Справа№ 953/6328/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №90001135 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий,
у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 04.03.2020 року приблизно о 10 год.00 хв., знаходячись на території торгівельних рядів ТЦ «Барабашово», неподалік від перехрестя вул. Раєвська та вул. Тюрінської, побачив раніше йому незнайомого ОСОБА_5 з мішком, в якому в якому знаходились будівельні інструменти. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, після чого він, дочекавшись коли ОСОБА_5 відійде від вказаного майна, маючи єдиний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, взяв мішок, в якому знаходились будівельні рівні марки «Toolex» 60 см. в кількості 15 шт. та електро степлери марки «Toolex», 8-16 мм. в кількості 5 штук, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №81 від 20.03.2020 року загальною вартістю 2250,00 грн. Після чого, ОСОБА_4 покинув місце скоєння злочину разом із викраденим майном, у подальшому обернувши його на свою користь, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та дав суду правдиві показання про обставини вчинення ним злочину, а саме, що він у час, який зазначено в обвинувальному акті, перебуваючи на ринку ТЦ «Барабашово», розуміючи, що вчиняє злочин і скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, взяв мішок, в якому знаходились будівельні інструменти, що належать ОСОБА_5 , після чого покинув місце скоєння злочину. У скоєному щиросердно розкається, просить суворо не карати, просиву потерпілого пробачення за скоєне.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. Надав заяву, якою просив слухання справи проводити за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) і його дії правильно кваліфіковані за ст. 185 ч. 1 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесене до злочину середньої тяжкості, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, на період скоєння інкримінованого йому злочину офіційно не працював, має постійне місце проживання, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо.
На підставі ст. 66 КК України як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття обвинуваченого у вчиненому, яке виразилось в усвідомленні ним своєї провини та засудженні своєї протиправної поведінки.

Обставин, згідно з положеннями статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З урахуванням вищезазначених обставин суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачуваного і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому основного покарання у вигляді позбавлення волі у межах встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Проте, зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, тяжких наслідків від злочинних дій обвинуваченого не настало, потерпілий не наполягав на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання, то суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину, його критичним ставленням до нього, усвідомлення своєї провини і засудження своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.
Крім того, на думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.
Судові витрати по справі відсутні.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Цивільний позов, який відповідає положенням ч. 4 ст. 128 КПК України потерпілим заявлено не було, а тому суд роз`яснює потерпілому, що він має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 371, 373, 374, 376,395 КПК України суд, -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) рік.
Застосувати ст. ст. 75, 76 КК України та у відповідності з цими статтями кримінального закону звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного за цим вироком з випробуванням на строк 1 (один) рік, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з пробації, повідомляти уповноважений орган з пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України не обирався.
Цивільний позов не заявлений.

Речові докази будівельні рівні марки «Toolex» 60 см. в кількості 15 шт. та електро степлери марки «Toolex», 8-16 мм. в кількості 5 штук, які були надані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 - після набрання вироком законної сили вважити повернутим потерпілому.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суд роз`яснює обвинуваченому, потерпілому право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчий кімнаті.

Суддя
Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1