Справа № 453/739/20
№ провадження 1-кс/453/229/20
У Х В А Л А
про повернення клопотання
В своєму клопотанні просять суд здійснити правосуддя і вилучити в ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на розгляд клопотання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи наведене слідчий суддя вважає, що справу слід слухати у їх відсутності.
Відповідно до п. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши матеріали клопотання, доходжу наступного висновку.
Тимчасовий доступ до речей і документів є заходом забезпечення кримінального провадження у розумінні положень п. 5 ч. 2 ст. 132 КПК України.
Відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
За положеннями ч. 1 ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Згідно ч. 1 ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу.
Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України, сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 22 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).
Відповідно до положень ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).
Крім того, п. 11, ч. 1 ст. 56 КПК України передбачено право потерпілого, зокрема, знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження.
Згідно ст. 93 КПК України сторона захисту, потерпілий, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення таких дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу.
У випадках, передбачених ст. 338 і ст. 340 КПК, потерпілий є стороною кримінального провадження і користується всіма правами сторони обвинувачення лише під час судового розгляду.
В усіх інших випадках потерпілий не є стороною кримінального провадження і займає самостійну позицію як учасник кримінального провадження.
Вичерпний перелік прав і обов`язків потерпілого передбачено статтями 56 і 57 КПК.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право, зокрема, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження; подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; заявляти відводи та клопотання; а також користуватися іншими правами, передбаченими КПК.
Отже, потерпілий не має права звертатися до слідчого судді з клопотанням про надання тимчасового доступу до речей і документів, оскільки під час досудового розслідування він не є стороною кримінального провадження, а слідчий суддя відповідно не має права надавати такий дозвіл.
Водночас потерпілий має право ініціювати питання про тимчасовий доступ до речей і документів перед слідчим або прокурором шляхом подання відповідного клопотання в порядку, передбаченому ст. 220 КПК.
Вказана позиція суду касаційної інстанції береться слідчим суддею до уваги з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з метою забезпечення однакового та правильного застосування норм процесуального законодавства, які регулюють аспекти реалізації у цій сфері повноважень слідчого судді з контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні.
З огляду на наведене слідує, що за положеннями норм кримінального процесуального закону, право здійснити тимчасовий доступ до речей і документів надається виключно сторонам кримінального провадження, до яких за загальним правилом відносяться слідчий, прокурор, підозрюваний, обвинувачений та його представник, у той час, як потерпілий та його представник є стороною кримінального провадження тільки у випадках, прямо передбачених КПК України (у справах приватного обвинувачення або у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді).
Системний аналіз норм Кримінального процесуального кодексу України, якими передбачені права потерпілого, дає підстави вважати, що потерпілий та його представник мають певні права сторони обвинувачення лише в тому разі, якщо про це вказано у відповідній нормі кримінального процесуального закону.
В свою чергу, статтею 160 КПК України прямо не передбачено право потерпілого та його представника звертатись до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, а таким правом наділені виключно сторони кримінального провадження.
Таким чином, звернення потерпілих до слідчого судді з клопотанням про надання тимчасового доступу до речей і документів у порядку ст.ст. 159-160 КПК України, у цій ситуації, є невірним способом захисту прав та свобод потерпілих, так як проблематика порушеного питання має бути урегульована в порядку ст.ст.93, 220 цього Кодексу.
Враховуючи вищезазначене, клопотання потерпілих подано без додержання вимог Кримінального процесуального кодексу України і беручи до уваги положення ч.6 ст.9 цього Кодексу, яка передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 даного Кодексу, та враховуючи загальні засади кримінального провадження є доречним повернути його особам, які його подали, які є учасниками кримінального провадження (п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України), а не його сторони (п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України), тобто особа, яка не має права його подавати, у розумінні норм ст.ст. 159-160, п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України, з роз`ясненням того, що повернення такого клопотання не позбавляє права звернення до слідчого, прокурора з тотожним клопотанням про тимчасовий доступ до документів в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1-29, 131-132, 159-160, 369-372, 376, 395 КПК України,
Повернення клопотання не позбавляє права звернення з таким до слідчого, прокурора в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Сколівського районного суду ОСОБА_1
Львівської області