УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року

м. Київ
справа № 540/748/18
провадження № 51-2351ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 січня 2020 року, яку постановлено в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000442, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 11 січня 2018 року за сукупністю злочинів передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 цього Кодексу, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 310 КК України.
Суть питання
За вироком Машівського районного суду Полтавської області від 23 травня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 310 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 310 цього Кодексу на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 309 КК України на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за вищезазначеним попереднім вироком і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді розбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці. Постановлено зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання термін перебування його під вартою під час досудового розслідування та суду з 23 серпня 2018 року

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 15 січня 2020 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі засуджений просить перерахувати йому початок строку відбування покарання.
Обґрунтовуючи свою вимогу засуджений вказує, що апеляційний суд, при визначенні початку строку відбування ним покарання, не врахував термін з якого було відкрито кримінальне провадження.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК України і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд, при цьому припинено діяльність Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Однак ОСОБА_4 , усупереч вимогам КПК України, звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, яку адресував не Верховному Суду, а Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Також Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений ОСОБА_4 , окрім вказівки про те, що апеляційний суд не врахував йому строк попереднього ув`язнення, не навів жодних доводів необхідності перегляду постановлених щодо нього судових рішень касаційним судом та не вказав підстав які були б безумовними відповідно до ст. 438 КПК України для їх зміни або скасування з оглядну на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
При цьому, посилаючись на неправильне зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання, засуджений не обґрунтував, у чому саме полягало таке неправильне зарахування та чому вказане питання не може бути вирішено в порядку, передбаченому статтями 537, 539 КПК України.
Відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, з касаційної скарги засудженого не можливо зрозуміти, яке саме рішення повинен ухвалити суд касаційної інстанції за наслідок розгляду його касаційної скарги.
Верховний Суд звертає увагу засудженого на тому, що вимоги до суду касаційної інстанції, повинні відповідати змісту ст. 436 КПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 цього Кодексу, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3