Справа № 152/626/20
В И Р О К
іменем України

03 липня 2020 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/626/20
Провадження №1-кп/152/63/20

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт від 11.06.2020 року та угоду про примирення від 11.06.2020 року у кримінальному провадженні, що 16.05.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Носиківка Шаргородського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не одруженої, непрацюючої, раніше не судимої,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Шаргородського

відділу Жмеринської

місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

учасника судового провадження:
потерпілого ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 приблизно о 14 годині 04.04.2020 року, перебуваючи на польовій дорозі за с. Носиківка Шаргородського району, помітивши на землі під лавкою сторожової будки мобільний телефон ОСОБА_5 , який, будучи в стані алкогольного сп`яніння, спав на цій же лавці, вирішила викрасти мобільний телефон. Після цього, реалізуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, обвинувачена ОСОБА_3 підійшла до лавки, та, переконавшись, що ОСОБА_5 спить, а за її діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів підійшла та підняла належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Nomi Jump White» із землі, і, викравши його, поклала у свою сумку, після чого розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта №3895/20-21 від 26.05.2020 року, вартість мобільного телефона марки «Nomi Jump White» становить 488 грн.

Своїми злочинними діями обвинувачена ОСОБА_3 заподіяла потерпілому ОСОБА_5 збитків на загальну суму 488 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Під час проведення досудового розслідування 11.06.2020 року між підозрюваною ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 було укладено угоду про примирення у кримінальному провадженні №0000112, яка направлена до суду разом із обвинувальним актом і яка відповідає вимогам ст.471 КПК України.

З означеної угоди від 11.06.2020 року вбачається, що її сторони підозрювана ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000112 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; його правової кваліфікації за ч.1 ст.185 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у вчиненому злочині; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, зазначили про відсутність обтяжуючих покарання обставин; визначили розмір шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_5 внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 в сумі 488 грн. та строк її відшкодування до 01.08.2020 року, а також розмір судових витрат в сумі 490,32 грн., які мають бути сплачені підозрюваною; узгодили призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_3 за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень ( в редакції, що діяла на момент вчинення злочину), та надали згоду на його призначення.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

У відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 зазначила, що вона розуміє: надані їй законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про примирення; характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою; вид покарання, який буде до неї застосований у разі затвердження угоди судом.

Обвинувачена ОСОБА_3 показала, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про примирення та погоджується на призначення покарання, що зазначене в угоді, може реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо відшкодування шкоди потерпілому в сумі 488 грн. та судових витрат на проведення стороною обвинувачення експертизи в сумі 490,32 грн.

Суду обвинувачена ОСОБА_3 показала, що 04.04.2020 року вона поверталася із с. Носиківка в м. Шаргород і за селом на лавці біля сторожки помітила ОСОБА_5 , який спав, будучи в стані алкогольного сп`яніння. На землі під лавкою біля ОСОБА_5 був мобільний телефон останнього, який вона вирішила викрасти. Пересвідчившись у тому, що сторонніх осіб немає, а ОСОБА_5 спить, вона підійшла до лавки, підняла з землі телефон, поклала в сумку і перенесла до себе додому, маючи намір використовувати для власних потреб. Так як викрадений телефон був не кнопковий, а сенсорний, то вона не розібралася в його роботі і він знаходився у неї вдома приблизно один місяць. Коли до неї звернувся поліцейський Шаргородського ВП з приводу крадіжки телефона, то вона його відразу добровільно видала та повідомила про вчинення крадіжки. У вчиненому вона щиро розкаюється, добровільно та активно сприяла розкриттю злочину.

Також, обвинувачена ОСОБА_3 показала, що їй роз`яснено та зрозуміло, що вона має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, і що вона має права, визначені в п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також, зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України, просить затвердити угоду та призначити покарання, узгоджене із потерпілим в угоді про примирення.

Потерпілий ОСОБА_5 , що є стороною угоди про примирення, в підготовчому судовому засіданні показав, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, погоджується із розміром матеріальної шкоди, відповідно до умов угоди, викрадений телефон йому повернуто поліцейськими, а також він погоджується на призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, що вказане в угоді у виді штрафу в сумі 850 грн., і просить затвердити угоду, оскільки вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України.

Прокурор ОСОБА_4 вважає, що угода відповідає нормам КПК України та КК України, сторони угоди не заперечують щодо затвердження угоди, тому вважає, що є підстави для затвердження угоди про примирення між підозрюваною ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 і призначення обвинуваченій узгодженого сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти ноподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вислухавши сторони угоди про примирення обвинувачену ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_4 , перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).
Згідно із ч.3 ст.469 КПК України (в редакції, що діяла на момент вчинення злочину), угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про примирення, дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення злочину), класифікуються як злочин середньої тяжкості.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).
Відповідно до вимог ч.1 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.
Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження (ч.2 ст.474 КПК України).
Зміст угоди про примирення від 11.06.2020 року, укладеної між підозрюваною ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 , відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, що і обвинувачена, і потерпілий ОСОБА_5 розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між підозрюваною ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченої, що виразилися у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вірно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченою ОСОБА_3 наявні, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винної.

При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Так, суд враховує обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченої, тобто, щире каяття, виходячи з правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, з вказаного вище правового висновку вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж досудового розслідування та підготовчого судового засідання обвинувачена визнала вину, добровільно надала показання про факти та обставини вчинення злочину, що свідчить про наявність належної критичної оцінки обвинуваченою своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Також, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд враховує таку обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченої, як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачена впродовж досудового розслідування та в підготовчому засіданні визнала вину, надавала показання щодо своєї злочинної діяльності, механізму вчинення злочину, що свідчить про наявність активного сприяння розкриттю злочину.

Крім того, суд враховує відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_3 обставин.

При цьому, суд вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_3 , що вона має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження і потерпілому їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту, а також потерпілим їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження і потерпілий вважають, що угода про примирення відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.

При цьому обвинувачена ОСОБА_3 надала суду показання, з яких вбачається, що вона визнає себе винуватою у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у обвинувальному акті.

Потерпілий ОСОБА_5 із розміром шкоди в сумі 488 грн. та порядком її відшкодування погоджується.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про примирення, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між підозрюваною ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 , підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину), а саме: на підставі п.1 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні.

Такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Так, ч.1 ст.5 КПК України встановлено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Частинами 1, 2, 3 ст.5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Підпунктами 5, 6 п.4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» встановлено, що обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України; у кримінальних провадженнях про злочини, які визначено як кримінальні проступки, що на день набрання чинності цим Законом призначені до судового розгляду чи перебувають на його розгляді, судовий розгляд здійснюється судом на загальних підставах з урахуванням вимог статей 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України.

Означене кримінальне провадження про злочин, який визначено як кримінальний проступок, на день набрання чинності вказаним вище Законом перебуває на розгляді суду, у зв`язку із чим судовий розгляд здійснюється на загальних підставах.

Крім того, редакція у вказаному вище Законі абзацу другого частини першої статті 185 КК України посилює кримінальну відповідальність по штрафу як виду покарання, тому, в силу вимог ст.5 КК України, не має зворотної дії в часі.

Також, враховуючи, що підстав для відмови у затвердженні угоди немає, то повернення обвинувального акту та угоди про примирення прокуророві в порядку, встановленому підпунктом 5 п.4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» погіршуватиме як становище обвинуваченої та порушить її право на захист, так і порушить права потерпілого, які примирилися, досягли згоди щодо обставин кримінального правопорушення.

З огляду на аналіз вище наведеного законодавства, обвинуваченій слід призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Крім того, відповідно до вимог ст.314 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про обрання обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Мобільний телефон марки «Nomi Jump White», який визнано речовим доказом, приєднано до матеріалів кримінального провадження і передано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 до вирішення кримінальної справи (а.с.21, 22), слід, відповідно до вимог ст.100 КПК України, повернути законному володільцю потерпілому ОСОБА_5 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 26.05.2020 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №3895/20-21, вартість експертизи становить 490,32 грн. (а.с.27).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 490,32 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 .

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.122, 124, 373-376, 471, 473-475 КПК України (в редакції, що діяли на момент вчинення злочину), ст.ст.65-67, ч.1 ст.185 КК України (в редакції, що діяли на момент вчинення злочину), суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 11.06.2020 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 16.05.2020 року, про примирення між підозрюваною ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою призначити їй узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не застосовувати.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Nomi Jump White» залишити у власності законного володільця потерпілого ОСОБА_5 .

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 490 (чотириста дев`яносто) гривень 32 (тридцять дві) копійки за проведення товарознавчої експертизи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1