Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

07 квітня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно оскаржуваної ухвали, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 60 днів з 18 лютого 2020 року до 17 квітня 2020 року та одночасно визначено розмір застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає ухвалу суду незаконною та не обгрунтованою, оскільки, на його думку, судом не було з`ясовано та не було наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам визначених в ст.177 КПК України. Додає, що в клопотанні не було викладено обставин, які б свідчили, що попередньо заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Крім того, судом не враховано позитивну поведінку та стан здоров`я обвинуваченого.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 зазначив в ухвалі, що прокурором доведено наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому злочинів, наявність достатніх даних, що існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно враховано те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів, які у відповідності до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, та в якості максимальної міри покарання передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, що є вагомим психологічним фактором, який може сприяти переховуванню обвинуваченого від суду. Також враховано той факт, що обвинувачений раніше судимий, не має постійного джерела доходів, не одружений, не працює, не має на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей, обвинувачується у вчиненні більше 20-ти епізодів крадіжок особистого майна громадян, а тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може надалі продовжувати займатися злочинною діяльністю, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж провадженні і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам. Крім того, вірно встановлено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не здатен забезпечити перебування обвинуваченого за місцем свого проживання, своєчасне його з`явлення до суду та виключення можливості незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших співучасників даного злочину в кримінальному провадженні.

Доводи захисника обвинуваченого щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, оскільки докази, які містяться в матеріалах судового провадження не доводять про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам у кримінальному провадженні, не ґрунтуються на матеріалах судового провадження..

Також колегією суддів враховується і практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Частиною 1 ст.331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

А ч.3 зазначеної норми Закону встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заявляючи клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, який не пов`язаний із триманням під вартою, стороною захисту ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не надано доказів про наявність в обвинуваченого чи його близьких родичів постійного місця проживання або реєстрації за адресою якого до обвинуваченого ОСОБА_4 можна було б застосувати домашній арешт. Також таких даних не містять і матеріали судового провадження.

Крім того, обвинуваченим та його захисником не спростовано доводів прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за скоєне діяння та незаконно впливати на потерпілих, які дали показання щодо обставин скоєного щодо них злочину, та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3