ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 622/190/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/491/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8
представника потерпілого - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Золочівського районного суду Харківської області від 08 серпня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Феськи Золочівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого неофіційно, раніше відповідно до ст.89 КК України не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку 07.04.2018 року близько 23.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись в кафе «Світлана», розташованому за адресою: Харківська область, с.Феськи, вул. Животноводів, 5а, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшовши до ОСОБА_8 з правого боку, наніс останньому один удар кулаком в область правої щелепи, внаслідок якого ОСОБА_8 отримав перелом кісток носу, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також перелом правої виличної кістки, нижньої стінки правої орбіти та передньої і зовнішньої стінок правої верхньощелепної пазухи, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3 тижнів (21 день).

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого просить вирок судуд скасувати та ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. та покласти на нього обов`язки з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що судом при призначенні покарання належним чином не враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, ніде не працює, не має постійного джерела доходів.

Крім того, його діяння спричинило тривалий розгляд здоров`я потерпілого, проте завдана шкода обвинуваченим не відшкодована.

За таких обставин призначене обвинуваченому покарання на думку автора апеляційної скарги є занадто м`яким.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого, обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За загальними положеннями призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд зазначених вимог закону дотримався, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так судом встановлено, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, є відповідно до ст. 89 КК України не судимим, працює неофіційно, перебуває у цивільному шлюбі із ОСОБА_10 , в якому виховує доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Судом також взято до уваги висновку Золочівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ймовірність вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, є середніми. Існує ймовірність насильницьких дій, спрямованих на завдання фізичного болю або фізичного страждання. Виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, а саме: залучення представників районної філії зайнятості для надання послуг для постійного працевлаштування або отримання професійної освіти та залучати представників ЦСССДМ проводити консультації та соціальну реабілітацію.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно ст.66 КК України, суд визнано щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Висновки суду щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання належним чином мотивовані та не оспорюються в апеляційній скарзі.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав вважати, що покарання призначене обвинуваченому є явно несправедливим.

Колегія суддів також звертає увагу на той факт, що цивільний позов потерпілим ОСОБА_8 не заявлявся, за таких обставин неможливо встановити в якому розмірі потерпілому спричинена шкода.

Посилання автора апеляційної скарги на той факт,що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності як на підставу для призначення йому більш суворого поркарання також не ґрунтується на законі виходячи з наступного.

Згідно анкетних даних, встановлених судом першої інстанції та які ніким не оспорюються ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України не судимий.

За змістом ст.. 89 КК України судимість має строковий характер.

У законі визначено, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлено підстави її припинення (погашення судимості та її зняття).

Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання.

Отже особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала.

Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Отже, посилання у апеляційній скарзі потерпілого на те що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності є необґрунтованим, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості.

Крім того, Верховним Судом у своїй постанові від 01.02.2018 у справ і№ 634/609/15-к сформулював поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві яке охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно визначені (якими встановлюються межі покарання) та альтернативні (якими передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо виду та розміру покарання яке належить призначити ОСОБА_7 та тривалість іспитового строку протягом якого він має виконувати покладені на нього судом обов`язки є цілком адекватними тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретним обставинам їх вчинення та особі обвинуваченого.

У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги потерпілого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими.

За таких обставин вирок суду є законним та обґрунтованим а підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Золочівського районного суду Харківської області від 08 серпня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий -

Судді -