвинуваченого й захисника всупереч ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив, не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Також касаційна скарга не містила доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційних скаргах сторони захисту. Натомість у ній вказувалося на необхідність дати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж та, яку дали місцевий та апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК

не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Усупереч ч. 6 ст. 427 КПК до касаційної скарги було додано лише одну її копію з додатками, однак, як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, такої кількостіне було достатньо для надіслання сторонам кримінального провадження й усім учасникам судового провадження.
Також захисник не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі зазначеного обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкодили вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
У повторно надісланій захисником касаційній скарзі зазначається про недотримання апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 404 КПК, водночас не вказано,

чи заявляла сторона захисту в апеляційному суді клопотання про дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, які докази не досліджувалися цим судом і дослідження яких усупереч наведеним положенням цього Кодексу

не було здійснено апеляційним судом.
Також касаційна скарга не містить конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційних скаргах сторони захисту. Натомість у ній вказується на неповноту судового розгляду та на необхідність дати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до статей 433, 438 КПК

не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Крім того, до касаційної скарги не долучено жодної її копії (при цьому відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень у кримінальному провадженні брали участь не менше чотирьох учасників).
На підставі наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що захисник не усунув усіх недоліків, указаних в ухвалі касаційного суду від 17 грудня 2019 року.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
З огляду на викладене оскільки захисник не усунув зазначених в ухвалі суду недоліків у встановлений строк, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі

п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК повернути касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути захиснику ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3