Справа № 601/1632/19
Провадження №1-кп/601/37/2020
У Х В А Л А

12 березня 2020 року Кременецький районний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Кременець кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000158 від 30.07.2018 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 369-2 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 369-2 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

встановив:
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_6 заявив клопотання про визнання недопустимими всі докази фактичні дані, процесуальним джерелом яких є протокол освідування особи ОСОБА_4 від 01.08.2018 року, оскільки 01.08.2018 року в межах робочого дня, прокурор ОСОБА_8 отримавши документ, який свідчив про можливі кримінально карані діяння ОСОБА_4 , не вніс відомості до ЄРДР та не розпочав розслідування, тому проведення освідування ОСОБА_4 від 01.08.2018 року проведено до внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування щодо нього, чим порушено вимоги ч.3 ст. 214 КПК України. Тому всі докази фактичні дані, процесуальним джерелом яких є протокол освідування особи ОСОБА_4 від 01.08.2018 року є недопустимими.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подане захисником клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні вважають, що клопотання є підставним та підлягає до задоволення.

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти заявленого клопотання та вважає, що інформація в рапорті не вважалась прокурором достовірною, оскільки не була повідомлена потерпілим, тому відомості в ЄРДР відносно ОСОБА_4 були внесені пізніше. Просить відмовити у задоволенні вказаного клопотання, а оцінку вказаним доказам дати в нарадчій кімнаті при постановлені вироку .

Заслухавши думку учасників процесу, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд приходить до переконання, що у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 слід відмовити.

Відповідно до ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Відповідно до ст. 358 КПК України, дослідження документів - протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження. Учасники судового провадження мають право ставити запитання щодо документів свідкам, експертам, спеціалістам. Якщо долучений до матеріалів кримінального провадження або наданий суду особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або призначити відповідну експертизу цього документа.
ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці зазначає про те, що основним аспектом права на справедливий судовий розгляд у кримінальному провадженні, включаючи елементи такого провадження, що відносяться до процедури, має бути змагальність, і що має бути забезпечена рівність сторін між обвинуваченням та захистом. Право на змагальний судовий процес у кримінальній справі означає, що і обвинувачення, і захист повинні мати можливість володіти інформацією, ознайомитись із матеріалами і могти прокоментувати зауваження та докази, подані іншою стороною, а також надавати щодо них пояснення (рішення ЄСПЛ у справі «Брандштеттер проти Австрії» від 28 серпня 1991 року). Крім того, пункт 1 статті 6 Конвенції вимагає, щоб органи прокуратури розкрили стороні захисту будь-які суттєві докази, що їм відомі, за або проти обвинуваченого, рішення у справі «Роу та Девіс проти Сполученого Королівства», «Леас проти Естонії»).
Принцип змагальності є наскрізним, і він не вичерпується реалізацією положень статті 290 КПК України. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду, саме суд у ході розгляду справи під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує безпосереднє дотримання принципу змагальності.
На етапі досудового розслідування сторони відповідно до статті 290 КПК України повинні розкрити всі докази, які є у їхньому розпорядженні. Однак оцінка належності, достовірності та допустимості кожного із доказів буде здійснюватися судом, який, аналізуючи кожен із доказів, повинен дослідити процесуальні документи (ухвали, постанови, клопотання тощо), що стали підставою для отримання будь-якого з доказів.
За таких обставин суд вважає, що так, як вказані докази уже дослідженні в судовому засіданні, та припинення їх дослідження на даній стадії процесу порушить принцип змагальності, тому питання щодо допустимості даного доказу слід вирішувати під час його оцінки в нарадчій кімнаті при ухвалені судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 89, 358 КПК України, суд -

постанови:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 слід відмовити.

Ухвала оскарженюю не підлягає.

Головуючий: