Справа № 621/1732/19
Пр. № 1-кп/621/51/20
ВИРОК
Іменем України

27 січня 2020 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Зміїв кримінальне провадження від 08.06.2019 №0000491, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вовчанські Хутори Вовчанського району Харківської області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, не працює, не одружений, освіта середня, раніше судимий: - 08.05.2019 вироком Московського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

обвинувачений за ч.1 ст.357 та ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , маючи незняту й непогашену в установленому законом порядку судимість за вчинення умисного злочину проти відносин власності та будучи звільненим від відбування покарання у виді позбавлення волі та перебуваючи на іспитовому строку тривалістю 2 роки за попереднім вироком, вчинив злочин проти встановленого законодавства порядку ведення, обігу і використання офіційних документів та охоронюваних кримінальним законом суспільних відносин власності за таких обставин.
02.06.2019 близько 09 години у ОСОБА_5 , який знаходився у будинку АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення офіційного документу - платіжної картки № НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк», яка належить ОСОБА_7 , з метою подальшої реалізації корисливого мотиву, а саме викрадення грошових коштів з банківського рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 , який також знаходився у зазначеному будинку.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 в той же момент шляхом вільного доступу, таємно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що його злочинні дії ніким помічені не будуть, з особистих речей ОСОБА_4 викрав офіційний документ - платіжну картку № НОМЕР_1 , якою в подальшому, маючи на меті корисливий мотив, того ж дня, в період з 10:00 години до 18:00 години, розпорядився на власний розсуд, а саме використав для викрадення грошових коштів в сумі 383,30 грн, які належать ОСОБА_4 .
Крім того, 02.06.2019 приблизно о 09 голині 00 хвилин у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
З метою реалізації свого єдиного злочинного умислу, направленого на викрадення грошових коштів, ОСОБА_5 в той же день в період часу з 10:00 години до 18:00 години, діючи умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, заздалегідь піддивившись пін-код та викравши платіжну картку, що належить ОСОБА_4 розрахувався нею за продовольчі товари в магазині «Земляна» по вул. Набережній, буд. 23 в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області грошовими коштами із банківського рахунку номер НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 , на суму 383,30 грн, чим викрав зазначені кошти та завдав потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у викрадені офіційного документу, вчинене із корисних мотивів, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, - не визнав та зазначив таке.

Обвинувачений знайомий з потерпілим ОСОБА_4 , а також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є свідками в даному кримінальному провадженні; вони разом працювали та проживали в будинку АДРЕСА_2 , який орендували. Потерпілий 02.08.2019 з ранку, після роботи, пішов спати, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинувачений біля дому надворі їли та розпивали спиртні напої, які купував ОСОБА_5 , розрахувавшись платіжною карткою Приватбанку № НОМЕР_1 , яку йому 02.06.2019 дав ОСОБА_10 та попросив купити в магазині продукти, сам ОСОБА_10 в магазин не пішов, оскільки був в нетверезому стані. На протязі всього дня 02 червня 2019 року обвинувачений чотири рази ходив в магазин на прохання ОСОБА_10 та купляв продукти харчування, розраховуючись карткою №349329. Обвинувачений також стверджує, що йому не було відомо, що картка належить потерпілому та чи давав потерпілий згоду на її використання, кому належить картка він не цікавився, чи написано прізвище власника картки на ній обвинувачений також не звертав уваги, обвинувачений у потерпілого вказану картку не крав.

Обвинувачений заперечує, що потратив з картки 513 грн., зазначає, що використав приблизно 375 грн, чеки не зберіглись.

Ввечері потерпілий прокинувся та почав рахувати, скільки коштів залишилось на його платіжній картці № НОМЕР_1 , лише тоді обвинувачений зрозумів, що вказана платіжна картка - є карткою потерпілого.

На запитання потерпілого, де поділись гроші з його картки, обвинувачений нічого не відповів потерпілому, але вирішив, що як отримає заробітну плату всі гроші поверне потерпілому. Таке рішення обвинувачений прийняв, оскільки не хотів, щоб потерпілий думав, що ОСОБА_10 вкрав його картку та щоб вони посварились.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у викрадені офіційного документу, вчинене із корисних мотивів, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, вина останнього у скоєнні таких дій підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Допитаний в судовому засіданні 14.08.2019 потерпілий ОСОБА_4 пояснив суду, що 02.06.2019 вранці, після роботи, він купив в магазині «Земляна» продукти, розрахувавшись своєю карткою, та прийшов в будинок АДРЕСА_2 , де тимчасово проживав разом з обвинуваченим, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вони поїли та потерпілий одразу пішов спати. Коли проснувся, 02.06.2019 ввечері, приблизно о 18:00-19:00 год., побачив на столі спиртне та багато продуктів, на його питання де взяли гроші, хлопці, в тому числі обвинувачений, сказали, що здали металолом. Але потерпілий все одно подумав, що гроші взяті саме з його картки, адже в інших грошей не було, та одразу зателефонував в банк, де йому повідомили, що дійсно на протязі дня його грошима розраховувались в магазині. На запитання потерпілого хто брав його платіжну картку ніхто, в тому числі й обвинувачений, не відповіли. Потім потерпілий сфотографував всіх хлопців та пішов в магазин «Земляна», де продавець вказала на обвинуваченого як на особу, яка на протязі дня купляла продукти в магазині та розраховувалась карткою потерпілого.

Потерпілий зауважив, що його картка, коли він проснувся, близько 18-19 години, знаходилась на місці - в чохлі в його телефоні; на платіжній картці № НОМЕР_1 прізвища потерпілого чи будь-яке інше не зазначено.

Також потерпілий пояснив суду, що вранці 02.06.2019, коли він скуплявся в магазині, разом з ним був ОСОБА_10 , потерпілий точно не пам`ятає, скільки разів він скуплявся в магазині того ранку, в магазині був один раз точно, але карткою розраховувався може рази три.

Допитана в судовому засіданні 14.08.2019 свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона є продавцем в магазині «Земляна» по вул. Набережній, 23 в с.Шелудьківка Зміївського району Харківської області, обвинуваченого та потерпілого вона знає як покупців продуктів в магазині «Земляна». Свідок підтвердила, що 02.06.2019 ближче до обіду обвинувачений приходив в магазин та купляв продукти (печиво, сигарети, пиво, ковбасу тощо), приходи рази три-чотири на протязі дня, кожного разу розраховувався платіжною карткою, пін-код від якої вводив. Свідок підтвердила, що потерпілий вранці 02.06.2019 також приходив в магазин, покупав продукти, був не один, з якимось хлопцем, але не з обвинуваченим.

02.06.2019 ввечері прийшли працівники поліції з фотографією, на якій свідок впізнала обвинуваченого як особу яка на протязі 02.06.2019 приходила в магазин та розраховувалась карткою, на якій ручкою написано якесь прізвище, продавці магазину знають, що ця картка належить потерпілому; пін-код від картки вводив обвинувачений.

Допитаний в судовому засіданні 01.10.2019 свідок ОСОБА_13 показав суду, що з обвинуваченим знайомий, оскільки протягом літа 2019 року працював разом, відносини з ним робочі, потерпілого ОСОБА_4 знає приблизно 10 років, відносини з ним дружні. З приводу обставин кримінального провадження зазначив, що точної дати події крадіжки картки потерпілого вже не пам`ятає, зауважив, що це було влітку 2019 року; він разом з потерпілим та обвинуваченим, якого він називав «Малий», проживали в будинку АДРЕСА_2 . Свідок стверджував, що картку потерпілого не брав ніколи та обвинуваченому її ніколи не передавав. Свідок пам`ятає, що в день, коли картка потерпілого була вкрадена, обвинувачений попросив свідка піти до потерпілого та взяти у нього картку, щоб нею розрахуватись в магазині за горілку та продукти, але свідок відмовився, на що обвинувачений сказав, що тоді він піде здавати метал. Потерпілий пішов спати вранці, через деякий час прийшов обвинувачений з магазину, приніс продукти, які саме, свідок не пам`ятає, вони сіли за стіл випили, поїли, після чого обвинувачений ще раз пішов в магазин за продуктами і так декілька разів; свідок не питав у обвинуваченого, де він взяв гроші, оскільки думав, що той здав метал. Потерпілий весь час, поки обвинувачений покупав продукти, спав.

Коли потерпілий прокинувся, побачив продукти на столі, почав телефонувати в ПриватБанк, де з`ясував, що його платіжною карткою були здійснені платежі в продуктовому магазині. Потерпілий та свідок пішли в магазин, де потерпілий показував на телефоні фото хлопців, серед яких продавець впізнала обвинуваченого, як особу, яка розраховувалась карткою потерпілого за придбані продукти.

Свідок зазначив також, що потерпілий зберігає свою платіжну картку разом з телефоном в чохлі; того дня, коли продукти були оплачені карткою потерпілого, обвинувачений ходив в магазин три-чотири рази; свідок не заперечував, що йому був відомий пін-код платіжної картки потерпілого; свідок стверджував, що ніколи не користувався карткою потерпілого, та ані картки потерпілого, ані свою картку обвинуваченому ніколи не передавав, пін-код не повідомляв.

Допитаний в судовому засіданні 23.01.2020 свідок ОСОБА_14 показав суду, що з потерпілим та обвинуваченим знайомий, оскільки вони разом, а також ОСОБА_10 працювали та проживали в одному будинку в травні червні 2019 року. Свідок підтвердив, що 02.06.2019 вони в чотирьох вранці прийшли з роботи, по дорозі додому потерпілий з кимсь з хлопців, з ким саме, не пам`ятає, пішов в магазин за продуктами, всі вчотирьох зібрались вдома, поїли та потерпілий пішов спати, перед цим свідок попросив у нього телефон зателефонувати знайомій, телефон був в чохлі, після дзвінка свідок повернув телефон потерпілому, оскільки він вже спав, свідок поклав телефон поряд з потерпілим та вийшов з кімнати; чи була в чохлі телефона платіжна картка свідок не знає. Також свідок зазначив, що на протязі дня він, ОСОБА_10 та обвинувачений їли та вживали спиртні напої, які приносив обвинувачений; ввечері, коли потерпілий прокинувся, з`ясувалось, що його карткою розраховувався обвинувачений. Яким чином платіжна картка опинилась у обвинуваченого, свідку не відомо, він не бачив, як обвинувачений брав карту чи як цю картку йому давав ОСОБА_10 .

Окрім наведених показів потерпілого та свідків вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується такими письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000491 відомості про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією за ч.2 ст.185 КК України та кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією за ч.1 ст.357 КК України внесені до ЄРДР; попередньо у кримінальному провадженні № 0000491 була надана правова кваліфікація за ч.1 ст.185 КК України - невстановленою особою було скоєно крадіжку належних ОСОБА_4 грошових коштів; постановою слідчого від 21.06.2019 кваліфікація злочину змінена з ч.1 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою повторність.

Відомості про скоєння кримінального правопорушення за ч.1 с.357 КК України попередньо були внесені до ЄРДР 18.06.2019 у кримінальному провадженні №0000531.

В подальшому постановою про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 18.06.2019, прийнятою прокурором ОСОБА_3 , матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000491 та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000531 об`єднані в одне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000491 (а.с.112-114, 135-141).

За заявою потерпілого від 03.06.2019 на ім`я начальника Зміївського ВП ГУ НП в Харківській області потерпілий просить прийняти міри до гр. ОСОБА_5 , який взяв його банківську картку та знімав з неї гроші у магазині. (а.с.119).

За протоколом огляду предметів від 08.06.2019 об`єктом огляду є добровільно видана потерпілим ОСОБА_4 банківська карта АТ «Приват банк», золота картка «Універсальна» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , VISA GOLD, золотистого кольору, без механічних пошкоджень, придатна для використання, до протоколу додана роздрукована фототаблиця вказаної картки (а.с.122-123).

Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 08.06.2019 банківська картка АТ «Приват банк» золота карта «Універсальна» НОМЕР_3 VISA GOLD визнана речовим доказом в кримінальному провадженні 0000491 (а.с.124).

За протоколом огляду предметів від 11.06.2019 об`єктом огляду є добровільно надані потерпілим скріншоти екрану його мобільного телефону, де у верхньому правому куті мається напис «17:11»; згори на всю ширину екрану напис «*9329 05/21 карта універсальна голд» та по порядку з гори до низу наступні написи:

продукти MATORG, SHLUKIVKA-94.30 грн 02.06.19 10:54;

продукти MATORG, SHLUKIVKA-35,00 грн 02.06.19 10:17;

продукти MATORG, SHLUKIVKA-52,20 грн 02.06.19 09:07;

продукти MATORG, SHLUKIVKA-23,00 грн 02.06.19 08:29;

продукти MATORG, SHLUKIVKA-113,90 грн 02.06.19 08:14;

«перевод на свою «копилку» 26**54 округление остатка на карте до 10 UAH -2,80 грн 02.06.19 02:20»;

Аркуш №2 продовження скріншоту написи по порядку згори до низу: *9329 05/21 карта універсальна Голд - Перевод на свою «копилку» 26**54 «округление остатка на карте до 10UAH грн 03.06.19 02:27;

продукти MATORG, SHLUKIVKA - 38,50 грн 02.06.19 19:22;

продукти MATORG, SHLUKIVKA - 39,00 грн 02.06.19 19:15;

продукти MATORG, SHLUKIVKA - 162,50 грн 02.06.19 17:29;

продукти MATORG, SHLUKIVKA - 91,50 грн 02.06.19 16:03 (а.с.128).

Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 11.06.2019 оглянуті скріншоти мобільного телефону потерпілого ОСОБА_4 визнані речовими доказами в кримінальному провадженні 0000491 (а.с.129-131).

Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 08.06.2019 виписка по картці /рахунку НОМЕР_4 і додатковим рахункам договору за період 02.06.2019-02.06.2019, визнані речовими доказами в кримінальному провадженні 0000491; виписка долучена до матеріалів кримінального провадження (а.с.126-127).

За протоколом проведення слідчого експерименту від 14.06.2019 з відеозаписом відповідної слідчої дії ОСОБА_4 в присутності понятих на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 розповів та показав, що він вранці 02.06.2019 з обвинуваченим, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 випив чарку грілки та пішов спати, прокинувся о 19 00 годині, телефон та банківська картка були на місці, він вийшов у двір та побачив багато продуктів і вирішив перевірити свої гроші на картці, у продавця магазину «Земляна» з`ясував, що хлопець на ім`я ОСОБА_15 , який жив разом з ним, розраховувся його карткою; потерпілий нікому не дозволяв користуватись своєю карткою; нікому пін-код такої банківської картки не повідомляв; нікого, в тому числі ОСОБА_15 , сходити в магазин за продуктами не просив (а.с.133-134).

Вказані документи суд визнає належними та допустимими доказами, оскільки вони відповідають вимогам КПК України, порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 240 КПК України чи вимог ст.ст. 87, 99 КПК України не виявлено та стороною захисту не доведено.

При цьому суд зауважує, що за приписами ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, а також витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок.

Стороною обвинувачення надані до суду письмові заяви потерпілого, а останнім в судовому засіданні підтверджено, що він добровільно надав слідчому для огляду як банківську карту АТ «Приватбанк» № НОМЕР_4 , так і роздруківку банківської картки з мокрою печаткою банку та підписом спеціаліста на ім`я потерпілого, отриману ним на його запит (а.с.121), а також матеріали скріншот екрану його мобільного телефону, що вказує на відсутність підстав для звернення слідчим з клопотанням до слідчого судді про витребування певних речей та документів. Отже, відповідні доводи захисника щодо недопустимості таких доказів є хибними та не заслуговують на увагу.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.103 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися, зокрема у протоколі та на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії. Згідно зі ст.105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими можуть бути зокрема фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу; додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Додані стороною обвинувачення копії скріншотів екрану мобільного телефону (а.с.130-131) не засвідчені ані слідчим, ані іншою особою, яка брала участь у виготовлені таких документів, зокрема потерпілим, що вказує на неякісне оформлення стороною обвинувачення такого документу, а тому суд не приймає його до уваги.

В даному випадку суд враховує позицію Верховного Суду - колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, наведену в постанові від 15.02.2018 по справі № 357/14462/14-к, за якою не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів, складених у ході процесуальних дій, а не порушення вимог процесуальної форми їх призначення чи проведення (порушень прав гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод). У таких ситуаціях, суд вправі дати іншу правову оцінку доказу, у тому числі не брати його до уваги, навівши ґрунтовні мотиви свого рішення, але не визнавати його недопустимим з наведених мотивів.

Отже доводи захисника про визнання означеного доказу недопустимим через наведені недоліки є неспроможними.

З приводу покликань захисника про неприйняття участі в слідчому експерименті, оформленому відповідним протоколом від 14.06.2019, що на його думку свідчить про недопустимість такого доказу, суд зазначає, що зміст ст.240 КПК України, яка визначає вимоги до проведення слідчого експерименту, дає підстави для висновку, що участь обвинуваченого при проведені слідчого експерименту за участю потерпілого не є обов`язковою, відповідно до ч.3 ст.240 КПК України до участі в слідчому експерименті можуть, а не зобов`язані, бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту надано не було, клопотань про витребування певних документів чи допиту певних осіб в якості свідків сторонами обвинувачення та захисту не заявлялось.

З огляду на викладене, суд, враховуючи сукупність наведених вище та досліджених судом належних та допустимих прямих та непрямих доказів, які за змістом є чіткими, зрозумілими та послідовними, не містять суперечностей та доповнюють один одного, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_5 : - у викраденні офіційного документу, вчиненому із корисливих мотивів, такі дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.357 КК України; - у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, такі дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд враховує висновок Верховного Суду - колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, наведений в постанові від 14.02.2019 по справі №454/420/17, за яким, враховуючи аналіз норм законодавства, платіжна картка є різновидом офіційних документів.

З приводу розміру грошових коштів, якими обвинувачений розрахувався, використовуючи платіжну картку потерпілого, та періоду розрахунку, суд зазначає таке.

З показів потерпілого та свідків можна дійти висновку, що потерпілий прокинувся 02.06.2019 приблизно о 18:00 - 19:00 годині, його платіжна картка була на місці в чохлі його телефону, він одразу почав з`ясовувати, хто розраховувався його карткою, отже доводи сторони обвинувачення щодо віднесення до розміру вкрадених обвинуваченим грошових коштів вартості товару, придбаного в магазині після 19:00 год., а саме о 19:22 год в розмірі 38,50 грн та о 19:15 грн в розмірі 39 грн, є неспроможними та недоведеними.

Також, враховуючи покази потерпілого, який в судовому засіданні визнав, що вранці 02.06.2019 він розраховувся в магазині своєю карткою самостійно, а також покази свідка ОСОБА_12 (продавця), за якими обвинувачений почав приходити в магазин, купувати продукти та розраховуватись карткою потерпілого не вранці, а ближче до обіду, суд доходить висновку, що доводи сторони обвинувачення щодо віднесення до розміру вкрадених обвинуваченим грошових коштів вартості товару, придбаного в магазині о 09:07 годині в розмірі 52,20 грн, також є неспроможними та недоведеними.

Таким чином, враховуючи досліджені судом надані стороною обвинувачення докази, в тому числі покази потерпілого, свідків, протокол огляду предметів від 11.06.2019 та протокол слідчого експерименту від 14.06.2019,

беручи до уваги практику Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої суд має застосовувати критерій доведення «поза розумним сумнівом», який може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ № 39598/03 від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (з посиланням на рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25),

суд доходить до висновку, що наведений стороною обвинувачення період з 09 години 07 хвилин до 19 години 22 хвилини 02.06.2019, протягом якого обвинувачений розпоряджався на власний розсуд, використовуючи для викрадення грошових коштів в сумі 513 гривень 00 копійок платіжну картку потерпілого, не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду справи. Натомість суд визнає доведеним факт використання обвинуваченим платіжної картки потерпілого в період з 10:00 години до 18:00 години 02.06.2019 та викрадення грошових коштів в розмірі 383,30 грн, а саме купівлю обвинуваченим товару в магазині чотири рази: о 10:17 годині на суму 35 грн, о 10:54 годині на суму 94,30 грн, о 16:03 годині на суму 91,50 грн та о 17:29 на суму 162,50 грн (всього 383,30 грн).

Наведене не змінює кваліфікацію вчинених обвинуваченим злочинів, та, в свою чергу узгоджується, з доводами обвинуваченого, про те, що він ходив в магазин з платіжною краткою потерпілого чотири рази.

З приводу покликань захисника про те, що сума, витрачена обвинуваченим з платіжної картки потерпілого, є недостатньою для настання кримінальної відповідальності суд зазначає таке.

Відповідно до ч.3 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

За приписами пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становить 1921 грн.

Отже, податкова соціальна пільга на 2019 р. дорівнює 960,50 грн (50% від прожиткового мінімуму для працездатної особи).

Відтак, викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 192,10 грн (0,2 від 960,50 грн), а якщо вартість викраденого майна перевищує 192,10 грн, за таке правопорушення настає кримінальна відповідальність.

Враховуючи, що в даному кримінальному провадженні доведений факт викрадення обвинуваченим грошових коштів в розмірі 383,30 грн, підстави для визнання покликань захисника обґрунтованими відсутні.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо невизнання своєї вини суд розцінює, як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене. Обвинувачений не надав суду змістовних, логічних та обґрунтованих пояснень з приводу повідомлення потерпілому, а також іншим ОСОБА_16 та ОСОБА_17 недостовірної інформації щодо джерела грошових коштів, за які він придбавав 02.06.2019 продукти, - здача обвинуваченим металу, а також причини приховування від потерпілого того, що платіжну картку обвинуваченому, як стверджує останній, дав йому ОСОБА_10 , попросивши купити продукти та горілку в магазині. Крім того, такі твердження обвинуваченого спростовані показами свідка ОСОБА_18 , який зазначив, що він ніяку платіжну картку обвинуваченому не давав та купити продукти не просив, йому обвинувачений також повідомив, що піде здавати метал.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, в тому числі враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_5 має судимість, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, дітей не має, офіційно не працює.

Матеріалами справи підтверджено, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 08.05.2019 ОСОБА_5 визнано виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Кримінальні правопорушення за даним кримінальним провадженням вчинені обвинуваченим 02.06.2019, тобто протягом іспитового строку.

З огляду на викладене, враховуючи позицію потерпілого та прокурора щодо необхідної міри покарання, відсутність щирого каяття обвинуваченого в скоєному та критичної оцінки ним своїх дій, а також тяжкість кримінальних правопорушень (злочин за ч.1 ст.357 КК України є злочином невеликої тяжкості, за ч.2 ст.185 КК України - злочином середньої тяжкості ) та їх вчинення в період іспитового строку, майже одразу після оголошення вироку Московського районного суду м.Харкова від 08.05.52019, суд доходить висновку про необхідність призначення покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі, а за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів суд вважає необхідним визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

На переконання суду саме таке покарання відповідатиме його меті, гуманності та справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним) та пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

За змістом п.10 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України; у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. За ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи наведене, суд на підставі ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 08.05.2019.

При вирішення питання щодо міри запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили, суд враховує, що ОСОБА_5 засуджується до покарання у виді позбавлення волі, отже, з метою забезпечення виконання обвинуваченим, який провину свою не визнає, судового рішення та запобігання спробам останнього переховуватись задля ухилення від відбування покарання, суд вважає за необхідне обрати стосовно обвинуваченого до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357 КК України та ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 08.05.2019 та за сукупністю вироків призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 років 4 (чотирьох) місяці позбавлення волі.

Обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, взявши його під варту негайно в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня фактичного його затримання 27.01.2020.

Речові докази у кримінальному провадженні 08.06.2019 №0000491:

- що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, а саме виписку по картці/рахунку НОМЕР_4 та скріншот екрану мобільного телефону потерпілого ОСОБА_4 залишити в матеріалах кримінального провадження;

- що знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_4 , а саме банківську картку АТ «Приватбанк» золота картка «універсальна» НОМЕР_3 VISA GOLD залишити потерпілому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1