Справа № 303/1034/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
23.12.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 та
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/41/19, за апеляційними скаргами, які подали прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_6 ,
вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Баку Азербайджанської Республіки, мешканець та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, із середньою спеціальною освітою, пенсіонер, одружений, раніше не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_9 покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 440,20 грн..
Речові докази: одяг померлого ОСОБА_10 (спортивні штани сірого кольору, кофта синього кольору в полоску), одіяло червоного кольору з білими вставками, металева кочерга, два дерев`яні поліна, одорологічний слід з руків`я сокири, об`єкти біологічного походження схожі на волосся, зліплені між собою речовиною червоного кольору, запаховий слід з руків`я сокири, зрізи волосся підозрюваного ОСОБА_9 та померлого ОСОБА_10 , які зберігаються в камері зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області, - ухвалено знищити.

Згідно вироку, ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

25 листопада 2016 року приблизно о 22-1 годині 20 хвилин, у по АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись за місцем свого фактичного проживання за вищевказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час сварки з ОСОБА_10 , навмисно наніс останньому два удари обухом сокири в область голови, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді двох забійних ран у чоло-тім`яній ділянці зліва, крововилив у м`які тканини чоло-тім`яної ділянки голови зліва по периферії ран, багатоуламковий перелом лівих тім`яної, скроневої та чолової кісток, включаючи основу черепа, субарохноїдальні крововиливи, забій речовини лівої півкулі головного мозку з утворенням детриту, множинні внутрішньо-мозкові гематоми лівої півкулі, які, згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , перебуваючи в реанімаційному відділенні Мукачівської ЦРЛ, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_9 та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, вказує на те, що вирок суду у частині призначеного ОСОБА_9 покарання є незаконним, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у необґрунтованому застосуванні судом першої інстанції положень ст. 69 КК України. Посилається на те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, що призвело до призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, яке являється несправедливим через м`якість. При цьому, вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 щиро не розкаявся у вчиненому й на початку досудового розслідування давав неправдиві показання, що свідчить про намагання обвинуваченого уникнути справедливого покарання, а також, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, не надав першу медичну допомогу, що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 .. Також стверджує, що суд безпідставно не визнав обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами обвинуваченого. Просить вирок у частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання скасувати; ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, а в решті вирок залишити без зміни. У ході апеляційного розгляду просить дослідити дані, що характризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , а також допитати обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_6 ;

- потерпілий ОСОБА_11 вказує на те, що вирок є незаконним. Посилається на те, що ОСОБА_9 є раніше судимою особою, оскільки був засуджений військовим трибуналом та відбував покарання у дисциплінарному батальйоні, у вчиненні злочину щиро не розкаявся, оскільки в судовому засіданні свою вину визнав частково, що в свою чергу виключає можливість застосування щодо нього положень ст. 69 КК України. Також стверджує, що наявна в матеріалах кримінального провадження інформація про те, що ОСОБА_9 хворіє на параноїчну шизофринію епізодичного перебігу, а також піклується про своїх рідних, не відповідає дійсності. Вважає, що при призначенні ОСОБА_9 покарання необхідно врахувати те, що злочин учинено з особливою жорстокістю. Разом із тим, вказує на те, що ним було зібрано кошти на поховання ОСОБА_10 у сумі 3000 грн., які він передав ОСОБА_12 , однак, йому стало відомо, що вказані кошти були використані обвинуваченим ОСОБА_9 на придбання спиртних напоїв, а поховання ОСОБА_10 здійснила церква. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання без застосування положень ст. 69 КК України, а також вирішити питання про відшкодування йому моральної та матеріальної шкоди.

В ході судового розгляду суддя ОСОБА_1 , який відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями визначений головуючим суддею у кримінальному провадженні, заявив самовідвід, який мотивував тим, що 05.12.2019, перебуваючи у залі судових засідань апеляційного суду батько потерпілого ОСОБА_6 допустив висловлювання, які свідчать про явну недовіру до судді ОСОБА_1 . У залі судових засідань у цей момент знаходилась значна кількість громадян. Допущені висловлювання вважає такими, що у стороннього спостерігача, і зокрема, обвинуваченого ОСОБА_9 можуть викликати підстави для суджень про те, що суддя перебуває під тиском, а тому, з метою уникнення будь-яких сумнівів у сторін кримінального провадження в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді кримінального провадження та законності постановленого судового рішення, просив задовольнити подану ним заяву про самовідвід.

Заслухавши пояснення судді ОСОБА_1 із приводу заявленого самовідводу, думку прокурора ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_11 , які заперечували щодо задоволення заяви про самовідвід, колегія суддів вважає, що заява судді ОСОБА_1 про самовідвід підлягає задоволенню з таких підстав.
Заява про самовідвід розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_13 , неявка яких, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується подана захисником ОСОБА_13 заява, з якої вбачається, що ОСОБА_9 госпіталізований до Мукачівської ЦРЛ.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд його справи належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зазначена міжнародна-правова норма, у тому числі й ст. 53 Конвенції, гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.

17.07.1997 Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11 відповідним Законом № 474/97-ВР, визнавши її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.
Відповідно до положень ст. ст. 8, 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 № 1906-ІУ в Україні визнається і діє принцип верховенства права; чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Щодо безсторонності суду, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.
Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших підстав, які викликають сумнів у його неупередженості.
Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.
Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

З урахуванням вищенаведеного, а також положень Кодексу суддівської етики, які містять обмеження, пов`язані з дотриманням етичних норм у поведінці судді під час здійснення правосуддя, п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, яким визначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупереджене рішення; ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, ч. 1 ст. 21 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що допущені висловлювання на адресу судді не свідчать про можливу необ`єктивність та упередженість судді ОСОБА_1 у даній справі, однак за допущених батьком потерпілого ОСОБА_6 висловлювань не видається можливим виключити сумніви щодо безсторонності судді, - з метою уникнення виникнення в учасників справи будь-яких сумнівів щодо неупередженості та об`єктивності судді під час розгляду даної справи, заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 8, 9, 22, 55, 64 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 №1906-ІУ, ст. ст. 21, 75, 81, 82, 405 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід задовольнити.
Матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/41/19 за апеляційними скаргами, які подали прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_6 , на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2017 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_9 , передати на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого головуючого (судді-доповідача).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: