Справа № 128/425/20
Провадження №11-кп/801/648/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в м. Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 березня 2020 року,
якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Тростянець, Вінницької області, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, засудженого 11.01.2016 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.2 ст.309, ч.2 ст.308, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна із застосуванням ч.2 ст.72 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

18.02.2020 року до Вінницького районного суду Вінницької області надійшло клопотання начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія «№81», погоджене з головою спостережної комісії, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Клопотання умотивовано тим, що засуджений ОСОБА_7 до ДУ «Стрижавська виправна колонія «№81», прибув 21.03.2016 року. Початок строку 15.03.2016 року, кінець строку відбуття ним припадає на 11.05.2021 року. Вказує, що застосуванню ст.81 КК України підлягав по відбуттю 3/4 строку 26.01.2020 року.
Рішенням комісії з питань застосування до засуджених ст.ст.81, 82 КК України та ст.101 КВК України представлений до умовно-дострокового звільнення, протокол № 4 від 03.02.2020 року. Зазначає, що стан здоров`я засудженого задовільний, а тому вважав за доцільне звільнити засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково, оскільки він сумлінною поведінкою і ставленням до праці, довів що виправився.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_7 за місцем відбування покарання характеризується посередньо, мав два стягнення, отримав 4 заохочення: двічі в 2018, один раз в 2019 та останнє в 2020, однак суд також враховував ті обставини, що засуджений ОСОБА_7 у 2018 році двічі отримував заробітну плату, у 2019 один раз отримав заробітну плату, що свідчить про нетривалий час працевлаштування в установі, на даний час офіційно в установі не працевлаштований, є неодноразово судимою особою за вчинення умисних корисливих злочинів, раніше вже звільнявся судом двічі умовно-достроково, але висновків не зробив, не виправдав надану довіру державою та суду, і знову вчинив умисні злочини.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16 березня 2020 року у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія «№81», погоджене з головою спостережної комісії, відносно ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовлено. Роз`яснено строк та прядок її оскарження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16.03.2020 року скасувати та застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вказане рішення є не обґрунтованими, оскільки суд в своєму рішенні безпідставно послався на відсутність довідки про його доходи та працевлаштування на виробництві та не врахував, що він характеризується позитивно, сумлінно ставиться до праці та своєю поведінкою довів, що став на шлях виправлення і безумовно став кращою людиною.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 подану ним апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, оскільки вважає її обґрунтованою.
Представники ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» та спостережної комісії при Вінницькій райдержадміністрації для участі у розгляді в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, проте не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Прокурор та засуджений за таких підстав не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутність представників ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» та спостережної комісії при Вінницькій райдержадміністрації, а тому судовий розгляд відбувся у їх відсутність, оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, засудженого та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, оглянувши матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Частиною 1 ст.404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 7 статті 152 КВК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є однією з підстав звільнення від відбування покарання.

Так, відповідно до вимог ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Крім того, у п.п.2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Зокрема, відмовляючи у задоволенні клопотання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного йому покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимою особою, а саме:
-15.09.1995 року Ленінським районним судом м. Вінниця за ч.1 ст.82 КК України до 1 року позбавлення волі;
-18.12.1995 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 140, ст. 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
-23.01.1998 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 140, ст.46-1 КК України до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
-06.12.2004 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 308, ч.1 ст.185, ч.1 ст.317, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі. Постановою Староміського районного суду м. Вінниця від 27.09.2005 року згідно ч.2 ст. 74 звільнений від відбування покарання за ч.3 ст. 185 у зв`язку з декриміналізацією, в іншому без змін. Звільнився постановою Староміського районного суду м. Вінниця від 25.10.2006 року згідно ст. 81 КК України умовно-достроково на 10 місяців 27 днів;
-05.07.2007 року Ладижинським районним судом Вінницької області за ст.ст.395, 71, 72 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнився 01.08.2008 року по закінченню строку відбування покарання;
-30.07.2009 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.2 ст.308, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
-15.02.2010 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 309, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі. Постановою Вінницького міського суду від 24.05.2013 року не відбута частина покарання замінена на обмеження волі строком на 2 роки 9 місяців 6 днів. Звільнився 04.04.2014 року згідно постанови Крижопільського районного судом Вінницької області за ст. 81 КК України -умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 25 днів.
-11.01.2016 року Тростянецьким районним судом Вінницької області, за ч.2 ст. 309, ч.2 ст.308, ч.1 ст.70, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно ч.5 ст.72 КК України строку попереднього ув`язнення з 05.08.2015 року по 07.08.2015 року в розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно характеристики уповноваженої особи ДУ «Стрижавська виправна колонія «№81» від 03.02.2020 року засуджений ОСОБА_7 з 07.08.2019 року утримувався в державній установі «Вінницька установа виконання покарання (№1)», де до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не застосовувалися, в ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» прибув 21.03.2016 року.
За час відбування покарання в ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» до дисциплінарної відповідальності притягувався 2 рази, однак стягнення погашені у встановлені законом строки, заохочувався 4 рази правами начальника установи.
З 30.01.2019 року проходив лікування в ДУ «Снігурівська виправна колонія (№5)», де до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не застосовувалися.
В ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» прибув 05.09.2019 року. За місцем відбування покарання в ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81) до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заходи заохочення не застосовувались. На виробництві установи працевлаштований в бригаді, №8 різноробочим.
Згідно вироку суду має стягнення за проведення судової експертизи 3 568 грн. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Утримує в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконані дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд та використовує їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться завжди сумлінно. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання. Вину в скоєному злочині визнав повністю.
Також судом першої інстанції було враховано те, що застосуванню ст.101 КВК України (переведенню до дільниці соціальної реабілітації) за формальними ознаками засуджений ОСОБА_7 підлягав по відбуттю 1/2 частини покарання з 11.10.2018 року. Згідно протоколу №3 від 17.10.2018 року комісією відмовлено по заяві засудженого.
Застосуванню ст.82 КК України (заміна не відбутої частини покарання більш м`яким) підлягав по відбуттю 2/3 частини покарання з 21.08.2019 року. Згідно протоколу №28 від 12.09.2019 року комісією відмовлено.
Застосуванню ст.81 КК України (умовно-дострокового звільнення) підлягав по відбуттю 3/4 частини покарання з 26.01.2020 року. Згідно протоколу №04 від 03.02.2020 року комісією установи погоджено застосування ст.81 КК України.
Згідно довідки начальника відділення СПС від 03.02.2020 про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень по особовій справі, засуджений ОСОБА_7 має 4 заохочення (11.07.2018, 10.10.2018, 09.01.2019, 11.01.2020) та два дисциплінарних стягнення (01.04.2016 та 03.07.2017).
Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_7 було нараховано заробітну плату у 2018 році за листопад та грудень; у 2019 за жовтень; станом на 13.02.2020 заробітна плата не нараховувалась.
Відповідно до довідки виданої ДП «Підприємством ККВС України (№81)», від засудженого ОСОБА_7 за період з 21.03.2016 по 31.01.2020 заява на вивід на роботу до підприємства не надходила, в зв`язку з чим він не був працевлаштований, оплата праці не проводилась.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 на даний час не довів перед судом, що своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці він став на шлях виправлення.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законний та обґрунтований.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах провадження та особовій справі засудженого відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, так як минуло ще недостатньо часу для його виправлення та можливості умовно-дострокового звільнення.

Разом з тим, апеляційний суд враховує також і те, що ОСОБА_7 уже був неодноразово засуджений за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, за які його суд на підставі ст.75 КК України звільняв від відбування покарання з випробуванням, за які він відбував реальну міру покарання, а також застосовувалось умовно-дострокове звільнення останнього, проте не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві та знову вчинив тяжкий корисливий злочин.
Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо безпідставного посилання судом першої інстанції на відсутність довідки про його доходи та працевлаштування на виробництві.
Встановлено, що суд першої інстанції досліджував матеріали особової справи на засудженого ОСОБА_7 , що також знайшло своє підтвердження в апеляційному суді. Так, згідно наявної як в матеріалах судового провадження, так і в матеріалах особової справи засудженого довідки за №7 від 13.02.2020 року, ОСОБА_7 за виконану роботу в майстерні ДУ «Стрижавська ВК (№81)» дійсно було нараховано винагороду, а саме: у 2018 за листопад та грудень місяць, у 2019 лише за жовтень місяць, у 2020 нарахування не проводились. Проте, відповідно до довідки виданої ДП «Підприємством Державної кримінально-виконавчої служби України (№81)», від засудженого ОСОБА_7 за період з 21.03.2016 р. по 31.01.2020 р. заява на вивід на роботу до підприємства не надходила, в зв`язку з чим він не був працевлаштований і оплата праці не проводилась.
Таким чином, на думку колегії суддів, поведінка засудженого ОСОБА_7 може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого як заохочень, так і дисциплінарних стягнень є у даному випадку недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання установи повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст.336, 404, 405, 407, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4