Провадження № 11-кп/811/331/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2020 року запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 тримання під вартою - продовжено до 16 квітня 2020 року включно.

Таке своє рішення суддя мотивував тим, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочину, передбаченого ст. 115 КК України, у даному кримінальному провадженні знову обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, внаслідок якого заподіяно смерть людини та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, а тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, зокрема, щодо можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, які ще не допитані в цьому ж кримінальному провадженні, або перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, а також останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, суд, оцінивши в сукупності всі наведені вище обставини та врахувавши характеризуючі особу обвинуваченого дані, зважаючи, що інкримінований обвинуваченому злочин було вчинено із застосуванням насильства та наслідком його стала загибель людини, прийшов до висновку про те, що при зміні запобіжного заходу він може переховуватися від суду або вчинити нові злочини, впливати на свідків та потерпілу, які ще не допитані в ході судового розгляду, а це може значно ускладнити розгляд справи по суті, та що перебування під домашнім арештом не зможе на даному етапі судового розгляду в повній мірі нівелювати наявні ризики, а відтак не буде здатним і забезпечити дієвість даного кримінального провадження в суді, вважав, що є достатньо підстав вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, та прийшов до переконання, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою слід продовжити, оскільки він є співрозмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Не погодившись з таким рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що вказане судове рішення підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотного порушення вимог кримінального-процесуального закону. Зазначає, що в ухвалі суду не наведено фактичних обставин, необгрунтовано і не конкретизовано, з посиланням на відповідні докази, продовження існування ризиків, як і необгрунтовано неможливість застосування до нього альтернативного запобіжного заходу, мотиви прийняття чи відхилення доказів сторін. Вказує, що при винесені даного рішення судом не повною мірою враховані дані про його стан здоров`я, зважаючи на наявність інвалідності, прогресування захворювання і необхідності лікування, а також наявності у нього постійного місця проживання, постійного доходу у виді соціальних виплат, міцність соціальних зв`язків.

Просить ухвалу судді скасувати та обрати йому більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт з покладанням визначених ст. 194 КПК України обов`язків.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задоволити апеляційну скаргу, міркування прокурора щодо залишення ухвали суду без змін, обговоривши наведені доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч. 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
І, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованого ОСОБА_7 та даних про особу обвинуваченого, та про те, що є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно з матеріалами провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, внаслідок якого заподіяно смерть людини та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, а відтак ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, зокрема, щодо можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані в цьому ж кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

А тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінюючи в сукупності всі наведені вище обставини, враховуючи характеризуючі особу обвинуваченого дані, зважаючи, що інкримінований обвинуваченому злочин було вчинено із застосуванням насильства та наслідком його стала загибель людини, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що при зміні запобіжного заходу він може переховуватися від суду або вчинити нові злочини, чи впливати на свідків та потерпілу, які ще не допитані в ході судового розгляду, а це може значно ускладнити розгляд справи по суті, та що перебування під домашнім арештом не зможе на даному етапі судового розгляду в повній мірі нівелювати наявні ризики, а відтак не буде здатним і забезпечити дієвість даного кримінального провадження в суді, а тому є достатньо підстав вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою слід продовжити, оскільки він є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також про істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону при розгляді даного питання.
Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України, зокрема містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_7 правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися, обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Що стосується доводів обвинуваченого щодо незаконності ухвали, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченої, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Наявність інвалідності та соціальних зв`язків, на які покликається апелянт в апеляційній скарзі, зокрема на прогресування захворювання і необхідності лікування, та на наявність у нього постійного місця проживання, постійного доходу у виді соціальних виплат, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: