ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/2656/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2127/20
Категорія: п.12 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 , 1988 року народження, ОСОБА_9 , 1971 року народження до 16 травня 2020 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що прокурор у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу посилається на одні й ті ж самі ризики, без надання прямих доказів, а саме: можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та відповідно перешкоджати встановленню істини у справі. Наголосив, що він ніколи не переховувався від слідства, приходив на кожне судове засідання, на свідків ніякого тиску не здійснював, що підтверджується відсутністю відповідних заяв. Відзначив, що має постійне місце проживання та цивільну дружину. Просить змінити вид запобіжного заходу на більш м`який домашній арешт.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що він має постійне місце проживання, дружину і трьох дітей, з яких двоє є неповнолітніми. Також зазначив, що одна дитина є інвалідом першої групи, перебуває на постійному лікуванні та потребує постійного догляду, який не встигає забезпечити дружина. Зауважив, що раніше мав постійне місце роботи та стабільний заробіток. Наголосив, що не збирається переховуватись від слідства, оскільки впевнений у своїй непричетності. Просить змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, за який може бути призначено покарання, як до 15 років позбавлення волі, так і довічного позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що злочинні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, були направленні на позбавлення життя іншої людини, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони обвинуваченого ОСОБА_8 на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обидва обвинувачених раніше судимі, ОСОБА_9 інкримінується вчинення злочину у період іспитового строку, обвинувачений ОСОБА_8 до арешту офіційно не був працевлаштований, обидва хоча і мають певні достатні стійкі соціальні зв`язки, проте у зареєстрованому шлюбі не перебувають, що додатково підтверджує наявність ризику, що останні можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на наявність у нього трьох дітей, з яких двоє є малолітніми та один є інвалідом першої групи, як на підставу для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення ним злочину, який йому інкримінується, однак не стали стримуючим фактором.

Крім того, матеріали судового провадження не містять даних на підтвердження зазначених обставин. Таких даних не було надано і під час апеляційного розгляду.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: