Дата документу 22.06.2020 Справа № 937/3386/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/3386/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/752/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області),
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 6 червня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 3 серпня 2009 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

2) 8 квітня 2010 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 8 травня 2014 року по відбуттю строку покарання;

3) 29 квітня 2016 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт;

4) 6 грудня 2016 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 71, ст. 72 КК України до остаточного покарання у вигляді 4 років 18 днів позбавлення волі. Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2017 року скасовано вирок в частині призначеного покарання та призначено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України, остаточне покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 3 лютого 2020 року по відбуттю строку покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 4 серпня 2020 року включно, без визначення розміру застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, за наступних обставин.

7 травня року у денний час доби ОСОБА_7 , перебуваючи у парку відпочину ім. Горького в м. Мелітополі Запорізької області, діючи повторно, маючи умисел на вчинення вимагання, поєднане із погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , висловив у бік останнього вимогу майнового характеру щодо передачі на його адресу 5000 гривень НБУ.

Після висловлення ОСОБА_7 вимоги майнового характеру до потерпілого ОСОБА_10 щодо передачі грошових коштів на адресу ОСОБА_7 , застосовуючи насилля, руками наніс декілька ударів по голові та тулубу потерпілого ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синців, саден обличчя, поверхневої рани слизової оболонки нижньої губи, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Після цього ОСОБА_7 , разом із потерпілим ОСОБА_10 на невстановленому під час досудового розслідування автомобілі поїхали за місцем мешкання батьків потерпілого ОСОБА_10 , а саме: АДРЕСА_3 , де потерпілий ОСОБА_10 , сприймаючи погрози ОСОБА_7 щодо заподіяння тяжких тілесних ушкоджень як реальні, передав ОСОБА_7 гроші в сумі 3950 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, в період часу з 7 травня 2020 року ОСОБА_7 , неодноразово у телефонних розмовах висловлював у бік потерпілого ОСОБА_10 вимоги щодо передачі на користь ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 20000 гривень, погрожуючи потерпілому ОСОБА_10 заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

5 червня 2020 року о 15 годині 35 хвилин, за адресою: АДРЕСА_4 , під час передачі потерпілим ОСОБА_10 грошових коштів в сумі 3000 гривень, ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та під час обшуку у нього виявлені грошові кошти в сумі 3000 гривень.

Тим самим, ОСОБА_7 в період часу з 7 травня 2020 року до 5 червня 2020 року, неодноразово висловив потерпілому ОСОБА_10 вимоги майнового характеру щодо передачі на користь ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 25000 гривень, у поєднані з погрозою заподіяння насильства небезпечного для життя чи здоров`я ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вимозі передачі чужого майна, вчиненій повторно, поєднаній з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому (вимагання), тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

8 травня 2020 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001371 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (а.с. 5).
5 червня 2020 року о 15 годині 42 хвилини ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 17-18).

5 червня 2020 року о 19 годині ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (а.с. 23).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри у вчиненні тяжкого злочину, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним вищезазначеного кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у його вчиненні, особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та погодився з доводами слідчого про те, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підозрюваний не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки він свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (вочевидь мається на увазі ч. 2 ст. 189 КК України, оскільки обґрунтованість підозри в апеляційній скарзі не оспорюється) визнав та бажає співпрацювати зі слідством.
Також зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживає разом з бабусею та дідусем, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, до того ж, допитана в судовому засіданні бабуся повідомила, що ОСОБА_7 дійсно проживає разом з ними та на теперішній час має проблеми з правим ліктьовим суглобом, через що потребує проведення операції, що підтверджується відповідними медичними доказами, у зв`язку з чим, просила застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вважає, що посилання слідчого судді на тяжкість злочину та суворість покарання є необґрунтованими, оскільки вони жодним чином не підтверджують наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, хоча підозрюваний є раніше судимою особою, проте стверджує, що не намагатиметься переховуватись, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин даної справи.
Заслухавши доповідь судді, захисника підозрюваного, яка апеляційну скаргу підтримала без доповнень та просила її задовольнити, прокурора, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що інший, ніж тримання під вартою запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки та не усуне вкрай високий рівень ризику чиненні підозрюваним нових злочинів, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, у вчиненні ним тяжкого умисного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та існують передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, який законом віднесено до категорії тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання до 7 років позбавлення волі.

Викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України підтверджуються доданими до клопотання доказами і в апеляційні скарзі не оспорюються.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням заявлених у клопотанні ризиків вчинення нового злочину, переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.

Доводи апелянта про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.

Так, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, у тому числі, умисних корисливих тяжких злочинів проти власності та із застосуванням насильства, раніше неодноразово відбував покарання у вигляді позбавлення волі, востаннє ОСОБА_7 був засуджений Мелітопольськім міськрайонним судом Запорізької області за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років 18 днів позбавлення волі, і на цей час знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Підозрюваний не працює, суспільно-корисною працею не займається, постійного джерела доходу не має, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення ним інших злочинів.

Дані про особу підозрюваного відсутність родини, вказують на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків і відповідно доводять наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

При цьому колегія суддів вважає, що у супереч доводів апеляційної скарги, проживання підозрюваного разом із бабусею та дідусем жодним чином не свідчить на наявність у нього стримуючих факторів вчинення нових кримінальних правопорушень, переховування та перешкоджання провадженню іншим шляхом.

Тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії умисних тяжких злочинів, суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі до 7 років, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні також свідчать про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, який відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді цілодобового домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Також слідчий суддя, приходячи до висновку, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вчиненню ним нових злочинів обґрунтовано на вимогу п. 10 ч. 1 ст. 178 КПК України врахував, що 15 травня 2020 року ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України.

Не визначення слідчим суддею розміру застави узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину із погрозою застосування насильств та із застосуванням насильства щодо потерпілого.

Доводи захисника підозрюваного з приводу незадовільного стану здоров`я підозрюваного свого підтвердження в апеляційному суді не знайшли.

Так згідно протоколу затримання ОСОБА_7 скарг на стан здоров`я не висловлював, будь-яких доказів того, що він дійсно має захворювання, яке перешкоджає його перебуванню в умовах установи попереднього ув`язнення слідчому судді та апеляційному суду стороною захисту не надано.

Крім того відповідно до п. 1.1 розділу Х Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року, у слідчих ізоляторах функціонує медична частина, що в свою чергу не перешкоджає надання медичної допомоги ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі в разі, якщо він дійсно має в цьому потребу.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 6 червня 2020 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 4 серпня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4