Справа № 309/2866/13-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді матеріали кримінального провадження №11-кп/4806/660/19, за апеляційною скаргою керівника Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 04.06.2019 щодо ОСОБА_9 , засудженого за ч. 2 ст. 289 КК України.

Зазначеною ухвалою суду відмовлено в задоволенні подання начальника Хустського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_10 скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання щодо: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижнє Селище, Хустського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, засудженого вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 25.11.2013 за ч.2 ст.289 КК України до 05(п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 02(два) роки.

Подання умотивоване тим, що ОСОБА_9 , засуджений вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 25.11.2013, за ч. 2 ст. 289 КК України до 05(п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 02(два) роки, був ознайомлений з умовами виконання вироку суду та порядком перебування на обліку в кримінально-виконавчій інспекції. Також засудженому ОСОБА_9 було роз`яснено, що на нього покладено судом обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекції про зміну місця проживання та роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. 10.01.2014 засудженому було встановлено періодичність реєстрації в КВІ Хустського району, ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання і попереджено про правові наслідки, які можуть настати в результаті невиконання обов`язків, покладених на нього судом. Однак, 15. 01. 2015, 02. 02. 2015 та 02. 03. 2015 засуджений ОСОБА_9 з невідомих причин не з`явився для реєстрації до КВІ Хустського району. 10. 04. 2015 Хустським МВ УМВС України в Закарпатській області заведено оперативно-розшукову справу щодо ОСОБА_12 , 29. 08. 2015 засуджений ОСОБА_9 був розшуканий і дав письмове зобов`язання з`явитися 07.09. 2015 до КВІ Хустського району, проте на вказану дату не з`явився з невідомих причин.
У задоволенні подання КВІ Хустського району внесеного до суду 17. 09. 2015 , ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 17. 2. 2015 було відмолено.

-2-

11. 06. 2018 працівниками Хустського ВП розшукано та доставлено ОСОБА_9 до Хустського РВ з питань пробації, де винесено попередження та відібрано пояснення про причини ухилення від виконання покарання та порушення покладених на нього судом обов`язків, згідно яких ОСОБА_9 повідомив, що на протязі цього часу проживав в Росії, а на даний час проживає в АДРЕСА_1 .
На думку начальника Хустського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області вказані обставини свідчать про небажання засудженого ОСОБА_9 стати на шлях виправлення, а тому ставить питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_9 для відбування призначеного покарання.
Ухвала суду мотивована тим, що в ході судового засідання встановлено, що засуджений ОСОБА_9 проживає у сім`ї з батьками пенсіонерами, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, порушень громадського порядку не допускає, алкогольними напоями не зловживає, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, причиною періодичного нез`явлення до кримінально-виконавчої інспекції для проведення реєстрації є те, що він періодично їздив на заробітки щоб утримувати сім`ю. Крім того, суд першої інстанції врахував дані характеристики щодо ОСОБА_9 , відповідно до якої останній доглядав за батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 09. 2018. Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 має сім`ю, малолітню дитину на утриманні, а також те, що початком іспитового строку ОСОБА_12 є 25.11.2013, а закінченням - 25.11.2015, відтак на момент розгляду судом подання випробувальний строк, який був визначений ОСОБА_9 вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 25.11.2013 закінчився. Врахувавши вказані обставини, вимоги ст. ст. 76, 78 КК України, ст. ст.164, 166 КВК України, дані про особу ОСОБА_12 та наведені ним причини невиконання покладених на нього обов`язків, суд прийшов до висновку, що дії засудженого самі по собі не свідчать про умисне невиконання ним обов`язків та небажання стати на шлях виправлення, оскільки за матеріалами подання ОСОБА_9 періодично з`являвся до органу пробації для реєстрації, однак з об`єктивних причин час від часу не міг цього зробити, будучи змушеним виїхати на заробітки з метою утримувати сім`ю, відтак органом з питань пробації не доведено як умислу засудженого ОСОБА_9 щодо ухилення від явки для реєстрації до органів пробації, так і підстав для задоволення внесеного до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі керівник Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_8 ставить питання про скасування ухвали суду від 04. 06. 2019 та постановлення нової ухвали, якою задовольнити подання Хустського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області щодо скасування звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_9 та направлення його для відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 05(п`яти) років позбавлення волі. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасування через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою порушення правил призначення покарання. Посилається на те, що суд першої інстанції не дав правильну оцінку поведінці засудженого ОСОБА_9 , яка свідчить про те, що він неодноразово без поважних причин ухилявся від виконання покладених на нього обовязків в частині явки на реєстрацію до органу пробації, зокрема, нез`явлення на реєстрацію 05. 02. 2015, 02. 02. 2015, 02. 03. 2015. ОСОБА_9 за обставин, детально викладених у поданні начальника органу пробації, не з`являвся для реєстрації без поважних причин, при цьому йому було винесені письмове попередження про те, що у
-3-

разі невиконання обов`язків, покладених на нього судом, або систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації звернеться до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Про умисне та свідоме невиконання засудженим ОСОБА_9 умов відбування покарання, на думку прокурора, свідчить і факт неприбуття засудженого до органу пробації повторно, після розшуку. Прим цьому жодних підтверджуючих документів про причини неявки засудженим ОСОБА_9 не надано як в орган пробації, так і в ході судового розгляду подання, що свідчить про порушення вимог ст. 75 КК України щодо успішного проходження іспитового строку у зв`язку із явним порушенням умов іспитового строку, а тому засудженого ОСОБА_9 необхідно направити для відбування призначеного покарання.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, пояснення засудженого ОСОБА_9 та його захисника- адвоката ОСОБА_7 про безпідставність поданої прокурором апеляційної скарги та законність рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи подання начальника Хустського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_10 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення ОСОБА_9 для відбування призначеного покарання, зазначених норм кримінального процесуального закону дотримався в повній мірі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Частиною 1 статті 166 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням для відбування покарання.

Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

-4-

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.
Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.
У разі вчинення засудженим адміністративних правопорушень, що тягнуть за собою накладення адміністративних стягнень, із засудженим проводиться індивідуальна профілактична бесіда.
У разі відмови судом у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням повторне направлення до суду такого подання здійснюється після застосування до засудженого повторного письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Частиною першою статті 34 КВК України встановлено, що поважними причинами неявки засудженого за викликом уповноваженого органу з питань пробації у призначений строк є несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і документально підтверджені.
При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді подання, яке подав начальник Хустського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_10 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_9 , засудженого вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 25.11.2013 за ч. 2 ст. 280 КК України на п`ять років позбавлення волі, від відбування якого його звільнено з іспитовим строком на два роки, враховані вказані вище вимоги Кримінального та Кримінального виконавчого кодексів України, дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України й ретельно перевірені його доводи, яким дана відповідна оцінка й постановлено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ухвала суду є незаконною, у зв`язку з невідповідністю викладених у ній висновків фактичним обставинам кримінального провадження, визнаються необґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що матеріалами справи не встановлено, що засуджений ОСОБА_9 не став на шлях виправлення і не бажає виконувати покладені на нього судом обов`язки, про що свідчать й дані ним у судовому засідання та наявні в матеріалах справи письмові

-5-

пояснення, у зв`язку з чим, викладені в поданні факти неявок ОСОБА_9 для реєстрації до органу з питань пробації самі по собі не можуть розцінюватися як свідчення небажання ОСОБА_9 стати на шлях виправлення.
Погоджуючись з указаним висновком суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку наданим ОСОБА_9 поясненням про те, що він кожного першого понеділка місяця з`являвся до органу пробації на реєстрацію, проте згодом не мав можливості це робити, оскільки був змушений виїхати на заробітки для утриманні сім`ї, попередньо усно погодивши свій від`зд із начальником органу пробації ОСОБА_13 . Стверджував, що умислу не виконувати покладені на нього обов`язки не мав.
Такі показання засудженого прокурор у судовому засіданні як суду першої, так і апеляційної інстанції не спростував.
Із матеріалів провадження убачається, що дійсно 05.01.2015, 05.02.2015 та 02.03.2015 засуджений ОСОБА_9 не з`явивсь на реєстрації до органу пробації, однак це не є безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що вірно в своїй ухвалі зазначив суд.
Детально проаналізувавши причини неявки ОСОБА_9 до органу пробації для реєстрації, відсутність застережень та притягнення до адміністративної відповідальності під час іспитового строку, на думку апеляційного суду, підстави для направлення засудженого у місця позбавлення волі відсутні, оскільки підстав вважати, що засуджений ОСОБА_9 не бажає ставати на шлях виправлення, у матеріалах провадження немає.
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував і відсутність фактів притягнення ОСОБА_9 до кримінальної та адміністративної відповідальності протягом вказаного часу.
При цьому судом першої інстанції обґрунтовано враховано і те, що на момент розгляду подання сплив двохрічний термін іспитового строку, визначений ОСОБА_9 вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 25.11.2013 .
З приводу апеляційних доводів прокурора про знаходження ОСОБА_9 у розшуку, згідно відповідного подання від 17.03.2015, судова колегія звертає увагу на те, що рішенням Європейського Суду з прав людини від 27.02.2018 у справі «Сінькова проти України», сам факт «оголошення у розшук» не означає, що особа переховується. Важливим фактором при оцінці ризику ухилення від слідства є реальна поведінка підозрюваного, а не його формальний статус «особи, оголошеної у розшук» (додаток. рішення у справі «Євгеній Гусєв проти Росії» (YevgeniyGusevv. Russia), заява № 28020/05, пункт 85, від 05.12. 2013).
Отже, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання органу пробації про скасування звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання та направлення для його відбування вірно врахував, що дії засудженого ОСОБА_12 не свідчать про умисне невиконання ним обов`язків . При цьому суд першої інстанції зважив на наявність поважних причин невиконання засудженим ОСОБА_12 покладених на нього обов`язків, оскільки нез`явлення ОСОБА_9 для реєстрації, що мали місце 05.01.2015, 02.02.2015, 02.03.2015, не мають систематичного характеру і не свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог ст. ст. 372, 539 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при вирішенні подання були допущені порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які би призвели до неправильного його вирішення.

-6-

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для задоволення подання органу пробації та вважає, що доводи, викладені в апеляційній прокурора, не є переконливими та правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не встановленоЄ а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; що прокурором апелянтом не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду й будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу керівника Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 04.06.2019, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Хустського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_10 про скасування щодо ОСОБА_9 звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: