Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
03 березня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Луцький слідчий ізолятор кримінальне провадження № 0003880 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полонка Луцького району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора - ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2019 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено покарання сім років позбавлення волі.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з моменту його фактичного затримання 20.10.2018 року. Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироку законної сили залишено попередній тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його перебування під вартою, починаючи з 20.10.2018 року до вступу вироку в законну силу із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та скасовано арешт на майно, накладений ухвалами слідчих суддів Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2018 року.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 20 жовтня 2018 року близько 12.00 год, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту із потерпілою ОСОБА_9 , що виник на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останній один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя, від якого ОСОБА_9 впала. В подальшому ОСОБА_9 умисно наніс лежачій ОСОБА_9 декілька ударів кулаком правої руки в ділянку обличчя та декілька ударів кулаком правої руки в ділянку тулуба, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, у вигляді забою головного мозку з крововиливами під його оболонки субдурального та субарахноїдального характеру з ерозивним ушкодженням м`яких мозкових оболонок, від яких ОСОБА_9 померла на місці події.

У поданій апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , не оспорюючи факту нанесення ним ОСОБА_9 ударів кулаком, вказує, що в діях ОСОБА_5 , який раніше не судимий, щиро розкаявся, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем роботи, тобто, має тісні соціальні зв`язки, вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України вбивство, вчинене через необережність. Зазначає, що фактичні обставини справи, на її думку, не відповідають висновкам суду першої інстанції, зокрема, щодо з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, який не бажав смерті дружини, кількості нанесених ним ударів та самого механізму нанесення. Доводить, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що смерть ОСОБА_9 могла настати і внаслідок падіння та травм, які були отримані останньою задовго до смерті.

Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити ОСОБА_5 покарання з врахуванням всіх його пом`якшуючих обставин у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпіла ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленою про день і час розгляду апеляційної скарги, надіслала письмове клопотання, у якому просить проводити розгляд скарги, яку підтримує, у її відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта ОСОБА_7 щодо перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України з призначенням йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, обвинуваченого ОСОБА_5 , який просить пом`якшити призначене покарання, думку прокурора щодо законності вироку і залишення без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим та належно вмотивованим.

Покликання захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо неправильного застосування кримінального закону, як і твердження обвинуваченого ОСОБА_5 при апеляційному розгляді щодо відсутності умислу спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, спростовуються зібраними у справі доказами, перевіреними судом першої інстанції.
Як слідує з технічного носія інформації перебігу судового слідства, обвинувачений ОСОБА_5 , повністю визнавши свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, щиро розкаюючись у скоєному, підтвердив факт розпиття 20.10.2018 року в ранковий час ним та його дружиною ОСОБА_9 алкогольних напоїв та характер і механізм завданих тілесних ушкоджень потерпілій.

Зазначив, що перший удар кулаком правої руки наніс ОСОБА_9 в обличчя, від якого вона впала, інші удари наносив кулаком руки по лежачій на підлозі дружині в область обличчя та грудної клітки. Більш детальні фактичні обставини в той день не пам`ятає, оскільки був в стані сп`яніння, але стверджує, що крім нього і ОСОБА_9 у квартирі нікого не було.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 20 жовтня 2018 року з фототаблицями ( т. 1 а.с. 107-133), в квартирі АДРЕСА_2 було виявлено труп ОСОБА_9 з численними тілесними ушкодженнями у вигляді зовнішніх видимих гематом на обличчі, чолі, носі, щоках, в ділянці очей та тулубі.
При проведенні 21 жовтня 2018 року з дотриманням норм КПК України слідчого експерименту ( т. 1 а.с. 170-174), протокол якого досліджено судом першої інстанції, ОСОБА_5 за участю захисника стверджував, що спочатку наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_9 , від якого вона впала головою в напрямку вікна на спину, при цьому в сторонні предмети (меблі) не вдарялася та не намагалася за щось схопитись задля уникнення падіння. Після цього вказав, що коли дружина вже лежала на підлозі він наніс їй ще три удари кулаком правої руки по голові, а саме в ліву, праву та лобну ділянки, після чого одразу продовжив наносити удари кулаком правої руки в ділянку грудної клітки (близько 5-6 ударів). Під час нанесення ударів дружина була в свідомості та активно захищалася руками, а потім почала хрипіти. Після побиття дружини він ліг на ліжко в тій же кімнаті і заснув, а, прокинувшись, виявив дружину мертвою ( т. 1 а. с. 170-175).

Показання ОСОБА_5 щодо обставин скоєного ним злочину відображені ним в деталях, нікому іншому не відомих.

Згідно показань свідка ОСОБА_11 сусідки сім`ї ОСОБА_12 слідує, що, зайшовши до їхньої квартири, побачила труп дружини обвинуваченого, на якій візуально були тілесні ушкодження по всьому тілу. Свідок ствердила, що потерпіла і раніше часто ходила вся в синцях.
З висновку судово - медичної експертизи № 561 від 03.12.2018 року ( т. 1 а. с. 222-228) вбачається, що на тілі трупа ОСОБА_5 виявлені такі травматичні зміни: 1) множинні садна та синці тіла, забійно-рвана рана верхньої повіки лівого ока, крововиливи під апоневроз волосистої частини голови; 2) множинні злами ребер з обох сторін; 3) подвійний злам правої частини щитовидного хряща гортані, крововиливи у великий сальник та брижейку тонкого кишківника, забій правої навколониркової клітковини; 4) забій головного мозку з крововиливами під його оболонки субдурального та субарахноїдального характеру, з ерозивним ушкодженням м`яких мозкових оболонок. Тілесні ушкодження 1) і 3) стали наслідком контактів з тупими твердими предметами і утворились незадовго до смерті, за виключенням синця на правій щоці терміном давності більше трьох діб та саден правого коліна і правого плеча терміном більше тижня. Наявність повторної травматизації 4 та 5 ребер справа, тобто злами ребер мали місце раніше, терміном давності їх утворення не менше 21 доби. Тілесні ушкодження забій головного мозку з крововиливами під його оболонки субдурального та субарахноїдального характеру, з ерозивним ушкодженням м`яких мозкових оболонок, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечних для життя в момент їх спричинення, беручи до уваги їх взаєморозміщення по відношенню до ушкоджень на волосистій частині голови, утворилися внаслідок неодноразових ударних дій по голові, що узгоджується з показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 .

Смерть ОСОБА_9 настала від отриманої закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася з крововиливами під його оболонки, що призвело до розвитку травматичного набряку та здавлення головного мозку.

Висновки експерта відповідають вимогам ст. ст. 101, 102 КПК України, є чіткими та категоричними, а тому твердження апелянта щодо їх сумнівності, не заслуговують на увагу.

Спростованими є і припущення захисника щодо отримання ОСОБА_9 травми голови під час самопадіння зі сходів, що мало місце до моменту її смерті, оскільки матеріалами перевірки, проведеної стороною обвинувачення, а також висновками експерта щодо кількості ударів, механізму їх нанесення та давності отримання травм, вказана версія не підтвердилася.

Жодними зібраними та дослідженими доказами, що були визнані належними та допустимими, не вказано, що загибла ОСОБА_9 падала в під`їзді чи за місцем свого проживання, внаслідок чого могла отримати тілесне ушкодження, що спричинило смерть.

Натомість інші докази вказують, що між подружжям ОСОБА_9 та ОСОБА_5 виникали постійні сварки та конфлікти, які переростали у бійки.

Так, факт застосування фізичного насилля ОСОБА_5 до своєї дружини підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 дочки загиблої, яка зазначила, що між батьками, які вживали алкоголь, бували конфлікти, які іноді переростали у бійки. За тиждень до події мати скаржилася на болі в грудях та ділянці ребер, у зв`язку з чим вона забрала її до себе додому.
Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 сусіди подружжя підтвердили, що в сім`ї ОСОБА_12 були проблеми з алкоголем, між загиблою і обвинуваченим дуже часто виникали конфлікти, під час яких з їхньої квартири добре було чути звуки бійок.
За роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Верховний Суд України в рішенні від 28 травня 2015 року № 5-25кс15 підкреслив, що в тому разі, коли особа, яка має навички у конфліктних ситуаціях завдавати сильного удару кулаком, несподівано (підступно) для потерпілого, саме кулаком цілеспрямовано і з великою силою наносить йому удар у життєво-важливий орган голову (щелепу), спричиняє тим самим тяжкі тілесні ушкодження, від яких той на місці помирає, то вона, діючи з такою силою, достеменно усвідомлює суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачає, що внаслідок такої її поведінки буде спричинено шкоду здоров`ю потерпілого. Водночас, цілеспрямовано наносячи удар в щелепу, ця особа не конкретизує у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому. Тобто в даному випадку така особа діє із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то у разі її настання на боці винуватої особи мається лише необережна форма вини, бо хоча вона і не бажала цього настання і навіть свідомо не допускала його настання, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

З досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що вказаним діям обвинуваченого, який раніше вчиняв сімейне насильство відносно своєї дружини, передував словесний конфлікт, який виник на грунті особистих неприязних відносин після розпиття алкогольних напоїв, і саме внаслідок цих обставин ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння безпричинно наніс потерпілій тілесні ушкодження.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_5 , умисно завдаючи без будь-якого попередження удари кулаком правої руки в життєво-важливий орган обличчя та голову, хоча й не бажав, але свідомо припускав настання тяжких наслідків, а тому діяв з невизначеним (неконкретизованим) умислом, виявляючи злочинну недбалість.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно зясував фактичні обставини кримінального правопорушення і вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, підстав для перекваліфікації яких на ч. 1 ст. 119 КК України, як про це клопоче сторона захисту, не вбачається.

Твердження сторони захисту щодо невстановлення мотиву та мети заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, беручи до уваги докази, зазначені в обвинувальному вироку, що суперечать, на їхню думку, обставинам, встановлених безпосередньо під час судового слідства, є непереконливими.

Згідно ч. 1, 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Ні сторона захисту, ні обвинувачений під час судового слідства не навели доказів щодо необережних дій ОСОБА_5 щодо потерпілої ОСОБА_9 .
У мотивувальній частині вироку суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.
Відповідно до ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. У цій частині потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаний доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів скоєного злочину. Після цього - докази, покладені судом на обґрунтування своїх висновків.
Вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Наведені в апеляційній скарзі захисника показання свідків, які, на її думку, спростовують конфлікти подружжя ОСОБА_12 , не заслуговують на увагу, оскільки, на думку колегії суддів, сторона захисту взяла до уваги лише вибіркові фрази із показань свідків, розтлумачивши їх на свою користь.
Крім того, захисником не заперечується спосіб життя стосовно вживання алкогольних напоїв подружжям ОСОБА_12 .

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких судам, з врахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання), його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, матеріальний стан) належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, і тим, які активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідком якого було позбавлено життя людини, особу ОСОБА_5 , який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за місцем роботи характеризується з позитивної сторони, думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, який є її батьком, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і призначив ОСОБА_5 за скоєне мінімальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, яке, з врахуванням обставин вчиненого злочину та поведінки ОСОБА_5 після його вчинення, не можна вважати надто суворим чи несправедливим.

Підстав для застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України, про що наголошувала в суді апеляційної інстанції захисник, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 06.03.2020 року