Справа № 442/2543/20
Провадження № 1-м/442/2/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації від 13.05.2019 відносно ОСОБА_3 у відповідність із законодавством України,
в с т а н о в и в :
Міністерство юстиції України звернулось до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації від 13.05.2019 у відповідність із законодавством України в порядку ст. 610 КПК України.
Представник Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду з клопотанням, в якому просить розгляд клопотання проводити без їхньої участі, яка згідно з ч. 1 ст. 610 КПК України, не є обов`язковою.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підтримав та просив його задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
Враховуючи, що чинним КПК України не передбачено обов`язкової участі представника Міністерства юстиції України під час розгляду клопотання такого про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, суд вважає за можливе провести розгляд клопотання без участі представника Міністерства юстиції України.
Суд, заслухавши думку прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ у відповідність до законодавства України, суд виходить із положень ст. 9 Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та норм Кримінального кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
П. „b ч. 1 ст. 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21.03.1983), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України „Про приєднання № 337/95-ВР визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
П.п. „а, „d ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований вимогами ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених ч. 4 ст. 610 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 603 КПК України при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Згідно ст. 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
Згідно копії документу, що посвідчує особу серії НОМЕР_1 , виданого Дрогобицьким МВ ГУ ДМС України у Львівській області 16.10.2016, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що останнім відомим місцем проживання ОСОБА_3 на території України є: АДРЕСА_1 .
Вироком Олександрівського міського суду Володимирської області Російської Федерації від 13.05.2019 ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ і призначено йому покарання:
за ч. 2 ст. 210 КК РФ з застосуванням ст. 64 КК РФ 3 роки позбавлення волі;
по двум злочинам, передбаченим ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ (злочини 31.07.2017 та 12.10.2017), з застосуванням по кожному злочину ст. 64 КК РФ 5 років позбавлення волі за кожен злочин;
за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ (злочин 10.11.2017), з застосуванням ст. 64 КК РФ 5 років позбавлення волі.
У відповідності до ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначено ОСОБА_3 кінцеве покарання у вигляді позбавлення волі на строк шість років дев`ять місяців з відбуванням в колонії суворого режиму.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 залишено попередній у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання рахувати з 13.05.2019.
На підставі ч. 3.2 ст. 72 КК РФ час тримання під вартою ОСОБА_5 з 11.11.2017 по день набрання вироком законної сили (включно) зараховано в строк позбавлення волі з розрахунку один день за один день.
Згідно розпорядження від 16.08.2019 № 3223 даний вирок набрав законної сили 03.06.2019.
Як вбачається з заяв засудженого ОСОБА_3 , він висловив бажання бути переданим в Україну для подальшого відбування призначеного йому покарання, при цьому йому роз`яснені та зрозумілі юридичні наслідки такої передачі
Відповідно до довідки про відбуття строку покарання ОСОБА_3 станом на 05.11.2019 відбув строк покарання 1 рік 11 місяців 25 днів, початок строку 11.11.2017, кінець строку 10.08.2024, станом на 05.11.2019 невідбутий строк покарання становить 04 роки 09 місяців 4 дні.
Як визначено ч. 3 ст. 609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
За вироком російського суду ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 210 КК РФ (участь в злочинному співтоваристві (злочинній організації)), за аналогічні дії в Україні встановлена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 255 КК України, кваліфікуючими ознаками якої є: створення злочинної організації з метою вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, а також керівництво такою організацією або участь у ній, або участь у злочинах, вчинюваних такою організацією, а також організація, керівництво чи сприяння зустрічі (сходці) представників злочинних організацій або організованих груп для розроблення планів і умов спільного вчинення злочинів, матеріального забезпечення злочинної діяльності чи координації дій об`єднань злочинних організацій або організованих груп, які караються позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років.
Згідно з ч. 1 ст. 64 КК РФ при наявності виняткових обставин, пов`язаних з цілями і мотивами злочину, роллю винного, його поведінкою під час або після вчинення злочину, та інших обставин, істотно зменшуючих ступінь суспільної небезпеки злочину, а також при активному сприянні учасника групового злочину розкриття цього злочину покарання може бути призначено нижче від найнижчої межі, передбаченої відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, або суд може призначити більш м`який вид покарання, ніж передбачено цією статтею, або не застосувати додатковий вид покарання, передбачений в якості обов`язкового.

Даній статті відповідає ст. 69 КК України, якою визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Враховуючи те, що вироком суду РФ покарання, призначене за ч. 2 ст. 210 КК РФ з застосуванням ст. 64 КК РФ у виді 3 років позбавлення волі є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений ч. 1 ст. 255 КК України (від 5 років позбавлення волі), то при визначенні покарання суд дотримується строку, визначеного вироком Олександрівського міського суду Володимирської області.
Крім того, ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ, а саме: замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу „Інтернет), організованою групою, у особливо великому розмірі.
За вказані дії в Україні встановлена кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 307 КК України, яка передбачає відповідальність за дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, тобто за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, вчинені організованою групою, які караються позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Також, ч. 2 ст. 15 КК України, передбачено, що замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Таким чином, з врахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України строк покарання, призначений за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ, що відповідає ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_3 не може бути більшим, ніж строк покарання, визначений вироком суду РФ, тобто не може бути більшим ніж 5 років позбавлення волі. Так само не може бути призначено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України.
Згідно з ч. 3 ст. 69 КК РФ, якщо хоча б один із злочинів, вчинених за сукупністю, являється тяжким або особливо тяжким злочином, відтак остаточне покарання призначається шляхом часткового або повного складання покарань. При цьому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі не може перевищувати більш ніж наполовину максимальний строк покарання у вигляді позбавлення волі, передбачений за найбільш тяжкий із вчинених злочинів
Відповідно до діючого Кримінального кодексу України, ч. 1 та ч. 2 ст.70 передбачено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинне вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
Згідно з ч. 5 ст. 610 КПК України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що призначене ОСОБА_3 за вироком Олександрівського міського суду Володимирської області від 13.05.2019 покарання у вигляді 6 років 9 місяців позбавлення волі, за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 210 та ч. 5 ст. 228.1 КК РФ, за своїм видом і тривалістю є сумісним із законодавством України та співвідноситься із заходами примусу, передбаченими нормами КК України за вчинення аналогічних діянь, відтак суд вважає за можливе привести у відповідність із законодавством України вирок Олександрівського міського суду Володимирської області від 13.05.2019 щодо засудженого ОСОБА_3 та вважати останнього засудженим за ч. 1 ст. 255 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі та за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 2 ст. 68 та ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначеного покарання, остаточно визначити до відбування 6 років 9 місяців позбавлення волі.
Керуючись ст. 9 Конституції України, Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21.03.1983), ст.ст. 602, 603, 609, 610 КПК України, ст.ст. 69, 70, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, суд
у х в а л и в :
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести вирок Олександрівського міського суду Володимирської області від 13.05.2019, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ до 6 (шести) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі, у відповідність із законодавством України.
Визначити, що відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним за вироком Олександрівського міського суду Володимирської області від 13.05.2019, передбачена ч. 1 ст. 255 та ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.
Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим:
за ч. 1 ст. 255 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі,
за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань вважати ОСОБА_3 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 9 (дев`ять) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу затримання з 11.11.2017.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 11.11.2017 до 01.08.2019 зарахувати в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом семи днів з моменту її проголошення, а органом, що подав клопотання та засудженим протягом семи днів з моменту її отримання.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1