Справа № 752/6594/19
Провадження №: 1-кп/752/771/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.01.2020 рокум. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0009589 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кам`янка Олевського р-ну Житомирської обл., громадянина України, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
з участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
встановив:
ОСОБА_3 09.10.2017 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись у темну пору доби, по сухому, чистому, асфальтобетонному дорожньому покриттю крайньої правої смуги проїзної частини вул. Васильківська, яка розділена на три смуги для руху в обох напрямках, зі сторони станції метро «Васильківська» у напряму станції метро «Голосіївська» у м.Києві зі швидкістю приблизно 60 км/год., наближаючись до буд. № 14 вул. Васильківська у м. Києві, порушив пункт 2.3 б) 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме: під час перестроювання та зміною свого напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, будучи не уважним та не правильно зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, а саме під час перестроювання з крайньої правої у крайню ліву смугу руху, здійснив наїзд передньою частиною свого автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , який знаходився нерухомо па подвійній суцільній лінії дорожньої розмітки вул. Васильківської у м. Києві. В результаті вказаного пішохід отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні №17.

В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, при зверненні за медичною допомогою 09.10.2017 року у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено ряд тілесних ушкоджень, в тому числі закрита черепно-мозкова травма та відкриті перелом діафізів кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Локалізація, морфологія виявлених у потерпілого ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету, могли утворитись в термін та за обставин, вказаних у постанові, тобто 09.10.2017 року, при транспортній травмі (травма в наслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом). Таким чином, між подіями транспортної травми від 9.10.2017 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_6 є прямий причинно-наслідковий зв`язок

З технічної точки зору причиною даної ДТП є невідповідності дій водія автомобіля «Chevrolet Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вимогам п. 10.1 ПДР України.

Порушення водієм ОСОБА_8 п.п. 2.3 б), 10.1 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_3 свою вину та заявлений до нього цивільний позов визнав частково та пояснив, що 9.10.2017 року він рухався на автомобілі Шевроле приблизно о 21 год. 30 хв. по вул. Васильківській в м. Києві у середній смузі зі швидкістю 50-60 км/год. Потім, у зв`язку з тим, що авто попереду почало гальмувати, включив лівий поворот та почав перелаштовуватись у ліву смугу, і в цей момент перед ним пробіг потерпілий, він прийняв вправо, але зачепив пішохода лівим дзеркалом. Потім він не зупиняючись поїхав далі, але через те, що за ним їхало авто, яке його наздогнало, він зупинився і після бесіди з іншим водієм, який повідомив йому, що він збив людину, через 15 хв. він повернувся на місце пригоди. Там була поліція, а швидкої і потерпілого не було. Крім того, обвинувачений вказав, що вживав ще зранку приблизно о 10-11 год. дві пляшки пива об`ємом 0,5 л, на місці він пройшов тест за допомогою приладу Драгер. До потерпілого під час лікування не ходив, збитки не відшкодовував за порадою попереднього захисника. На разі направив потерпілому 500 грн., зобов`язується і надалі виплачувати збитки.

Не дивлячись на позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , вина останнього у вчиненні злочину за викладених у вироку обставин в повній мірі підтверджена зібраними та дослідженими судом доказами.

Так, допитаний в суді потерпілий ОСОБА_9 показав, що 9.10.2017 року приблизно о 21 год. 30 хв. він вирішив перейти дорогу по вул. Васильківська в м.Києві біля будинку № 14 у невстановленому для цього місці. Він подивився на дорогу, автомобілів не було або були дуже далеко. Він пройшов дорогу в темпі швидкого кроку, але не бігу, і стояв на роздільній смузі, в цей момент побачив, що зліва на нього летить автомобіль, він зробив крок на зустрічну смугу, потім нічого не пам`ятає. Отямився, коли лежав на дорозі на зустрічній смузі, удар відбувся у його ліву частину тіла, яка на разі вся в пластинах. Позов підтримує в повному обсязі, покарання залишає на розсуд суду, не наполягає на позбавленні волі особи, проте наполягає на позбавленні його права керувати транспортними засобами, оскільки зі справи йому відомо, що водій перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що 9.10.2017 року рухався у крайній лівій смузі по вул. Васильківська приблизно о 21 год. На світлофорі перед місцем пригоди з права від нього у попутному напрямку у середній смузі стояло сіре авто, у правій смузі Шевроле на литовських номерах. Вони одночасно почали рух на зелений сигнал світлофора. Приблизно через 100 м, коли його швидкість була 50-55 км/год він побачив силует людини, яка в подальшому пройшла в темпі швидкого кроку три смуги руху і зупинилась на подвійній суцільній лінії дороги. Він, побачивши силует, пригальмував, авто, що було з права трохи проїхало вперед, але теж почало гальмувати. В цей момент автомобіль Шевроле зробив різкий маневр у середню смугу, оскільки у правій смузі були запарковані автомобілі. Потім, у зв`язку з тим, що автомобіль, який їхав у цій же смузі попереду майже зупинився, водій Шевроле зманеврував вліво на його смугу руху, тобто крайню ліву. Швидкість даного авто була приблизно 60-70 км/год, водій даного авто не бачив пішохода, але він (свідок) його бачив приблизно за 50 м, останній стояв на подвійній суцільній смузі і дивився вправо на потік зустрічного транспорту. Коли Шевроле перелаштувався у ліву смугу пішохід зробив крок, ОСОБА_11 , виявивши пішохода, намагався зманеврувати вправо, але не встиг і зачепив пішохода лівим боком. Пішохід підлетів приблизно на 3 м вгору та впав на зустрічну смугу. Авто на зустрічній смузі і він зупинились, ОСОБА_11 поїхав далі. Він та ще один водій поїхали наздоганяти водія по різним дорогам, проїхали приблизно 10 км. Коли наздогнали водія, пояснили, що треба повернутись назад. Після чого вони всі повернулись на своїх авто на місце пригоди, де вже була поліція, швидкої допомоги і потерпілого не було.

Свідок ОСОБА_12 також підтвердив викладені у вироку суду обставини, вказавши, що 9.10.2017 року приблизно о 21 год. він рухався по вул. Васильківській в м. Києві у середній смузі руху. Зліва від нього рухалась Тойота, з права Шевроле. Приблизно за 70 м він, будучи трохи попереду вказаних автомобілів, побачив, що через дорогу рухається людина. Видимість на дорозі була гарною. Він побачив, що автомобіль Шевроле перелаштувався за ним, він не міг бачити пішохода, потім водій ОСОБА_11 різко ще раз перелаштувався у крайню ліву смугу і в цей момент він почув удар. Швидкість його руху була приблизно 70 км/год, швидкість ОСОБА_11 була трохи більшою. Спершу він вирішив, що ОСОБА_11 вдарив його автомобіль, потім виявив, що він збив пішохода. Шевроле зупинилось приблизно через 20 м, а потім почав тікати. Він та водій ОСОБА_13 почали наздоганяти водія, викликали по ходу поліцію, швидку. Потім водій ОСОБА_13 його наздогнав, вони поспілкувались, і всі повернулись на місце пригоди. Наздоганяли його приблизно 7 км, по часу минуло приблизно 15 хв. Крім того, свідок повідомив, що він бачив як пішохід, перетнувши три смуги, стояв на подвійній роздільній смузі і чекав, доки проїде зустрічний транспорт. Після цього він, проїхавши трохи вперед, почув удар.

Свідок ОСОБА_14 в суді показав, що 9.10.2017 року приблизно о 21 год. разом з ОСОБА_9 прямували з роботи на стадіон по вул. Васильківській в м.Києві. У зв`язку з тим, що їм треба було перейти дорогу, ОСОБА_9 запропонував не йти до переходу і перейти дорогу у невстановленому для того місці. Але він відмовився і пішов до переходу. Через деякий час він почув удар, обернувся і побачив, що ОСОБА_15 лежить на зустрічній смузі. Момент наїзду він не бачив, лише бачив як ОСОБА_9 почав переходити першу смугу дороги в повільному темпі, автомобілів не було, видимість була гарною. Як він далі її переходив, він не бачив.

Свідок ОСОБА_16 також не була очевидцем наїзду автомобіля на потерпілого ОСОБА_6 , оскільки на місці пригоди опинилась пізніше. ОСОБА_9 був її колегою і того вечора вони планували спільно піти на стадіон. Вона поверталась до роботи, щоб роздрукувати квитки. Рухаючись на автомобілі по вул. Васильківська, вона побачили, що по напрямку її руху лежить людина, зупинилась, виявила, що це ОСОБА_17 . Він лежав між 2-ю та 3-ю смугами, обвинуваченого на місці не було. Вони були з потерпілим, він був у свідомості, але в поганому стані. Обвинувачений провернувся на місце приблизно через 1 годину, на той момент потерпілого вже відвезли до лікарні.

Крім показів потерпілого та свідків вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину за викладених у вироку обставин підтверджується і зібраними та безпосередньо дослідженими судом доказами а саме:

даними протоколу огляду місця події від 9.10.2017 року зі схемою та фото таблицею (а.с. 84-93), у яких відображено місце наїзду, місце знаходження потерпілого, характер та локалізація пошкоджень на автомобілі Шевроле тощо, що узгоджується із вказаними вище доказами та підтверджує обставини вчинення злочину, викладені у обвинувальному акті та вироку суду;

даними листа та карти виїзду швидкої медичної допомоги (а.с. 96-97), в яких відображено час виклику швидкої на вказаною у вироку адресою, а саме 9.10.2017 року о 21 год. 29 хв., час приїзду бригади медиків о 21 год. 38 хв., виїзд на госпіталізацію о 22 год. 05 хв., виявлені ушкодження у пішохода;

даними висновку експерта № 1809/Е (а.с. 102-109), згідно яких у потерпілого ОСОБА_6 були виявлені наступні тілесні ушкодження:

закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, переломів лобної кістки зліва з переходом на дах орбіти, всіх стінок правої гайморової пазухи з наявністю рідини в обох пазухах більше справа, клітинах решітчастого лабіринту, параорбітальна гематома зліва, гематома м`яких тканин лобної ділянки зліва, садна лобної ділянки ліворуч,

закрита травма лівого плеча у вигляді уламкового перелому діафізу плечової кістки в середній третині зі зміщенням уламків,

закрита травма лівого передпліччя у вигляді перелому ліктьового відростку ліктьової кістки зі зміщенням уламків,

закрита травма тазу у вигляді перелому лонної і сідничної кістки справа,

розчавлення підшкірної клітковини верхньої третини лівого стегна з утворенням надфасціальної гематоми,

забійна рана середньої третини лівої гомілки, уламковий перелом обох кісток лівої гомілки на межі середньої та дистальної третин зі зміщенням уламків - відкритий перелом діафізів кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету, могли утворитись в термін та за обставин, вказаних у постанові, тобто 09.10.2017 року, при транспортній травмі (травма в наслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом). Таким чином, між подіями транспортної травми від 9.10.2017 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_6 є прямий причинно-наслідковий зв`язок

Закрита черепно-мозкова травма та відкриті перелом діафізів кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Морфологічні властивості виявлених інших переломів, які на даному етапі за ступенем тяжкості можливо оцінити лише за критерієм тривалості розладу здоров`я дозволяють стверджувати, що вказані закрити травми відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Розчавлення підшкірної клітковини верхньої третини лівого стегна з утворенням надфасціальної гематоми відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується і даними висновку експерта № 12-1/738 від 13.04.2018 року (а.с. 113-118), згідно яких в ситуації, що склалася на дорозі водій ОСОБА_3 повинен був керуватись вимогами п.п. 12.2, 10.1 ПДР України, в діях останнього невідповідностей вимогам п. 12.2 ПДР України не вбачається, а вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України. З технічної точки зору, причиною даної дтп є невідповідності дій водія ОСОБА_3 вимогам п. 10.1 ПДР України.

Допитаний в суді експерт ОСОБА_18 в повній мірі підтвердив наданий ним та вказаний вище висновок 12-1/738, вказавши, що при його наданні враховував обставини, про які повідомляли, в тому числі і суд, потерпілий та свідки пригоди, зокрема, і те, що пішохід перебував на суцільній подвійній смузі у невстановленому для цього місці. Надавати оцінку діям пішохода він не вправі. Разом з тим, наголосив, що водій ОСОБА_3 при здійсненні маневру, у разі дотримання ним вимог п. 10.1 ПДР України, міг уникнути даного наїзду, будь-які причини, які б завадили йому це зробити за умов дотримання вказаного пункту правил, йому як експерту з технічної точки зору не відомі.

Інші процесуальні документи, долучені стороною обвинувачення, а саме повідомлення, доручення, постанова (а.с. 79-83, 100, 110, 111, 119) не є доказами згідно положень ч. 1 ст. 84 КПК України і тому в основу вироку не покладаються.

Відповідно до вимог Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року у випадку, коли передбачені ст. 286 КК України наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше учасниками дорожнього руху, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним учасником їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Оцінюючи зібрані у справі та наведені вище у вироку докази в їх сукупності, зокрема, те, що наїзд на пішохода відбувся в той момент, коли останній стояв на подвійній суцільній смузі, за обставин обмеженої видимості у водія транспортного засобу ОСОБА_3 , пов`язаного з тим, що він здійснював маневри перестроювання лівіше за наявності на дорозі у попутному напрямку двох транспортних засобів, які при цьому, гальмували, у зв`язку із виявленням пішохода на дорозі, на що ОСОБА_3 не звернув увагу і не зреагував, суд вважає, що причиною наїзду автомобіля на пішохода і наслідків, що настали, були саме неправильні дії водія ОСОБА_3 , який не переконався під час перестроювання, що це буде безпечно і не створить небезпеки або перешкоди іншим учасникам руху.

Вказівки обвинуваченого ОСОБА_3 на те, що він перестроювався не з крайньої правої смуги, а з середньої смуги, враховуючи те, що вказане перестроювання було миттєвим, як вказав свідок ОСОБА_12 , різким, на швидкості більше 70 км/год, судом до уваги не беруться. Крім того, така версія обвинуваченого була врахована екпсертом автотехнікомі та жодним чином не свідчать про його невинуватість у виникненні дорожньо-транспортної пригоди та настанні її наслідків.

Крім того, не знайшли свого підтвердження і показання обвинуваченого в тій частині, що пішохід перебігав дорогу перед його авто, внаслідок чого і відбулось зіткнення, оскільки вказане спростовано як самим потерпілим, так і допитаними в суді свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які стверджували, що до моменту наїзду та в момент наїзду пішохід вже стояв на подвійній суцільній смузі дороги і не біг через неї.

Сторона захисту неодноразово звертала увагу суду на допущені порушення з боку пішохода ОСОБА_6 , який переходив дорогу у невстановленому для цього місці. Проте суд позбавлений можливості надавати оцінку діям інших осіб, в тому числі пішохода ОСОБА_6 , оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Крім того, враховуючи вказане вище у вироку суду, суд вважає, що основною причиною виникнення даної пригоди та настання її наслідки були допущені порушення з боку водія ОСОБА_3 , який у разі дотримання п. 10.1 ПДР України міг уникнути наїзду на пішохода.

З причин викладених вище, а саме наявності вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, суд не вправі надавати оцінку та збільшувати обсяг, пред`явленого особі обвинувачення, навіть якщо це не вплине на кваліфікацію дій особи, тому отримання потерпілим ОСОБА_6 внаслідок даної дтп тілесних ушкоджень, викладених у висновку експертизи № 1809/Е, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, суд до уваги не бере.

Крім того, суд, дослідивши висновок від 10.10.2017 року (а.с. 94), згідно якого ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння, вважає доведеним вчинення останнім злочину за вказаних прокурором обставин, а саме в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, суд вважає за доцільне виключити із обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_3 , те, що порушення водієм ОСОБА_3 , в тому числі, п. 2.9 а) ПДР України, також знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду (справа №682/956/17) вказівка на вчинення водієм злочину, передбаченого відповідною частиною ст. 286 КК України, в стані алкогольного сп`яніння при формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним, повинна розглядатися судом лише як обставина, що обтяжує покарання винуватої особи згідно з п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, оскільки порушення вказаного пункту ПДР України не може виступати прямою безпосередньою причиною настання дтп та її наслідків у вигляді заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень чи смерті. Крім того, стан сп`яніння не охоплюється об`єктивною стороною (не є кваліфікуючою ознакою) злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Стан сп`яніння характеризує лише певний психофізичний (фізіологічний) стан, який сприяв порушенню водієм інших норм правил безпеки дорожнього руху.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, експерта та дослідивши письмові докази кримінального провадження, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених у вироку суду, доведена повністю.

При призначенні ОСОБА_3 основного покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України, до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, в тому числі і той факт, що обвинувачений залишив місце дтп, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, згідно з характеристики по місцю проживання скарг та нарікань від сусідів не надходило, офіційно не працює, не одружений, позицію потерпілого, те, що обвинувачений тривалий час знаходився у розшуку та був затриманий на підставі ухвали суду, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд, вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 286 КК України.
На думку суду, вказівка сторони захисту на наявність у обвинуваченого обставин, що пом`якшують його покарання, а саме визнання вини та часткове відшкодування завданих збитків, є безпідставними та надуманими. Обвинувачений протягом судового розгляду не визнав свою вину у даній дтп, вказував, що винним є потерпілий. Крім того, перерахування на рахунок потерпілого в кінці розгляду справи 500 грн., на думку суду, свідчить про часткове відшкодування збитків, проте беручи до уваги розмір відшкодування та період часу, коли воно здійснено, вважає за неможливе визнати вказану обставину як таку, що пом`якшує покарання. Такі дії ОСОБА_3 направлені виключно на зменшення судом йому розміру покарання і не є обставиною, що пом"якшує покарання, в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України.
Крім того, суд не визнає такою, що обтяжує покарання обставину, - настання тяжких наслідків, на яку вказала прокурор у судових дебатах, оскільки, вказана обставина не вказувалась стороною обвинувачення у обвинувальному акті. Крім того, настання тяжких наслідків, що в даному випадку є отриманням потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, є кваліфікуючою ознакою складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 67 КК України не може бути врахована судом при призначенні покарання як така, що його обтяжує.
Вказане вище у своїй сукупності, зокрема, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, посткримінальна поведінка обвинуваченого, а саме, залишення місця пригоди після наїзду на пішохода, ухилення від органів досудового розслідування, мінімальне відшкодуванням потерпілому завданих збитків протягом тривалого терміну часу, свідчить про те, що виправлення ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. В суду відсутні підстави для звільнення останнього від відбування призначеного йому основного покарання.
Крім того, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини пригоди, наведені вище, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, та обставину, що обтяжує його покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, позицію потерпілого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України.

На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому реальної міри покарання з метою запобігти можливим ризикам ухилитися від суду та перешкодити виконанню вироку після набрання ним законної сили, суд вважає за доцільне обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 частково визнав заявлений до нього цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 в розмірі 50 000 грн.

Судом з метою розгляду та вирішення заявленого у справі цивільного позову відповідно до вимог ст. 129 КПК України згідно встановленого порядку та обсягу дослідження доказів в цій частині було заслухано обвинуваченого, потерпілого, досліджено цивільний позов.

Потерпілий просив задовольнити його в повному обсязі, а саме в розмірі 300 000 грн. на відшкодування йому моральних збитків, з підстав відображених у позовній заяві.

Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_6 тривалий час лікувався, йому було проведено ряд важких операцій, потребував стороннього догляду. Вказане завдавало йому моральних та фізичних страждань. Його звичний ритм життя був порушений, відчував переживання, втратив спокій та почуття безпеки.

Вислухавши пояснення сторін та учасників судового провадження, дослідивши цивільний позов, суд вважає за необхідне задовольнити його частково.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_6 суд враховує обставини вчинення злочину, ступінь фізичного болю, який відчував потерпілий внаслідок заподіяних йому травм, біль, страх, страждання як в момент пригоди, так і після пригоди, те, що потерпілий не може в повній мірі відновити свій стан здоров`я. Також суд бере до уваги порушення звичайного ритму життя потерпілого, ступінь тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень. На підставі викладеного, суд вважає, що, заявлений потерпілим розмір моральної шкоди підлягає до задоволення в розмірі 50 000 грн. Сплачені згідно наданої обвинуваченим квитанції кошти в розмірі 500 грн. на рахунок ОСОБА_6 суд вважає за необхідне зарахувати як такі, що сплачені в рахунок відшкодування розміру моральної шкоди завданої потерпілому, який визначив суд. Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути на користь потерпілого 49 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк основного покарання у виді позбавлення волі обчислювати з 16.01.2020 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь потерпілого ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) 49 500 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот) гривень на відшкодування моральних збитків.

Речовий доказ по справі: автомобіль марки «Chevrolet Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 1974 грн. 70 коп. та 1144 грн. 00 коп.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до вступу вироку в законну силу обрати у виді тримання під вартою.

Взяти обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під варту в залі суду негайно

Зарахувати ОСОБА_3 в строк призначеного покарання строк досудового тримання під вартою з 18.03.2019 року по 15.10.2019 року включно.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1