Дата документу 23.04.2020
Справа № 334/1643/20
Провадження № 1-кп/334/754/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000893 від 08 березня 2020 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, який навчається на 2 курсі ЗНТУ, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду міста Запоріжжя в порядку ст.474 ч.1 КПК України надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000893 від 08 березня 2020 року, та угодою про визнання винуватості від 31 березня 2020 року, укладеною під час досудового розслідування між прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

В угоді про визнання винуватості вказано, що постановою Верховної Ради України від 17 червня 1992 року №2471-XII «Про право власності на окремі види майна» визначено, що зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян.

Пунктами 1-4, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, та Інструкцією «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622 (далі - Інструкція, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622), визначено, що придбання, зберігання та використання вогнепальної зброї, боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів здійснюється лише на підставі спеціальних дозволів.

Підчас досудового розслідування встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_4 , в невстановленому в ході досудового слідства місці, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, придбав, шляхом привласнення знайденого, кастет, який у подальшому почав незаконно носити при собі без передбаченого законом дозволу.

Далі, 08 березня 2020 року об 11 годині 12 хвилин, обвинувачений зберігаючи при собі раніше придбаний кастет, знаходився біля будинку №3 по проїзду Віталія Тіліженка у м. Запоріжжя, де був зупинений працівниками поліції, які під час проведення огляду виявили та вилучили у останнього вищевказаний кастет, який являється контактною холодною зброєю ударно-дробильної дії, а саме кастетом спрощеної конструкції, який виготовлений саморобним способом, який обвинувачений діючи умисно, незаконно носив при собі без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є носіння холодної зброї (кастету) без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000893, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 з іншого боку.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується:

а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні;

б) сприяти досудовому слідству.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст. 263 КК України у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Із запропонованим видом та мірою покарання обвинувачений ОСОБА_4 згодний.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для сторін є:

а) для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку.

Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку йому роз`яснено і є зрозумілими, а саме:

Згідно п.1 ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання: невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення її наслідків угоди;

Згідно п.1 ч.3 ст.424 КПК України вироки суду першої інстанції, також судове рішення апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою-сьомою ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків угоди.

б) для підозрюваного - відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 3 п.1 ч.4 ст.474 КПК України.

Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів її роз`яснено і є зрозумілими.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в межах цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Угода укладена 31 березня 2020 року в 4 екземплярах.

Вислухавши прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину визнав в повному обсязі.

Згідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Судом з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також судом роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини, що відносяться до дати, часу, місця, способу здійснення злочину, форми вини, заподіяної шкоди.

Суд проаналізувавши надану угоду про визнання винуватості, прийшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню і за можливе затвердити вказану угоду та ухвалити вирок на підставі угоди. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ст.470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього;

- характер і тяжкість обвинувачення;

- наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового провадження;

- наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень, або інших більш тяжких правопорушень;

Відповідно до ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.263 КК України, який згідно ст.12 КК України, є злочином середнього ступеню тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи, що пом`якшують або обтяжують покарання, дані, що характеризують обвинуваченого.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, навчається на 2 курсі в ЗНТУ, не перебуває на диспансерних обліках, характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у вигляді штрафу.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 31 березня 2020 року між прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000893 від 08 березня 2020 року, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку, про визнання винуватості за ч.2 ст.263 КК України і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання:

- за ч.2 ст.263 КК України у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме: 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази:

- кастет, котрий по даному кримінальному провадженню визнано речовим доказом та відповідно до квитанції №31 перебуває на зберіганні в камері схову Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знищити.

Роз`яснити, що відповідно до ст.476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: - обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною 4,6,7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`ясненні йому наслідків укладення угоди; - прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст.. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку відсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1