Дата документу 27.12.2019 Справа № 322/1398/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/1291/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 322/1398/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою начальника Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2019, якою

відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про арешт майна.

Згідно зі змістом ухвали, старший слідчий СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, в якому вказував, що 11.12.2019 до чергової частини Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, надійшло повідомлення від інспектора СРПП Новомиколаївського ВП ОСОБА_8 , про те, що 11.12.2019, в ході відпрацювання території Любицької сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, до нього звернувся уповноважений з прав людини ОСОБА_9 , який просив провести перевірку правил зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів на території КУ «Любицький психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради, розташованої по вул. Соціальній, 1 в с. Любицьке Новомиколаївського району Запорізької області. За даним фактом 11.12.2019 були внесені відомості до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.320 КК України. 11.12.2019, старшим слідчим СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , без ухвали слідчого судді, в період часу з 17 години 14 хвилин по 18 годину 48 хвилин, був проведений огляд місця події, а саме приміщення медичного пункту, розташованого по АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено: з дерев`яного розносу для підопічних 2 пігулки білого та помаранчевого кольору; з полиці металевої шафи та зі столу шприці з прозорою рідиною 5 ml та 2 ml; з полиці столу «Приборний» 2 пластини по 10 пігулок «Трифазин» та 1 пластина, в якій знаходилося 4 цілих та половина пігулки «Азалептол» (Клозапін); з картонної коробки з ліжка 257 штук пігулок «Трифазин»; з картонної коробки з ліжка 160 пігулок «Галоперидол PIXTER 1,5 мг»; з картонної коробки з ліжка 5 ампул «Тизерцин 25 мг/1 мл.»; з нижньої шафи столу 4 ампули «Клопіксон-акуфаз»; в нижній шухляді металевої шафи 1 упаковку «Карбамазепін-ФС 200 мг.» з 5 пластинами по 10 пігулок, та 1 упаковку «Карбамазепін-ФС 200 мг.» з 16 пігулками; з шухляди металевого столу шприц з прозорою рідиною 5 ml.

В клопотанні старший слідчий, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та проведення відповідної експертизи, просив накласти арешт на вказані речі, як на предмети злочину.

За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для накладення арешту на майно, в даному провадженні відсутні, тому відмовив у задоволенні клопотання. Слідчий суддя послався на наявність ухвали від 12.12.2019 про відмову в задоволенні клопотання про надання дозволу на огляд місця події в ході якого було виявлено та вилучено майно, вказане у клопотанні слідчого.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам КПК України, оскільки прийнята з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Апелянт вважає, що органом досудового розслідування було виконано процедуру звернення до слідчого судді про накладення арешту на майно, яке є предметом злочину. Слідчий суддя не повідомив прокурора про дату та час судового розгляду клопотання, таким чином позбавив останнього можливості бути присутнім та брати участь у судовому засіданні. Вважає, що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та поданим до слідчого судді з дотриманням усіх вимог КПК України.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 12.12.2019 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно, вказане у клопотанні.

Заслухавши доповідь судді про сутність оскаржуваного судового рішення і основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зазначені вимоги закону органом досудового розслідування дотримано не було.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчим у клопотанні метою для арешту грошових коштів зазначено запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та проведення відповідної експертизи.

Слідчий вважав, що вилучене майно є безпосереднім об`єктом (предметом) вчиненого злочину.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається за для досягнення певної мети. Слідчим у клопотанні метою для арешту майна зазначена мета, яка не передбачена положеннями ч.2 ст.170 КПК України - забезпечення кримінального провадження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, однак зі змісту клопотання випливає, що метою арешту майна є збереження речових доказів.

Однак майно на яке слідчий прохав накласти арешт не визнано речовими доказами (принаймні відомості про це відсутні в матеріалах провадження). В клопотанні відсутні відомості, які дають підстави вважати що вказане майно, може бути використано як докази в розумінні ст.98 КК України в рамках провадження з кваліфікацією за ч.1 ст.320 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.320 КК України передбачено відповідальність за порушення встановлених правил посіву або вирощування снотворного маку чи конопель, а також порушення правил виробництва, виготовлення, зберігання, обліку, відпуску, розподілу, торгівлі, перевезення, пересилання чи використання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, призначених для виробництва чи виготовлення цих засобів чи речовин.

Таким чином, метою проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні є встановлення наявності порушення правил зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Відповідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчий суддя, з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, зобов`язаний розглянути заявлене клопотання лише у межах його доводів, якими у даному випадку є арешт майна, вилученого з приміщення медичного пункту КУ «Любицький психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради.

Враховуючи зміст клопотання про арешт майна та заявлену мету для його арешту, судова колегія приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту.

Колегія суддів звертає увагу, що спосіб зберігання вказаного у клопотанні майна є зафіксований, і не заперечується КУ «Любицький психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради, до того ж вказані у клопотанні ліки використовуються для лікування підопічних КУ «Любицький психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради, тому і через вказані обставининакладення арешту є недоцільним.

До того ж в клопотанні слідчого не зазначено яким саме способом накладається арешт на вилучене майно.

В той же час, постановляючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя послався на процесуальні порушення допущені органом досудового розслідування під час проведення огляду місяця події та звернення до слідчого судді із клопотаннями про надання дозволу на проведення огляду та накладення арешту.

З такими висновками слідчого судді також погоджується і колегія суддів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не вбачає. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків слідчого судді.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.132, 170-173, 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу начальника Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2019, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про арешт майна, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4