ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 727/3322/18
провадження № 51-1780км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представників потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки м. Чернівців, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК),

за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 21 грудня 2018 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 21 грудня 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 25 010 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 25 000 грн моральної шкоди.

Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 26 лютого 2019 року вирок суду першої інстанції змінив у частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 12 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині апеляційний суд залишив вирок без зміни.
ОСОБА_8 визнано винуватою в тому, що вона 9 січня 2018 року близько 11:00, перебуваючи в магазині «Неолюкс» у м. Чернівцях, у ході конфлікту з ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, взяла в руки металевий торшер зі скляним плафоном та завдала ним останній удару в обличчя. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забійно-різаної рани у вилично-привушній ділянці правої щоки з переходом на праву вушну раковину, три різано-рвані рани в підщелепній ділянці обличчя, струсу головного мозку, посттравматичної ерозії рогівки правого ока та інші, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Короткий зміст вимог, наведених у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженої черезм`якість, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх доводів потерпіла зазначає, що:
- всупереч нормам матеріального права суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми цивільного й кримінального процесуального закону та не врахували правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що вплинуло на неправильне визначення розміру відшкодування моральної та матеріальної шкоди;
- суди не врахували, що вона змушена була перебувати в лікарні на стаціонарному лікуванні в відділенні хірургічної стоматології спочатку протягом трьох тижнів з діагнозом «різано-рвані рани обличчя», потім ще два тижні в неврологічному відділенні з діагнозом «стан після струсу головного мозку»;
- вона користувалась послугами адвоката, за надання правової допомоги у складанні процесуальних документів та за представництво в судах сплатила кошти в розмірі 20 000 грн;
- суд безпідставно зменшив суму відшкодування матеріальної шкоди;
- наявність моральної шкоди вона обґрунтовує душевними стражданнями, пережитими у зв`язку із самим фактом завдання тілесних ушкоджень та подальшою реабілітацією, приниженням її честі, гідності, зниженням престижу магазину «Неолюкс», співвласником якого вона є, та безпосередньо її ділової репутації, оскільки кримінальне правопорушення було вчинено на території вказаного магазину в робочий час;
- ураховуючи, що заподіяно рвану рану на обличчі, після якої залишився рубець, для усунення якого в подальшому необхідна пластична операція, а також враховуючи душевні страждання, пережитий емоційний стрес, перебування протягом тривалого часу на лікуванні, погіршення стану здоров`я, відчуття постійної слабкості, страждання на безсоння, погане самопочуття та постійну тривожність, вона оцінює моральну шкоду в розмірі 500 000 грн;
- покарання, призначене потерпілій, у виді штрафу є явно несправедливим за своїм видом, ураховуючи конкретні обставини завдання удару торшером по обличчі, внаслідок чого вона зазнала фізичного і душевного болю та страждань, що істотно порушило її особисте психологічне та матеріальне благополуччя, крім того, таке покарання не дасть можливості в подальшому забезпечити дотримання засудженою всіх загальновизнаних людських цінностей.

Позиції учасників судового провадження
На касаційну скаргу надійшло заперечення від захисника ОСОБА_10 .

У судовому засіданні:
- представники потерпілої підтримали касаційну скаргу;
- прокурор підтримала касаційну скаргу частково, просила скасувати ухвалу в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди та направити в цій частині на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 та правильності кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Доводи потерпілої щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженої через м`якість Суд, ураховуючи надані матеріали кримінального провадження, не може взяти до уваги як обґрунтовані з огляду на таке.

Згідно зі ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд, постановляючи вирок, дотримався цих вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахуваввідсутність пом`якшуючих покарання обставин.

Разом із тим суд першої інстанції взяв до уваги:
- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії невеликої тяжкості;
- дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, працює, за місцем проживання характеризується посередньо;

-відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Тому суд визначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке за санкцієюч. 2 ст. 125 КК не є мінімальним за розміром.

Таким чином, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги в цій частині.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_8 25 010 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 500 000 грн моральної шкоди та 20 000 грн витрат на правову допомогу.

Суд першої інстанції встановив, що потерпілій внаслідокотримання тілесних ушкоджень було заподіяно матеріальну шкоду, яка включає витрати на лікування, придбання і ліків та інші процедури згідно з наданими доказами, та задовольнив позов потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченої в сумі 25 010 грн.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на неправильність вирішення судом цивільного позову, погодився із рішенням суду першої інстанції у частині стягнення із обвинуваченої на користь потерпілої матеріальної шкоди у розмірі 25 010 грн, оскільки така сума витрат підтверджена наданими суду доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності, у зв`язку з чим доводи в касаційній скарзі в частині безпідставного зменшення розміру коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

З урахуванням зазначених положень закону суд першої інстанції визнав вимогу потерпілої про стягнення з обвинуваченої витрат на правову допомогу такою, що не підлягає задоволенню, обґрунтовуючи це відсутністю документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат, зазначивши у вироку, що надані потерпілою неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування цих витрат на її користь. Апеляційний суд обґрунтовано залишив вирок у цій частині без зміни. Доводи в касаційній скарзі не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в цій частині, у зв`язку з чим Суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Відповідно до статей 23, 167 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У ч. 3 ст. 23 ЦК зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів провадження убачається, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно послалися в судових рішеннях на ст. 23 ЦК та правові позиції, викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із наступними змінами), відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, а також характеру вчиненого обвинуваченою, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, а також з урахуванням обставин справи, матеріального становища обвинуваченої, дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_8 слід стягнути на користь ОСОБА_9 заподіяну моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Зі змісту п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 419 КПК убачається, що у мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються, у тому числі, мотиві, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Проте апеляційний суд, вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, вищевказаних вимог закону та правових позицій, на які посилався, не дотримався й своє рішення належним чином не мотивував.

Так, апеляційний суд проаналізував зміст позовної заяви потерпілої ОСОБА_9 , яка обґрунтувала заподіяну їй моральну шкоду душевними стражданнями, пережитими у зв`язку із самим фактом заподіяння тілесних ушкоджень, приниженням честі, гідності, зниженням престижу магазину, власницею якого вона є та у якому був вчинений злочин щодо неї у робочий час, емоційним стресом, тривалістю лікування, погіршенням стану здоров`я. На її обличчі залишився рубець, для усунення якого потрібна буде пластична операція.

При цьому апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу обвинуваченої, змінив вирок та зменшив розмір стягнення моральної шкоди на користь потерпілої до 12 000 грн, пославшись на необґрунтовані вимоги у цивільному позові потерпілої про відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінила в 500 000 грн, позитивні дані про особу обвинуваченої та ступень тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень (легкі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я). Крім того, апеляційний суд урахував майновий стан та дохід обвинуваченої, проте залишив поза увагою наявність в неї майна, на яке було накладено арешт.

На думку Суду, виходячи з встановлених судом першої інстанції конкретних обставин провадження, заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я саме на обличчі, які залишили рубець, зухвалості дій засудженої, враховуючи характер, обсяг страждань, яких зазнала потерпіла, висновок суду щодо неспівмірності доводів, якими потерпіла обґрунтувала заподіяну їй моральну шкоду, із розміром моральної шкоди, що стягнув суд першої інстанції на користь ОСОБА_9 , в сумі 25 000 грн, є необґрунтованим, а призначена до відшкодування моральна шкода в розмірі 12 000 грн не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, при постановленні ухвали суд апеляційної інстанції не навів обґрунтованих мотивів, які б узгоджувались з вищезазначеними положеннями ст. 23 ЦК, чим порушив ст. 419 КПК, тобто допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Зазначені обставини відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставами для скасування судового рішення та призначення нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції в цій частині.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 369, 412, 419, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування майнової шкоди скасувати та направити в цій частині на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3