Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/45/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 309 (229-5, 229-8) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000211 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Яснозір`я, Черкаського району, Черкаської області, громадянку України, українку, з середньою освітою, працюючу ТОВ «Пономар», не одружену, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Держави процесуальні витрати за проведення по справі експертизи в сумі 2 574,00 грн.
Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази,

ВСТАНОВИВ:
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вона скоїла незаконне придбання, зберігання без мети збуту психотропної речовини у великих розмірах, за наступних обставин.

ОСОБА_8 в невстановлений слідством період часу та місці умисно придбала у невстановленої особи у невстановлений спосіб п/е пакети із психотропною речовиною «амфетамін» та з моменту придбання усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків зберігала її до 16 год. 00 хв. 10.01.2018 року без мети подальшого збуту.

У подальшому продовжуючи свій злочинний намір, перебуваючи в стані вживання наркотичних засобів, усвідомлюючи наслідки своїх незаконних дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, маючи умисел на незаконне зберігання придбаної психотропної речовини, ОСОБА_8 незаконно зберігала до 16 год. 00 хв. при собі психотропну речовину «амфетамін», що була розфасована по п/е пакетах, після чого перебуваючи у дворі біля будинку № 15 по вул. Руставі у м. Черкаси була зупинена працівниками поліції та у спілкуванні з поліцією повідомила, що має при собі заборонені предмети, які у присутності понятих за добровільною згодою самостійно вийняла та видала працівникам поліції із спідньої білизни (бюстгалтеру), а саме 19 п/е пакетів із вмістом порошкоподібної речовини, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № 2/91 від 30.01.2018 року містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса психотропної речовини амфетаміну (в перерахунку на амфетамін-основу) становить 2,338 г, що відповідно до таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу, затверджених Комітетом з контролю за наркотиками при МОЗ України, є великим розміром психотропної речовини, після чого видане було вилучено та поміщено до сейфпакету.

Прокурор, в апеляційній скарзі, просить вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та покладаючи на неї обов`язки передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, суд першої інстанції прийшов до хибного переконання, що такий вид покарання буде необхідним та цілком достатнім для виправлення винної і попередження вчинення нею нових злочинів.

Прокурор звертає увагу на ступінь тяжкості вчиненого злочину, та те, що ОСОБА_8 зберігала при собі психотропну речовину саме у великих розмірах.

Крім того, розглядаючи обставини вчинення даного кримінального правопорушення, звертає увагу, що ОСОБА_8 перебувала в стані вживання наркотичних засобів на час вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищезазначене та характеризуючи ОСОБА_8 , прокурор також звертає увагу на те, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового розгляду на співпрацю з органами досудового розслідування не йшла, відсутнє усвідомлення обвинуваченою наслідків своїх неправомірних дій та відсутнє її каяття, відсутні сталі соціальні зв`язки (проживає сама, не має чоловіка та дітей), схильність до спілкування з антисоціальними особами (відповідно до досліджених судом обставин вчинення кримінального правопорушення). Це свідчить, що ОСОБА_8 схильна до вчинення нових подібних злочинів та не бажає переосмислити свої протиправні дії, стати на шлях виправлення.

У кримінальному провадженні обставини, що пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення не встановлені, про що зазначено у вироку суду.

Натомість, обґрунтовуючи свій висновок про доцільність призначення покарання обвинуваченій зі застосуванням положень ст. 75 КК України, суд послався на відсутність судимості у ОСОБА_8 , хоча обвинувачена вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та у вчиненому не розкаялась.

Вказані обставини на думку обвинувачення не носять виключний характер та не є підставою призначати покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України.

Захисник адвокат ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі просить вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати повністю через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок суду не ґрунтується на фактичних обставинах справи, встановлених в ході судового розгляду, повністю спростовується показами свідків, письмовими матеріалами справи, показами самої ОСОБА_8 .

У самому вироку суду містяться суттєві протиріччя, які видно «неозброєним оком».

Викладені у мотивувальній частині вироку суду фактичні обставини є надуманими стороною обвинувачення та продубльованими судом.

Згідно тексту вироку суду, який передрукований із обвинувального акту, (дослівно), встановлено, що ОСОБА_8 у невстановлений слідством період часу та місці умисно придбала у невстановленої особи у невстановлений спосіб п/е пакети із психотропною речовиною «амфетамін» і т.д.

Тобто, встановлено те, що не встановлено нічого.

Подальший виклад фактичних обставин кримінального правопорушення свідчить про те, що ОСОБА_8 , (дослівно), «у спілкуванні з поліцією повідомила, що має при собі заборонені предмети, які у присутності понятих за добровільною згодою самостійно вийняла та видала працівникам поліції із спідньої білизни, а саме 19 п/е пакетів із вмістом порошкоподібної речовини і т.д.», тобто, описана об`єктивна сторона ч. 4 ст. 307 КК України, натомість її дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України.

Іншими словами, ОСОБА_8 визнана винною в тому, що у невстановлений період часу та місці, у невстановленої особи у невстановлений спосіб придбала психотропну речовину, після чого, зустрівши працівників поліції повідомила, що має при собі заборонені предмети, які у присутності понятих за добровільною згодою самостійно вийняла та видала працівникам поліції із спідньої білизни вказану речовину.

На думку сторони захисту обвинувачення просто абсурдне за своїм змістом.

Таке враження, що суд був поза межами судового розгляду справи по суті, не приймав участі у допитах ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у дослідженні матеріалів кримінального провадження, перегляді відео запису із нагрудних камер спостереження.

Так, в ході судового розгляду однозначно і безапеляційно встановлено, що вказану психотропну речовину придбавали знайомі ОСОБА_8 - хлопці ОСОБА_14 (встановлено та допитано судом як ОСОБА_10 ) та ОСОБА_15 (встановлено судом як ОСОБА_16 ). Вона про їхні дії обізнана не була, знаходилась осторонь. Після чого, втрьох ішли до місця проживання. Станіслав, побачивши працівників поліції, передав пакет із психотропною речовиною, кількість та походження якої ОСОБА_8 відомі не були та наказав сховати до білизни так як її, як дівчину, ніхто обшукувати не буде. Вона, піддаючись його волі, виконала його вказівку, не усвідомлюючи її правових наслідків. Працівниками поліції, які отримали оперативну інформацію від «аноніма», (як вони пояснили суду), було зупинено ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , незаконно проведено, фактично, особистий обшук, що підтверджується відеозаписами із нагрудних камер спостереження. Після чого, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , який був дуже добре знайомий працівникам поліції за попередні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних та психотропних засобів, відпустили, а ОСОБА_8 безпідставно, в порушення вимог діючого законодавства, без складання будь-яких процесуальних документів, затримали та повезли до опорного пункту.

При цьому, ОСОБА_8 добровільно заявила поліцейській роти № 1 ОСОБА_11 про наявність у неї заборонених препаратів, і дістала їх із бюстгальтера та добровільно видала. Ніякі процесуальні документи поліцейською ОСОБА_11 не складалися, а було викликано слідчо-оперативну групу. Вказана група через годину приїхала до опорного пункту, де весь час незаконно утримувалася ОСОБА_8 , що добре простежується із відеозаписів нагрудних камер спостереження, після чого, було запрошено понятих, в присутності яких із бюстгальтера (яким чином вони знову там виявилися - не зрозуміло) ОСОБА_8 було добровільно видано психотропні засоби, про те складено не протокол добровільної видачі, а протокол огляду місця події, до внесення даних до ЄДРДР.

Хоча у фото таблиці до протоколу ОМП констатовано (дослівно) - «добровільно видані ОСОБА_8 19 п/е пакетів із порошкоподібною речовиною».

Описані вище фактичні дані встановлені в ході судового розгляду шляхом допиту ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 , працівників поліції ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та понятої ОСОБА_17 , в ході дослідження матеріалів провадження, при перегляді відеозаписів із камер спостереження, наданих стороною захисту так як у сторони обвинувачення вони не збереглися.

Так, будучи допитаною по суті справи ОСОБА_8 , на початку судового розгляду справи так і після зміни обвинувачення, пояснила, що вказану психотропну речовину, придбавали її знайомі хлопці - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Вона про їхні дії обізнана не була, знаходилась осторонь. Після чого, втрьох ішли до місця проживання. Станіслав, побачивши працівників поліції, передав пакетики із невідомою речовиною, кількість та походження якої ОСОБА_8 відомі не були та наказав сховати до білизни так як її, як дівчину, ніхто обшукувати не буде. Вона, піддаючись його волі, виконала його вказівку, не усвідомлюючи її правових наслідків. Працівниками поліції було зупинено її, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , проведено особистий обшук. Після чого, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , який був дуже добре знайомий працівникам поліції, відпустили, а її затримали та повезли до опорного пункту. При цьому, вона добровільно заявила поліцейським про наявність у неї препаратів, переданих ОСОБА_15 , і дістала їх із бюстгальтера та добровільно видала. Ніякі документи поліцейськими не складалися, а було викликано слідчо-оперативну групу. Вказана група приблизно через годину приїхала до опорного пункту, де весь час вона перебувала, після чого, в присутності понятих добровільно видала пакети, як виявилося, із психотропною речовиною.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 , який був разом із нею та ОСОБА_15 , повністю підтвердив сказане ОСОБА_8 , вказав про те, що вказану психотропну речовину придбавав ОСОБА_15 , і в подальшому при появі працівників поліції передав ОСОБА_8 , наказавши заховати. Вона про походження психотропної речовини та її кількість не знала. Ніяких незаконних дій щодо придбання, зберігання психотропних засобів ОСОБА_8 не вчиняла і не мала наміру вчиняти.

Допитати ОСОБА_16 не представилось можливим так як на неодноразові виклики до суду він не з`являвся, стороною обвинувачення примусовий привід не виконано, хоча як вбачається із нагрудних камер спостереження, працівники поліції до нього звертаються як до добре знайомого, і як стверджує під час затримання працівник поліції, ОСОБА_16 він бачить кожен день. Можливо тим «анонімом», який повідомив працівників поліції, про наявність заборонених засобів у ОСОБА_8 і був ОСОБА_16 , який, таким чином, допомагав працівникам поліції, але це, безумовно, бездоказове припущення сторони захисту.

Суду надано стороною захисту інформацію із загальнодоступного сайту «Судова влада» про те, що ОСОБА_16 , п`ять разів притягувався Соснівським районним судом м. Черкаси до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із вживанням алкогольних напоїв та зберіганням психотропних речовин.

Натомість доставити його до суду та допитати по суті справи сторона обвинувачення не спромоглася.

Допитані в якості свідків працівники поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтвердили те, що при затриманні ОСОБА_8 заявила про наявність у неї поліетиленового пакету із речовиною невідомого походження, але вони ніяких процесуальних документів не складали, доставили її до опорного пункту, викликали слідчо-оперативну групу, яка через годину приїхала і вчинила процесуальні дії.

Понята ОСОБА_17 , яка була запрошена до опорного пункту, підтвердила факт добровільної видачі ОСОБА_8 із бюстгальтера пакета із психотропною речовиною.

Зазначене підтверджується відеозаписами із нагрудних камер спостереження працівників поліції, які були надані стороною захисту.

Вказані вище фактичні дані не отримали належної оцінки у судовому рішенні, повністю ігноровані судом.

За таких обставин, Соснівським районним судом м. Черкаси упереджено та незаконно ухвалений обвинувальний вирок, який по суті передрукований із обвинувального акту із звичайною констатацією доказів, зазначених стороною обвинувачення, які були повністю спростовані в ході судового розгляду справи.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість обвинуваченої, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз фактичних даних, отриманих в ході судового розгляду справи, Соснівським районним судом м. Черкаси, не проведено, мотиви неврахування окремих доказів, як того, вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не зазначено, що вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Наведені вище обставини, свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Крім того, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку суду вказує те, що стороною захисту в ході судового розгляду справи заявлено клопотання в порядку ч. 3 ст. 89 КПК України про визнання недопустимими доказами фактичних даних отриманих в ході огляду місця події, проведеного 10.01.2018 року.

Проте, суд першої інстанції питання допустимості доказів не вирішив, як в ході судового засідання так і під час їх оцінки в нарадчий кімнаті, а в порушення ч. 7 ст. 97 КПК України, посилається на них у мотивувальній частині вироку.

Протокол огляду місця події в даній справі є недопустимим доказом в контексті вимог кримінального процесуального законодавства та постанови Верховного суду України від 07.06.2018 року у справі №740/5066/15-к враховуючи наступне.

Із мотивувальної частини вказаного рішення суду:

Відповідно до статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені КПК, а також відповідальність, встановлена законом. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б стали підставою для проведення огляду місця події, а відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише на наступний день і на підставі даних, отриманих під час вказаного огляду.

Проведений органами досудового розслідування огляд місця події фактично є обшуком, який згідно з ч. 2 ст. 234 КПК здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді та після внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 3 ст. 214 КПК).

У даному кримінальному провадженні з таким клопотанням до слідчого судді прокурор, слідчий не звертались.

Тому фактичні дані отримані при проведенні такого огляду місця події не можуть визнаватися доказами в контексті вимог ч. 1 ст. 84, 87 КПК України, і, відповідно до ст. 86 КПК України, не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Всі подальші експертні дослідження із речами та матеріалами, які виявлені та вилучені під час проведення незаконних слідчих дій, не можуть мати доказового значення так як отримані у непередбачений цим Кодексом порядок.

У фототаблиці до протоколу ОМП констатовано (дослівно) - «добровільно видані ОСОБА_8 19 п/е пакетів із порошкоподібною речовиною».

Яка ж слідча дія проведена - огляд місця події, обшук чи добровільна видача, - могла та повинна дати відповідь лише сторона обвинувачення, але вона не спромоглася цього зробити, судом же даний факт упереджено залишився поза увагою.

Протокол огляду місця події, який відповідно до ч. 3 ст. 89 КПК України, повинен бути визнаний судом неналежним доказом, лише засвідчує незаконність дій працівників поліції по відношенню до ОСОБА_8 і ніяким чином не вказує на наявність у її діях складу кримінального правопорушення.

Записи із нагрудних камер спостереження, які сторона обвинувачення не змогла надати суду, а було досліджено скопійований диск сторони захисту, отриманий при виконанні вимог ст. 290 КПК України, свідчать про незаконність дій працівників поліції при затриманні ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , при проведенні так званого поверхневого огляду (фактично проведено особистий обшук), доставлені ОСОБА_8 до опорного пункту поліції без складання відповідних процесуальних документів, утриманні її у вказаному приміщенні без можливості отримання правової допомоги, при проведенні так званого огляду місця події, в ході якого із бюстгальтера було видано психотропні засоби.

На вказаних записах простежується, як працівники поліції спілкуються із ОСОБА_16 , як із раніше добре знайомим громадянином (звучить фраза - я його кожен день зустрічаю). Натомість доставити його до суду не представилось можливим.

Чітко зафіксовано дії працівників поліції, які вони називають, як «поверхневий огляд», хоча фактично здійснено особистий обшук.

На необхідності чіткого визначення та розмежування поверхневого огляду від особистого обшуку вказано Верховним судом України у аналогічній справі № 754/5978/16-к, постанова від 08.02.2018 року. У вказаному судовому рішенні зазначено, що відповідно до ст. 34 Закону України «Про національну поліцію» - поверхнева перевірка, як превентивний поліцейський захід є здійснення візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу.

З відеозаписів нагрудних камер спостереження вбачається, що ОСОБА_8 незаконно затримана приблизно о 16 год., доставлена до опорного пункту, незаконно утримувалася там, при цьому, було проведено її обшук без понятих та складання відповідних документів, і лише приблизно о 17 год. проведено так званий огляд місця події. До приїзду слідчо-оперативної групи працівники поліції та ОСОБА_8 говорять між собою про 10 пакетів із психотропною речовиною, але при огляді місця події чомусь вилучено 19 пакетів.

З приводу законності дій працівників поліції при незаконному затриманні ОСОБА_8 , при проведенні особистого обшуку, доставлені до опорного пункту поліції, незаконному утриманні її, складанні процесуальних документів із порушенням вимог діючого законодавства, зокрема, протоколу огляду місця події до внесення відомостей про правопорушення до ЄРДР, при забезпеченні права на захист, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України та ряду інших складів правопорушень, стороною захисту було звернення до прокуратури з вимогою зареєструвати повідомлення в порядку ст. 214 КПК України в ЄДРДР, провести повне, всебічне, неупереджене досудове розслідування відповідно до вимог КПК України.

Дане звернення залишилось не вирішеним по суті. Копія даного звернення надана стороною захисту суду. Судом цей факт залишився без уваги.

Вказані істотні порушення вимог діючого законодавства зі сторони обвинувачення залишилися без належної оцінки при пухваленні вироку у справі, що беззаперечно вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції.

Таким чином, в ході судового розгляду справи стороною обвинувачення не надано ні єдиного доказу щодо незаконного придбання, зберігання психотропної речовини ОСОБА_8 , взагалі не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, в якому вона обвинувачується, як і не доведено, що в діянні обвинуваченої є склад будь якого кримінального правопорушення.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону спричинили неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, так як на підставі перекручених фактичних даних, суд визнав ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Таким чином, вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.04.2019 року є незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому підлягає скасуванню повністю із закриттям кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту, обвинувачену ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню, з призначенням нового судового розгляду, з таких підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно ст. 412 КПК України є такі порушення цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із вимогами ст. 91 КПК України до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, серед інших, належать подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші його обставини вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються, окрім іншого: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ;

Проте, вказаних вимог закону судом першої інстанції недотримано.

Досудовим слідством ОСОБА_8 обвинувачувалася за ч. 2 ст. 309 КК України.

Оцінивши в сукупності дослідженні по справі докази районний суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України доведена в повному обсязі.
Проте, кваліфікуючи дії обвинуваченої за ч.2 ст. 309 КК України, суд першої інстанції у фабулі мотивувальної частини вироку виклав формулювання обвинувачення, яке ставилось у провину ОСОБА_8 органом досудового розслідування, зазначивши, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що в невстановлений слідством період часу та місці умисно придбала у невстановленої особи у невстановлений спосіб п/е пакети із психотропною речовиною «амфетамін» та з моменту придбання усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків зберігала її до 16 год. 00 хв. 10.01.2018 року без мети подальшого збуту.
При цьому, у мотивувальній частині вироку суду не зазначено формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним за яким ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено, а саме за ч. 2 ст. 309 КК України.

Отже, зазначене вище свідчить про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки вказані обставини перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування вироку суду відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню.

Також, за змістом ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються у тому числі: докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 не відповідає.

За вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, мотиви призначення покарання.

Вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючись вимог статей 373, 374 КПК України.

Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань підсудного, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини.

Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Так, у справі Kari-Pekka Pietilainen v. Finland (Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії, рішення від 22.09.2009 року), у §33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст.6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення..».

Також, поряд з встановленими істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції встановив, що оцінка показанням обвинуваченої ОСОБА_8 , свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , надана без належної оцінки та аналізу, отже судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані. Внаслідок вказаного було допущено неповноту судового розгляду, суд дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, не належним чином перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та не дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню, не навів у своєму рішенні й доказів, які беззаперечно підтверджували винуватість останньої у вчиненні інкримінованого їй злочину, а з тих, які наведені, залишилось незрозумілим, що вони підтверджують чи спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Оскільки вирок суду скасовується через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обставини та суть як прийнятого рішення так і доводів апеляційних скарг, при цьому не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути порушення КПК України вказані в ухвалі суду. Перевірити правильність правової кваліфікації діяння, яке інкримінуються обвинуваченій, перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, як сторони обвинувачення так і сторони захисту, і дати їм правову оцінку. Вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження і в залежності від встановленого постановити законне і обґрунтоване судове рішення, відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Враховуюче викладене, апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, вирок суду - скасуванню, з призначенням нового судового розгляду.

Керуючись ч.2 ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора та захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження № 0000211 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст.309 КК України в Соснівському районному суді м. Черкаси.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4