Справа № 127/2104/16-к
Провадження № 1-кп/127/298/18

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0006155 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з загальною середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 14.09.2015 близько 20.00 год., знаходячись у салоні свого автомобіля, припаркованого поблизу будинку № 8 по вул. Некрасова у м. Вінниці, помітив ОСОБА_7 , який разом з ОСОБА_8 , її сином ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проходив неподалік автомобіля ОСОБА_4 .
У цей час у ОСОБА_4 на ґрунті тривалих неприязних стосунків із ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на нанесення останньому тілесних ушкоджень. Реалізовуючи даний умисел, з мотивів особистої неприязні, розуміючи настання наслідків у виді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 вийшов зі свого автомобіля, підійшов до потерпілого ОСОБА_7 та наніс йому один удар головою у ділянку носа, від чого потерпілий зігнувся. Далі ОСОБА_4 наніс удар коліном у область грудей ОСОБА_7 та штовхнув потерпілого в бік свого припаркованого автомобіля, внаслідок чого останній впав на землю. Проте обвинувачений також не втримав рівновагу та впав разом з ОСОБА_7 на землю, опинившись таким чином зверху на останньому, та почав наносити хаотичні удари кулаками в обличчя та по тулубу потерпілого. ОСОБА_7 , намагаючись захиститись від нанесення ударів, закривався руками, в ході чого йому було нанесено ОСОБА_4 удари також по рукам.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_7 отримав наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму струс головного мозку, забій м`яких тканин ділянки носа, забій (пошкодження зовнішньої бокової зв`язки) лівого колінного суглобу, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 1909 від 29.12.2015 відносяться до легких тілесних ушкоджень, та закритого перелому-вивиху нігтьової фаланги 5-го пальця лівої кисті з переломами основи нігтьової фаланги і голівки середньої фаланги пальця, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 1909 від 29.12.2015 відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав. Пояснив суду, що він є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_9 , який проживає із його колишньою дружиною ОСОБА_8 . Відповідно до рішення Служби у справах дітей Вінницької міської ради йому виділено певні дні для можливості зустрічатись із сином та приймати участь у його вихованні, однак колишня дружина зі своїми родичами чинить йому перешкоди. Із ОСОБА_7 до вказаних подій він кілька разів зустрічався біля школи, у якій навчається його син. Того дня, а саме 14.09.2015 року, він приїхав на своєму автомобілі до будинку, у якому проживає його колишня дружина із їх сином для зустрічі з останнім. Через деякий час він побачив, що із сусіднього будинку вийшли колишня дружина зі своєю матір`ю, сусідкою та ОСОБА_7 , який за руку вів його сина ОСОБА_12 . Коли вони наблизились до його автомобіля, він вийшов із салону їм назустріч, маючи на меті поспілкуватись із сином, однак ОСОБА_7 без попередження накинувся на нього та почав наносити йому численні удари. Оскільки ОСОБА_7 був вищий за нього на зріст, він почав відступати до свого автомобіля, де перечепившись за бордюр, вони разом із останнім впали на землю, де продовжили деякий час боротьбу, в ході якої він лише захищався. В цей час до них підбігли його колишня дружина ОСОБА_8 , її матір ОСОБА_11 , які також почали наносити йому удари руками та ногами. Після того, як бійка закінчилась, він через деякий час змушений був звернутись до лікарні за медичною допомогою. Згодом він звернувся до правоохоронних органів із заявою з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , однак через деякий час кримінальне провадження було закрите, на його думку, безпідставно.
Таким чином, ОСОБА_4 вважає, що даний конфлікт було ініційовано саме ОСОБА_7 , який перешкоджав його зустрічам із сином, а тілесні ушкодження нанесли саме йому, а не потерпілому.
Цивільний позов поданий ОСОБА_7 не визнав у повному обсязі.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 повідомив суду, що він є цивільним чоловіком ОСОБА_8 , та на час конфлікту він проживав з останньою спільно, як одна сім`я, і відповідно доглядав її дитину ОСОБА_12 . Потерпілий зазначив, що йому відомо про конфлікти між батьками з приводу спілкування з дитиною. Попередньо він кілька разів бачив ОСОБА_4 біля школи, де навчався син його дружини ОСОБА_13 . 14.09.2015 року до ОСОБА_8 прийшла сусідка ОСОБА_10 , яка запропонували піти до неї аби подивитись кошеня. Коли вони всі разом вийшли з будинку та пішли дивитись кошеня, то біля будинку помітили припаркований автомобіль ОСОБА_4 . ОСОБА_7 повідомив, що через деякий час вони повертались додому і він вів за руку ОСОБА_13 (сина ОСОБА_4 ). В цей час ОСОБА_4 вискочив зі свого автомобіля та без попередження наніс перший удар головою йому в обличчя, потім коліном у груди, а в подальшому штовхнув і збив з ніг, внаслідок чого він впав назад і на землю. Після чого ОСОБА_4 сів на нього зверху та почав хаотично наносити удари по голові, обличчю, тулубу та по рукам, якими він захищався, виставивши перед собою. Потерпілий зазначив, що все відбувалось зненацька і швидко, а також в цей час він відчув біль у лівій руці. В подальшому ОСОБА_8 та її мати підбігли до них та відтягнули ОСОБА_4 від нього. Потерпілий зазначив, що обвинувачений погрожував йому також електрошокером. Потім хтось із присутніх викликав поліцію, ОСОБА_4 злякався і лише тоді припинив наносити удари. Згодом було викликано швидку медичну допомогу. Потерпілий зазначив, що до вказаних подій у нього не було ніяких тілесних ушкоджень, а після нанесення йому ОСОБА_4 побоїв у нього в тому числі було діагностовано перелом пальця лівої руки, струс головного мозку, внаслідок чого він провів в лікарні 21 день.
Поданий цивільний позов підтримав у повному обсязі із врахуванням збільшених позовних вимог.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що обвинувачений ОСОБА_4 є її колишнім чоловіком. 14.09.2015 вона разом з сином та колишнім чоловіком ходили в КЗ «Плеяду». Після того як вони повернулись додому ОСОБА_4 поїхав додому. Того ж дня, близько 17 години, прийшла її подруга ОСОБА_10 , яка повідомила що взяла котика і запропонувала його подивитись. Тому ОСОБА_8 разом із сином, ОСОБА_7 , який є її цивільним чоловіком та мамою пішли до ОСОБА_10 подивитись на котика. Виходячи з будинку побачила навпроти ОСОБА_4 , який сидів в салоні свого автомобіля, а потім поїхав за ними на невеликій швидкості. Повертаючись від ОСОБА_10 , ОСОБА_7 з сином йшли трохи попереду неї. Коли вони проходили повз припаркований автомобіль ОСОБА_4 , останній зненацька вискочив з салону автомобіля, нецензурно висловлюючись на адресу ОСОБА_7 одразу вдарив його головою в обличчя, потім нахиливши потерпілого донизу, вдарив коліном в тулуб останнього, після чого ОСОБА_4 штовхнув його в бік автомобіля. В подальшому ОСОБА_7 впав на землю, а обвинувачений, знаходячись на ньому зверху, продовжував наносити численні удари ОСОБА_7 . Свідок зазначила, що ОСОБА_4 наносив удари руками і ногами, а потерпілий весь час закривався руками. ОСОБА_4 при цьому весь час кричав та ображав ОСОБА_7 . Свідок зазначила, що вона разом з мамою намагались припинити нанесення ударів ОСОБА_4 , тому останній дістав електрошокер, який він потім викинув подалі від себе. В цей час на вулицю вибіг батько свідка ОСОБА_8 аби припинити бійку. Після чого вони викликали поліцію. Свідок зазначила, що в ОСОБА_7 після бійки на обличчі були кров та садна, розірвана сорочка, болів палець на лівій руці. Крім того свідок повідомила суду, що ОСОБА_7 до цієї події не скаржився на болі.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_8 , з якою вони товаришують. Того дня вона прийшла до ОСОБА_8 та запросила до себе останню з її сім`єю подивитись на кошеня. Ще як йшла до ОСОБА_8 , то бачила ОСОБА_4 в машині під їхнім будинком, про що її повідомила. Свідок зазначила, що коли всі разом йшли до неї, то автомобіль ОСОБА_4 їхав за ними на невеликій швидкості. Після того як у неї погрались з кошеням, свідок вийшла провести своїх гостей. Повертаючись додому, ОСОБА_7 вів дитину за руку, ОСОБА_8 йшла трохи позаду. Свідок зазначила, що коли вони проходили повз автомобіль ОСОБА_4 , останній вискочив та почав нецензурно лаятись до ОСОБА_7 , вимагаючи при цьому аби останній припинив тримати за руку його сина. Потім одразу вдарив головою потерпілого в ніс, від чого ОСОБА_7 зігнувся. Наступний удар ОСОБА_4 здійснив коліном в груди, від чого потерпілий впав на капот автомобіля а потім на землю. ОСОБА_4 був зверху над ОСОБА_7 та продовжував наносити удари останньому по голові, по тілу. В ОСОБА_7 після першого удару була кров на обличчі, він лише закривався руками. Свідок повідомила, що вона під час цієї події знаходилась на відстані приблизно 10 метрів, разом з тим вона бачила усі обставини. Свідок вказала, що дитина весь час кричала: «папа не бий Валєру». В цей час ОСОБА_4 дістав з кишені електрошкер і нажав його коли діставав. В подальшому свідок бачила, як обвинувачений викинув шокер, про що потім повідомили поліцію. Крім того, свідок зазначила, що вона не бачила аби ОСОБА_14 бив ОСОБА_4 . ОСОБА_10 вказала, що бійку припинили ОСОБА_15 та її мати.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що вона є мамою ОСОБА_8 . Свідок повідомила, що в той час як вони разом з ОСОБА_8 та її сім`єю йшли до сусідки, автомобіль ОСОБА_4 стояв біля їхнього будинку, а згодом почав рухатись за ними. Потім, коли повертались, ОСОБА_4 вискочив зі свого автомобіля і почав бити ОСОБА_7 , разом з тим нецензурно висловлюючись на адресу потерпілого. Перший удар він наніс головою в обличчя, а потім вдарив коліном в тулуб потерпілого, після чого ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_7 на автомобіль, від чого останній з`їхав на землю. Перебуваючи зверху на потерпілому, обвинувачений продовжував бити ОСОБА_7 . Свідок зазначила, що коли ОСОБА_4 наносив удари, потерпілий весь час закривався руками, а обвинувачений при цьому весь час кричав та ображав ОСОБА_7 . Свідок зазначила, що вона разом з її донькою намагались припинити нанесення ударів ОСОБА_4 .
У судовому засіданні, в присутності його батьків, був допитаний малолітній свідок ОСОБА_9 , який є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Даний свідок повідомив суду, що він бачив як батько вискочив з автомобіля і одразу почав бити ОСОБА_16 . Спочатку вдарив головою в ніс, а потім наносив удари, під час яких збив його на землю. ОСОБА_9 повідомив суду, що ОСОБА_17 оборонявся, захищаючись руками. Свідок зазначив, що мама і бабуся розбороняли батька та ОСОБА_18 . ОСОБА_9 зазначив, що під час бійки батько обзивав ОСОБА_16 . Свідок зазначив, що коли вони поїхали в лікарню до Валєри, він бачив у нього гіпс на руці, синці, а також говорили, що в нього струс мозку.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 повідомив суду, що він є однокласником та давнім знайомим ОСОБА_4 . Свідок повідомив суду, що він з ОСОБА_4 бачились біля будинку культури «Хімік» та попередньо домовився про зустріч. ОСОБА_20 говорив, що хоче побачити сина. Свідок, проїжджаючи на велосипеді від трамвайної колії по Фрунзе в напрямку б/к «Хімік» по тротуару, побачив автомобіль ОСОБА_4 , який стояв через дорогу від нього біля гуртожитку. Трохи проїхавши, став і чекав ОСОБА_21 , але він не підійшов. Свідок стояв на відстані приблизно 15 - 30 метрів через дорогу від автомобіля ОСОБА_4 . Свідок ОСОБА_19 не зміг пояснити причину запланованої зустрічі з ОСОБА_4 .
Свідок повідомив, що ОСОБА_22 вийшов з автомобіля і пройшов кілька метрів в напрямку під`їзду гуртожитку, до нього в цей час підійшов чоловік, якого він раніше не бачив. ОСОБА_4 та невідомий йому чоловік розмовляли. Спочатку було тихо, а потім ОСОБА_20 ніби відскочив, а невідомий чоловік почав «насідати» на ОСОБА_23 . В той же час, свідок визнав, що не бачив хто саме і кому наносив удари, оскільки кругозір йому закривав автомобіль ОСОБА_4 , а також з урахуванням тієї обставини, що на вулиці вже сутеніло. Свідок вказав, що бачив ОСОБА_4 і невідомого йому чоловіка з-за автомобіля лише на рівні плечей та голови, поки вони не впали на дорогу. Хто перший почав бійку свідок не бачив. Хто ще був присутній свідок також не пам`ятає.
Крім показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, судом досліджувались надані стороною обвинувачення під час судового розгляду, як докази вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину, наступні документи:
- витяг з кримінального провадження № № 0006155 про внесення відомостей про вчинення злочину до ЄРДР 15.09.2015 року, згідно яких 14.09.2015 приблизно о 20.00 год. громадянин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Вінниця, вул. Некрасова, 8 на грунті раптово виниклих неприязних відносин наніс тілесні ушкодження громадянину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.09.2015 ОСОБА_7 ;
- висновок експерта №1909 від 29.12.2015 року, відповідно до якого на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_7 , 1969 р.н., та відповідно до Медичної карти стаціонарного хворого, у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - струс мозку, забій м`яких тканин ділянки носу, закритий переломо-вивих нігтьової фаланги 5-го пальця лівої кисті з переломами основи нігтьової фаланги і голівки середньої фаланги пальця, забій (пошкодження зовнішньої бокової зв`язки) лівого колінного суглобу. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення судово-медичної експертизи - 14.09.2015 року, не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать: - закритий переломо-вивих нігтьової фаланги 5-го пальця лівої кисті з переломами основи нігтьової фаланги і голівки середньої фаланги пальця - до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером потягло тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п.2.2.1. «в» «Правил судово-медичного визначення ступення тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.); - закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забій м`яких тканин ділянки носу, забій (пошкодження зовнішньої бокової зв`язки) лівого колінного суглобу - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.). Характер і локалізація виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень свідчать про травматичні дії в ділянку голови, лівої кисті і лівого колінного суглобу, що за механізмом утворення узгоджуються з обставинами, відображеним у протоколі допиту потерпілого ОСОБА_7 від 15.09.2015 року: « .. удар головою в ніс… удар рукою в голову. Намагаючись захиститись я підставив ліву руку. Після вказаного ми впали на землю і почали боротьбу…»;
- протокол проведення слідчого експерименту від 25.12.2015 з ілюстраціями до протоколу, за участю потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до якого останній повідомив, що він 14.09.2015 року в супроводі своєї цивільної дружини ОСОБА_8 , її неповнолітнього сина ОСОБА_9 , а також ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , близько 20.00. год. вийшов на вулицю, з під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Потерпілий зазначив, що на той час на дворі вже стемніло. Поруч з будинком знаходився автомобіль колишнього чоловіка ОСОБА_8 ОСОБА_4 . Проходячи в супроводі своїх друзів повз автомобіль ОСОБА_4 , останній зненацька вискочив з машини і в грубій формі запитав чому ОСОБА_7 тримає за руку його дитину. Після цього ОСОБА_4 швидко наблизився до потерпілого та нічого не пояснюючи наніс йому зненацька удар в область обличчя (носу). Від вказаного удару у потерпілого ОСОБА_7 з носу почала йти кров. Але незважаючи на це ОСОБА_4 скориставшись розгубленим положенням потерпілого ОСОБА_7 наніс йому ще один удар в область грудей. Після вказаних дій ОСОБА_4 схопив потерпілого ОСОБА_7 та штовхнув останнього у бік свого автомобіля, який знаходився поруч. Внаслідок цього потерпілий ОСОБА_7 не втримався на ногах та впав на землю на проїзну частину вулиці Некрасова м. Вінниці. Відразу після цього ОСОБА_4 наблизився до нього, заліз на нього зверху та почав наносити удари руками в область грудей та обличчя потерпілого ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_7 почав чинити опір ОСОБА_4 в результаті чого вони почали боротися на землі. Через декілька секунд по тому ОСОБА_8 та ОСОБА_11 підбігли до потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і розтягли їх в різні боки;
- протокол проведення слідчого експерименту від 28.12.2015 з ілюстраціями до протоколу, за участю свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що 14.09.2015 року вона разом зі своєю. Подругою ОСОБА_8 , її сином ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 близько 20.00 год. вийшла з під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Свідок зазначила, що на той момент на дворі вже стемніло. Вийшовши на вулицю свідок ОСОБА_10 помітила, що поруч з її будинком знаходиться автомобіль колишнього чоловіка ОСОБА_8 ОСОБА_4 . Коли вже всі разом проходили повз автомобіль ОСОБА_4 , останній вискочив з нього, та в подальшому повідомила усі ті ж обставини, що й потерпілий ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту з останнім;
- протокол проведення додаткового слідчого експерименту від 20.01.2016 з ілюстраціями до протоколу, за участю потерпілого ОСОБА_7 , згідно якого уточнено механізм нанесення ударів (тілесних ушкоджень) у той момент, як ОСОБА_4 перебував зверху над ОСОБА_7 , а останній знаходився на землі. Так слідчим експериментом встановлено, що 14.09.2015 року близько 20.00 год. після того як громадянин ОСОБА_4 штовхнув його у бік автомобіля, потерпілий не втримався на ногах та впав на землю, таким чином опинившись на проїзній частині вул. Некрасова в м. Вінниці. Після цього ОСОБА_4 заліз зверху на потерпілого ОСОБА_7 та почав наносити йому удари в область голови та грудей. Потерпілий намагався захищатися від ударів ОСОБА_4 руками, зокрема закривався лівою рукою. Після цього потерпілий ОСОБА_7 та ОСОБА_4 почали боротися на землі, поки їх не розтягнули. Внаслідок вказаної боротьби у потерпілого частково знявся одяг;
- протокол проведення додаткового слідчого експерименту від 21.01.2016 з ілюстраціями до протоколу, за участю свідка ОСОБА_10 , згідно якого уточнено механізм нанесення ударів (тілесних ушкоджень) ОСОБА_7 у той момент, як він знаходився на землі, а ОСОБА_4 перебував зверху над ним, які викладені також у протокол проведення додаткового слідчого експерименту від 20.01.2016 за участю потерпілого ОСОБА_7 .
Крім того судом було досліджено письмові докази, надані стороною захисту, а саме:
- копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.09.2015 ОСОБА_4 ;
- копія витягу з кримінального провадження № 0006154;
- копію висновку судово-медичного експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №1341 від 13.10.2015 стосовно тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ;
- копію висновку судово-медичного експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №434 від 10.05.2017, стосовно тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ;
- постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 03.06.2016 року;
- копія рішення ЛКК КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 10.12.2014 року;
- копії дублікату квитанцій про сплату аліментів ОСОБА_4 з серпня по грудень 2019 року.
Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведена досудовим розслідуванням та знайшла повне підтвердження в ході судового розгляду, з огляду на наступне.
Згідно показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повністю узгоджуються між собою, вони пішли до ОСОБА_10 подивитись на кошеня. Виходячи з будинку, навпроти побачили ОСОБА_4 , який сидів в автомобілі, а згодом на невеликій швидкості поїхав за ними. Повертаючись від ОСОБА_10 , ОСОБА_7 з Павловським Денисом йшли попереду. Проходячи повз автомобіль ОСОБА_4 , останній різко вискочив та почав нецензурно висловлюватись на адресу ОСОБА_7 та одразу вдарив його головою в обличчя. Потім нахиливши потерпілого, вдарив його коліном в тулуб, потім штовхнув його на автомобіль, після чого ОСОБА_7 впав на землю. В подальшому будучи зверху на потерпілому, обвинувачений продовжував бити ОСОБА_7 . Під час нанесення ОСОБА_4 ударів, потерпілий весь час закривався руками, а обвинувачений продовжував кричати та ображати. Свідок ОСОБА_8 разом зі свідком ОСОБА_11 намагались припинити нанесення ударів ОСОБА_4 .
Вказані показання також повністю узгоджуються з показання малолітнього свідка ОСОБА_9 , який знаходився безпосередньо біля ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , оскільки останній тримав дитину за руку.
Показання даних свідків суд оцінює як правдиві, та такі, що відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з показаннями потерпілого.
Показання свідка ОСОБА_19 суд оцінює критично, свідок під час допиту в судовому засіданні постійно плутався, повідомляв суперечливі показання, будь-яких суттєвих обставин для встановлення істини по справі він повідомити суду не зміг. Так, вказаний свідок повідомив суду, що вони є однокласниками з ОСОБА_4 , і товаришують до цього часу. Свідок зазначив, що він з ОСОБА_4 домовився про зустріч, в подальшому він приїхав на зустріч, побачив автомобіль ОСОБА_4 , який стояв через дорогу від нього біля гуртожитку та зупинився зачекати ОСОБА_21 , який до нього так і не підійшов. Щодо факту нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, свідок зазначив, що нічого повідомити не може, оскільки стояв через дорогу на відстані приблизно 15 - 30 метрів від автомобіля ОСОБА_4 . Бачив лише, як до ОСОБА_4 підійшов невідомий йому чоловік та вони розмовляли. Спочатку було тихо, а потім ОСОБА_20 ніби відскочив, а невідомий чоловік почав «насідати» на ОСОБА_23 . Разом з тим, свідок зазначив, що не бачив, хто саме і кому наносив удари, оскільки кругозір йому закривав автомобіль ОСОБА_4 , а також з урахуванням того, що уже були сутінки. Свідок вказав, що бачив ОСОБА_24 і невідомого йому чоловіка з-за автомобіля лише на рівні плечей та голови, поки вони не впали на дорогу. Хто перший почав бійку свідок не бачив. Хто ще був присутній свідок також не пам`ятає.
Вина обвинуваченого в сукупності з іншими доказами підтверджується даними висновку експерта №1909 від 29.12.2015 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - струс мозку, забій мяких тканин ділянки носу, закритий переломо-вивих нігтьової фаланги 5-го пальця лівої кисті з переломами основи нігтьової фаланги і голівки середньої фаланги пальця, забій (пошкодження зовнішньої бокової зв`язки) лівого колінного суглобу. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення судово-медичної експертизи - 14.09.2015 року, не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать: - закритий переломо-вивих нігтьової фаланги 5-го пальця лівої кисті з переломами основи нігтьової фаланги і голівки середньої фаланги пальця - до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером потягло тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п.2.2.1. «в» «Правил судово-медичного визначення ступення тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.); - закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забій м`яких тканин ділянки носу, забій (пошкодження зовнішньої бокової зв`язки) лівого колінного суглобу - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.). Характер і локалізація виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень свідчать про травматичні дії в ділянку голови, лівої кисті і лівого колінного суглобу, що за механізмом утворення узгоджуються з обставинами, відображеним у протоколі допиту потерпілого ОСОБА_7 від 15.09.2015 року: « .. удар головою в ніс… удар рукою в голову. Намагаючись захиститись я підставив ліву руку. Після вказаного ми впали на землю і почали боротьбу…».
Отримані тілесні ушкодження, які потягли тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я та за цими ознаками віднесені до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, виявлені на пальці лівої кисті.
Згідно обвинувального акту, відповідно до показань потерпілого та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_4 наніс потерпілому один удар головою у ділянку носа, від чого потерпілий зігнувся. Далі ОСОБА_4 наніс удар коліном у область грудей ОСОБА_7 та штовхнув потерпілого в бік свого припаркованого автомобіля, після чого потерпілий впав на землю. Проте обвинувачений також не втримав рівновагу та впав разом з ОСОБА_7 на землю, опинившись таким чином зверху на останньому, та продовжив наносити хаотичні удари кулаками в обличчя та по тулубу потерпілого. В цей час ОСОБА_7 , намагаючись захиститись від нанесення ударів, закривався руками, в ході чого йому було нанесено ОСОБА_4 удари, в тому числі по рукам.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що отримані ОСОБА_7 тілесні ушкодження, в тому числі і перелом 5-ого пальця лівої кисті, були отримані ним під час нанесення йому ударів ОСОБА_4 14.09.2015 року, коли він захищаючись від обвинуваченого, впав на землю та виставляв перед собою руки для захисту від численних ударів нападника.
Крім того, судом були досліджені в судовому засіданні письмові докази, а саме: витяг з рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №2370 від 30.10.2014 та копію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2016, якими встановлено порядок участі громадянина ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_9 .
Дані письмові до докази підтверджують, що конфлікт щодо виховання дитини в ОСОБА_4 та ОСОБА_8 існує досить давно.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив суду, що він проживав з ОСОБА_8 та її сином однією сім`єю.
Вищевказані обставини переконують суд, що на ґрунті тривалих неприязних стосунків із ОСОБА_7 , з мотивів особистої неприязні, у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на нанесення останньому тілесних ушкоджень, реалізовуючи який, обвинувачений діяв умисно та розумів настання наслідків у виді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого та бажав їх настання.
Крім того, згідно даних висновку судово-медичного обстеження від 15.09.2015 року ОСОБА_4 , який мав серед інших тілесні ушкодження у вигляді садна в центральній частині лобної ділянки, що підтверджують механізм нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 у виді удару головою в обличчя потерпілого.
Надані в судовому засіданні показання обвинуваченого ОСОБА_4 суд оцінює критично, оскільки не узгоджуються з показаннями усіх свідків, потерпілого та письмовими доказами, зокрема висновками судово-медичних експертиз як потерпілого так і самого обвинуваченого.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 про його невинуватість у скоєнні інкримінованого йому злочину суд розцінює їх як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи та спрямовані на уникнення відповідальності за скоєне.
Крім того показання обвинуваченого ОСОБА_4 спростовуються послідовними показами потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 наданими ними під час проведення слідчих експериментів.
Відповідно до положень статті 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, наслідками у виді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження та причинним зв`язком між зазначеними діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини прямим або непрямим умислом, коли умисел винного спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяне тілесне ушкодження середньої тяжкості.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи, показання обвинуваченого, потерпілого, свідків та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового слідства, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого.
Зокрема ту обставину, що ОСОБА_4 відповідно до характеристики МКП «ЖЕК-5» за №273 від 24.09.2015 року характеризується позитивно, за час проживання за адресою: АДРЕСА_1 будь-яких скарг на його поведінку не надходило.
Згідно висновку КП ВОНД «Соціотерепія» № 2779 від 20.10.2015 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на диспансерному наркологічному обліку в даній установі не перебуває.
Відповідно до довідки КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» № 20/5313 від 22.10.2015 року ОСОБА_4 за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення станом на 19.10.2015 року не значиться. Подана інформація не відображає реальний стан психічного здоров`я особи.
Відповідно до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_25 розірвано шлюб.
Згідно свідоцтва про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 11.01.2006 року серія - НОМЕР_1 , ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Судом також досліджено витяг з рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №2370 від 30.10.2014 та копію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2016, якими встановлено порядок участі громадянину ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відповідні дні та години.
Відповідно до матеріалів досудової доповіді від 12.06.2018 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого, враховуючи його особистість, спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, можливе без позбавлення волі або обмеженні волі та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Суд враховує конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який вину у вчиненні злочину не визнав, у вчиненому не розкаявся. Відтак суд вважає, що для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, буде необхідним і достатнім покарання у виді обмеження волі на певний строк, в межах санкції відповідної статті КК України.
Частиною 1 статті 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Частиною 3 цієї ж статті визначено, що суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Відповідно до ст. 75 КК України, врахувавши тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Потерпілим ОСОБА_7 04.07.2018 подано до суду уточнену позовну заяву, яка була прийнята судом до розгляду в межах кримінального провадження та відповідно визнано його цивільним позивачем.
Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_7 у порядку ст. ст. 127-129 КПК України цивільний позов з урахуванням збільшення позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення на його користь завданої злочином матеріальної шкоди у розмірі 3146,46 грн., моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. та понесені витрати за надання правової допомоги, суд приймає до уваги положення ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, а також те, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, внаслідок неправомірних дій останнього, ОСОБА_7 була завдана матеріальна та моральна шкода, а також останнім було здійснено витрати на правову допомогу.
Дослідивши надані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 завданої злочином майнової шкоди знайшли часткове підтвердження в ході судового розгляду та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме квитанціями на придбання медикаментів, на загальну суму 3138 гривень 84 копійки, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Крім того, в підтвердження матеріальної шкоди, суду надані квитанції про сплати пожертвувань, які не підлягають стягненню з ОСОБА_4 , оскільки дані витрати не підтверджують лікування потерпілого, а є благодійною допомогою.
Приймаючи до уваги позицію викладену у постанові пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, внаслідок вчиненого ОСОБА_4 злочину, потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в безпричинному та зухвалому нанесенні тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я, що у свою чергу призвело до нервових переживань та моральних страждань. Судом враховано глибину і тривалість моральних страждань, тяжкість вимушених змін у житті потерпілого ОСОБА_7 , що призвело до тривалих змін звичних умов його життя. Також просив врахувати тривалий розгляд даного кримінального провадження. Суд, виходячи з принципів виваженості, розумності й справедливості, враховуючи принцип співмірності завданої шкоди заявленій до відшкодування сумі моральної шкоди, вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 є такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 10 000,00 гривень, які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , а цивільний позов в цій частині підлягає задоволенню.
Щодо вирішення цивільного позову у частині стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного висновку.
Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.
В підтвердження понесених потерпілим ОСОБА_7 витрат на правову допомогу адвокатом ОСОБА_6 було надано квитанцію №4/16 від 22.02.2016 року про оплату правової допомоги на суму 5000 гривень, квитанцію № 48/15 від 19.09.2015 року про оплату правової допомоги на суму 5000 гривень, квитанцію №25/16 від 21.09.2016 року про оплату правової допомоги на суму 2100 гривень, квитанцію № 10/04 від 12.04.2018 року про оплату правової допомоги на суму 8000 гривень та ордер серії ВН №017093 від 17.02.2016 року.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та підтверджуються належними доказами.
Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 187/291/17, під час вирішення в межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених Кримінальним Процесуальним Кодексом України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65 67, 75, 76, 122 КК України, ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 3138 гривень 84 копійки у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, 10 000 гривень моральної шкоди, 20 100 гривень за надання правової допомоги.
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: