Справа № 202/316/20
Провадження № 1-кс/202/430/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

16 січня 2020 року м. Дніпро

слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001116,-

ВСТАНОВИВ:
У провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001116, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 25 червня 2015 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001116 здійснюється місцевою прокуратурою № 1 Дніпропетровської області.
15 січня 2020 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001116.
Дане клопотання, згідно з протоколом автоматичного визначення слідчого судді, було передано слідчому судді 15 січня 2020 року.
Згідно з матеріалами клопотання, 24.06.2015 року до Індустріального РВ ДМУ надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , про те, що з 12.04.2015 року безвісті зник ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході досудового розслідування встановлено, що гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав один та вів відсторонений спосіб життя, соціальні зв`язки підтримував лише з гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є подругою його померлої матері - ОСОБА_7 . Інших близьких родичів у зниклого ОСОБА_6 в м. Дніпропетровську не має. Остання телефонна розмова ОСОБА_5 з ОСОБА_6 відбулась 09.04.2015 року, після чого останній більш на зв`язок не виходив, про місце свого перебування нікого не повідомляв.
За результатами вжитих заходів, спрямованих на встановлення місцезнаходження зниклого ОСОБА_6 встановлено, що останньому на праві приватної власності належало нерухоме майно, а саме квартири за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 28.04.2015 року, всі вищезазначені квартири були відчужені гр. ОСОБА_6 за договорами купівлі-продажу. В подальшому право власності на перелічене нерухоме майно упродовж короткого проміжку часу, а саме з 28.04.2015 року по 10.08.2015 року неодноразово відчужувалось на користь третіх осіб.
Крім того, 28.04.2015 року квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; та АДРЕСА_4 були відчужені зниклим ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , який у свою чергу 09.07.2015 року відчужив квартиру АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_9 . У зв`язку з зазначеним є достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 є підставною особою, за якою тимчасово зареєстрували право власності, з метою подальшого відчуження квартири на користь третіх осіб, з метою заволодіння їх грошовими коштами.
29.09.2015 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, за клопотанням прокурора прокуратури Індустріального району м. Дніпропетровська, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_6 та квартиру АДРЕСА_7 , з забороною будь-яким особам відчужувати вказане майно та розпоряджатися ним.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 11.01.2020 року, на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді, обтяження на квартиру АДРЕСА_7 внесено в реєстр 05.10.2015 року.
Однак, 09.01.2020 року на квартиру АДРЕСА_7 обтяження припинено рішенням Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Донецька область та на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2020 року, вказана нерухомість передана у власність гр. ОСОБА_10 .
В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що квартира АДРЕСА_7 є предметом, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, з метою збереження та запобігання можливості її відчуження необхідним є застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту.
Наведене зумовило слідчого за погодженням з прокурором звернутись до слідчого судді з відповідним клопотанням про арешт майна.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про причини неявки слідчому судді не повідомив.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: - збереження речових доказів; - спеціальної конфіскації; - конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; - відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить висновку про невідповідність клопотання слідчого вказаним вимогам кримінального процесуального закону, з огляду на наступне.

В ході ознайомлення з матеріалами клопотання встановлено, що слідчим всупереч вимогам ст. 270 КПК України не зазначено, з якою саме метою необхідно накласти арешт на майно, оскільки воно не є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001116, санкція статті, за якою здійснюється досудове розслідування не передбачає спеціальної конфіскації та відомості щодо заявлення цивільного позову в вказаного кримінального провадження відсутні.
Таким чином слідчим не доведено необхідність арешту зазначеного майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, клопотання слідчого не містить належного обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 ст. 170 КПК щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК.

З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та формального посилання на положення ст. ст. 131, 132, 170, 171 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

На підставі вище викладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, оскільки слідчим не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вимог клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001116 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1