ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/5998/14-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/954/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,
суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_9 , -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволені подання начальника ДУ «Дергачівська виправна колонія №(109)» про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у відношенні

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, розлученого, з середньою освітою, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 03.02.2011 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
- 04.02.2013 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 01.11.2013 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 04.07.2014 року на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році»;
- 27.03.2015 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі. Вироком Апеляційного суду Харківської області від 06.11.2015 року, вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 27.03.2015 року відносно ОСОБА_9 , в частині призначеного йому покарання скасовано та призначено ОСОБА_9 , покарання за ч. 3 ст. 289 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. У решті вирок залишено без змін,-

початок строку: 20.09.2014 року,

кінець строку: 03.08.2020 року.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що засуджений неодноразово судимий; за час відбування покарання мав як заохочення, так і стягнення, які зняті та погашені у встановленому законом порядку, спричинену шкоду не відшкодував, а також послався на відсутність достовірних даних місце проживання засудженого після звільнення.

В апеляційній скарзі захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Зазначим, що суд першої інстанції дослідив та надав оцінку стягненням, які були накладено на ОСОБА_9 , за час відбування покарання, проте не вказав, що дане стягнення погашено, а також не дослідив наявність трьох заохочень, застосованих до ОСОБА_9 та документи про стан здоров`я засудженого з яких вбачається, що ОСОБА_9 встановлено діагноз - грижа, та протрузія дисків. Крім того, судом не взято до уваги що ОСОБА_9 сплатив в повному обсязі на користь держави стягнуті судові витрати на проведення судових експертиз, а також відшкодування шкоди потерпілому проводиться відповідно до виконавчих листів із заробітної плати ОСОБА_9 .
Вказує, що засуджений сумлінно та якісно ставиться до виконуваної ним роботи, за час відбування покарання заохочувався та довів своє виправлення. Також, ОСОБА_9 має цивільну дружину ОСОБА_10 , з якою підтримує постійні соціальні зв`язки, а також вона разом зі своїми двома неповнолітніми дітьми проживає з матір`ю ОСОБА_9 та потребує підтримки чоловіка та допомоги.
Також зазначила, що суду були надані правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності матері ОСОБА_9 на будинок та довідку про її фактичне там мешкання разом з ОСОБА_10 , що підтверджує, що засуджений буде мати постійне місце проживання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_9 , його поведінку та ставлення до праці.

Згідно матеріалів провадження ОСОБА_9 з 26.07.2018 року відбуває покарання в ДУ «Дергачівська виправна колонія (№109)», куди він прибув з державної установи «Харківська виправна колонія (№43)» та за час відбування покарання у місцях позбавлення мав чотири стягнення, які на даний час зняті та погашені у встановленому законом порядку. Один раз заохочувався правами начальника колонії та ще п`ять разів - дисциплінарною комісією. Також, рішенням дисциплінарної комісії ДУ «Дергачівська виправна колонія (№109)» (протокол № 1 від 04.01.2020 року) за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимоги безпеки праці оголошено подяку (а.с. 53).

Працевлаштований різноробочим на контрагентському об`єкті «Акціонерне товариство «Електромашина». До праці ставиться сумлінно.

У період відбування покарання у ДУ «Дергачівська виправна колонія (№ 109)»характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи.

Як слідує із матеріалів провадження судом встановлено, що засуджений ОСОБА_9 раніше 3 рази судимий, а також звільнявся від відбування покарання з випробуванням та останній раз був звільнений ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», однак 20.09.2014 року вчинив новий злочин, що свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого ОСОБА_9 до вчинення нових злочинів, незважаючи на звільнення від відбування покарання, як на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» так і з випробування на підставі ст.75 КК України.

На думку колегії суддів, вищенаведені обставини, а саме наявність в ОСОБА_9 чотирьох судимостей за вчинення умисних, у тому числі тяжких злочинів, звільнення засудженого від відбування покарання, вчинення нових злочинів в періоди іспитового строку, наявність стягнень, які зняті у встановленому законом порядку, а також наявність лише 4 заохочень, з урахуванням заохочення отриманого від 04.01.2020 року, за весь період відбування покарання, тобто протягом п`яти з половиною років, не може свідчити про те, що ОСОБА_9 своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення.
Посилання в апеляційній скарзі захисника щодо необґрунтованості висновку суду про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_9 та невірної оцінки судом тієї обставини, що на час звернення адміністрації установи з поданням про його умовно - дострокове звільнення, він відбув певний строк покарання, позитивно характеризується, має заохочення, його цивільна дружина вагітна та потребує його допомоги , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи не можуть з достатньою повнотою свідчити про сумлінну поведінку ОСОБА_9 та його виправлення, оскільки такий шанс, а саме довести своє виправлення та не вчиняти нових умисних злочинів, йому вже надавався, однак він ним не скористався.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника, щодо неврахування судом першої інстанції наявності у засудженого хвороб, оскільки стороною захисту не надано доказів того, що встановлений ОСОБА_9 діагноз перешкоджає відбуванню покарання.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, з урахуванням даних що містяться у характеристиці, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_9 на даний час не довів своє виправлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України,колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2019року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: