Справа № 606/436/20
УХВАЛА
іменем України

13 квітня 2020 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд в складі :

головуючого ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовлі матеріали кримінального провадження № 0000046 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, батька малолітньої дитини, не працюючого, депутатом не являється, раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 254 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Теребовлянського районного суду знаходяться матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України.

Зокрема, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у тому, що 28.04.1991 року рішенням №21 Довгенської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області ОСОБА_5 передано у користування 1.24 га землі, в тому числі земельну ділянку площею 0.1335 га, яка розташована у межах населеного пункту с. Довге Теребовлянського району Тернопільської області та призначена для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, 25.05.2018 року син ОСОБА_5 - ОСОБА_4 оформив право власності на земельну ділянку площею 0.1335 га із кадастровим номером :03:001:0158, яка розташована у межах населеного пункту с. Довге Теребовлянського району Тернопільської області та призначена для ведення особистого селянського господарства.

Пунктом «а» частини 1 статті 91 Земельного кодексу України на власників земельних ділянок поряд з іншими обов`язками законодавцем покладено також обов`язок щодо неухильного забезпечення використання ними земельних ділянок, наданих їм у власність виключно за їх цільовим призначенням.

При цьому, пунктом 3 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, належної особі на праві приватної власності, в межах населеного пункту відбувається виключно на підставі рішення сільської, селищної чи міської ради, за ініціативи власника земельної ділянки з обов`язковим виготовленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з обов`язковим погодженням проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимого статті 186-1 Земельного кодексу України.

Так, маючи у користуванні вказану земельну ділянку ОСОБА_4 , діючи умисно, ігноруючи вимоги ст.ст.91, 20, 186-1 Земельного кодексу України, вирішив зняти верхній родючий шар грунту без отримання спеціального дозволу на зняття, зберігання та використання ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки.

Реалізуючи свій злочинний намір направлений на скоєння даного кримінального правопорушення, ОСОБА_4 в період жовтня-листопада 1999 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, на частині вищевказаної земельної ділянки, площею 0,0608 га зняв верхній шар родючого грунтубез спеціального дозволу, внаслідок чого дана земельна ділянка безпідставно була виведена із земель сільськогосподарського обороту через втрату родючості.
Згідно акту обстеження земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_4 вбачається, що на земельній ділянці загальною площею 0,1335 га із кадастровим номером :03:001:0158, самовільно, без будь-яких дозволів знято верхній шар родючого грунту площею 0,0608 га чим порушено вимоги ст. 168 Земельного кодексу України.
Внаслідок самовільного зняття грунтового покриву родючого шару грунту на земельній ділянці загальною площею 0,1335 га було виведено 0.0608 га землі із сільськогосподарського обороту, порушено структуру грунту та завдано шкоди навколишньому природному середовищу на загальну суму 1685 гривень.

Вказаними діями, що виразились у безгосподарському використанні земель, що спричинило тривале зниження або втрату їх родючості, виведення земель з сільськогосподарського обороту, змивання гумусного шару, порушення структури грунту, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 254 КК України.

Ураховуючи те, що ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 254 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України являються невеликої тяжкості, та відповідно до санкції ч. 1 ст. 254 КК України передбачає покарання у вигляді карається штрафом до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого, ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з моменту вчинення зазначеного кримінального правопорушення минуло понад три роки, як це передбачено п. 2. ч. 1 ст. 49 КК України.

У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, у звязку із закінченням строків давності.

У судовому засіданні прокурор не заперечив проти звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, у звязку із закінченням строків давності.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо із дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули, три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно п.1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Враховуючи викладене, а також те, що з часу вчинення ОСОБА_4 злочину передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, тобто злочину невеликої тяжкості, на даний час пройшло понад 3 роки, а у відповідності до вимог п. 2 ч.1ст. 49 КК України особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину пройшло три років, керуючись вимогами ч. 2 ст. 286 КПК України, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 254 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 284, 314 КПК України, ст. 49 КК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 254 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальну справу провадженням закрити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд протягом семи днів з дня її винесення.

ГОЛОВУЮЧИЙ ОСОБА_6