Справа № 405/3552/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 02.09.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сергіївка, Березнегуватського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одружений, такого, що проходить службу на посаді навідника 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України

встановив:

ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення місця служби тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , та проходячи військову службу на посаді кулеметника відділення охорони взводу охорони роти охорони, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-XIV, ст. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини, будучи придатним для проходження військової служби, 28 липня 2014 року самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокувалася по АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами до 10 березня 2017 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що дійсно проходив військову службу за призовом у в/ч - польова пошта НОМЕР_2 . В кінці липня 2014 року залишив вказану військову частину, що була розташована по АДРЕСА_2 , та перебував за її межами, вдома, до березня 2017 року.
У вчиненому щиро розкаюється.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні, не оспорює фактичні обставини справи, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, встановивши відсутність будь яких сумнівів добровільності та істинності його позиції, суд, зі згоди учасників кримінального провадження, які не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши їм наслідки ч.3 ст. 349, ч.2 ст.394 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних щодо обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд кваліфікує діяння ОСОБА_4 за ч.3 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання щодо призначення покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, як особа за місцем проходження служби характеризується позитивно, по місцю реєстрації та проживання на обліку у лікарня-психіатра та лікаря-нарколога не перебував, одружений, проходить службу на посаді навідника 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , учасник бойових дій, раніше не судимий.
Обставинами, пом`якшуючими покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, обтяжуючих покарання, судом не встановлено.
Беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе із призначенням покарання в межах санкції ч.3 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі, що на думку суду є необхідним та достатнім для попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень та його перевиховання.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 заявив до суду клопотання, в якому просив звільнити його від відбування покарання, оскільки є учасником бойових дій.

Так, статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016, який набрав чинності 07.09.2017, закріплено право на звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Згідно зі ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 , вчинив злочин середньої тяжкості 29 серпня 2014 року, на день набрання чинності вказаного Закону є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 14.05.2018.
За таких обставин суд вважає, що на ОСОБА_4 , який в судовому засіданні надав згоду на застосування акту амністії, розповсюджується дія Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 371, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за ч.3 ст.407 КК України і призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016, який набрав чинності 07.09.2017.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На вирок може бути подано апеляцію до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Ленінський районний суд м. Кіровограда. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_5