15.11.2019 Єдиний унікальний номер 205/7740/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001785 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Корнин, Попільнянського району Житомирської області, громадянина України, одруженого, освіта середня спеціальна, не працюючого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 08 липня 2018 року близько 17 годин 00 хвилин знаходився за місцем свого проживання в приміщені квартири АДРЕСА_3 , де в нього виник побутовий конфлікт з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого, знаходячись у вказаний час та місці, ОСОБА_3 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_6 , тілесних ушкоджень, діючи умисно, утримуючи в обох руках металеву бейсбольну біту спричинив один удар даною бітою в область лівого ліктя, тим самим, заподіявши останньому, згідно висновку експерта № 3052е від 02.10.2018 року, виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому лівої ліктьової кістки на межі середньої та нижньої третини з відносно задовільним стоянням відламків - відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), які відповідно до пунктів 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому злочині не визнав в повному обсязі, суду пояснив, що 08 липня 2018 року близько 17.00 годин, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_4 , де мешкає разом з дружиною та малолітньою дитиною, почув як голосно балакає потерпілий ОСОБА_6 , який є батьком його дружини. Він підійшов до потерпілого, який у цей час був на сходинковій клітині та попросив припинити голосно говорити. Після чого, до кімнати вказаної квартири ввірвався потерпілий ОСОБА_6 з яким у обвинуваченого ОСОБА_3 виник конфлікт. Потерпілий ОСОБА_6 правою рукою схопив його за потилицю і штовхнув до квартири. Щоб припинити вказані дії зі сторони потерпілого, ОСОБА_3 в коридорі квартири побачив металеву біту, яку він взяв в обидві руки та повідомив ОСОБА_6 , що буде захищатися, однак потерпілий сказав, що він не зможе це зробити та не вдарить його та зробив крок в перед. В цей момент обвинувачений ОСОБА_3 вдарив алюмінієвою бітою потерпілого ОСОБА_6 , цілився в плече, однак потерпілий захищаючись, підняв руку і удар прийшовся на ліву руку, що призвело до її перелому. Обвинувачений викликав поліцію. Вказав, що протягом двох років з потерпілим виникають конфлікти та тілесні ушкодження були нанесені не навмисно без прямого умислу, а з метою захисту.

Попри не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у інкримінованому йому злочині, його вина в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України при викладених у даному вироку обставинах, знайшла своє повне підтвердження у поясненнях потерпілого та свідків, а також з інших безпосередньо досліджених судом доказах, які суд вважає належними та допустимими.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що його донька ОСОБА_7 перебуває в зареєстрованому шлюбі з обвинуваченим ОСОБА_3 , з яким у нього періодично виникають конфлікти. Так, 08 липня 2018 року близько 17 годин 00 хвилин потерпілий курив та розмовляв по телефону в під`їзді будинку АДРЕСА_5 . До нього вийшов обвинувачений ОСОБА_3 та почав у грубій формі висловлювати претензії з побутових питань, що потерпілий залишив меблі в його цеху. Після чого, потерпілий пішов у кімнату спитати у доньки про дозвіл залишити меблі, при цьому, обвинувачений ОСОБА_3 пішов за ним та почав розмахувати кулаками. Потерпілий сказав йому, якщо хочеш битися, то вийдемо на вулицю і долонею взяв його за потилицю. Обвинувачений ОСОБА_3 пішов в коридор, потерпілий пішов за ним та побачив, що у останнього в обох руках металева біта, якою він замахнувся. Потерпілий був впевнений в тому, що ОСОБА_3 не зможе його вдарити бітою, але ж ОСОБА_3 його вдарив. Так, ОСОБА_3 замахнувся бітою в область голови, а потерпілий, в свою чергу, зігнув ліву руку, щоб прикрити голову, внаслідок чого удар прийшовся на руку, та потерпілий відчув сильний біль. Після чого, потерпілий взяв мобільний телефон та подзвонив брату ОСОБА_8 , який одразу приїхав по вищезазначеному адресу та відвіз його в лікарню. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 на той момент продовжував тримати в руках біту та викликав поліцію.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 свідчив, що 08 липня 2018 року йому зателефонував потерпілий ОСОБА_6 і повідомив, що за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 спричинив йому тілесні ушкодження. За десять хвилин свідок приїхав за вищезазначеною адресою, побачив в під`їзді будинку потерпілого ОСОБА_6 , біля нього в дверях побачив обвинуваченого ОСОБА_3 , у якого в руках була біта, та який повідомив, що він вдарив потерпілого бітою. Свідок забрав потерпілого та відвіз в лікарню. Свідок пояснив, що потерпілий ОСОБА_6 тоді сказав йому, що він вийшов в під`їзд, розмовляв по телефону та до нього вийшов обвинувачений ОСОБА_3 , з яким у нього відбувся конфлікт.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_3 , та донькою потерпілого, свідчила, що 08 липня 2018 року вона в кімнаті квартири, за адресою: АДРЕСА_4 сварилася з батьком, потерпілим по справі ОСОБА_6 . Почувши сварку, до кімнати зайшов її чоловік ОСОБА_3 та сказав, щоб всі заспокоїлись. Розпочався конфлікт між батьком та її чоловіком. ЇЇ батько взяв за шию обвинуваченого ОСОБА_3 та запропонував вирішити конфлікт на вулиці, після чого вони вийшли з кімнати. Свідок повідомила, що вона не бачила як її чоловік наніс удар бітою потерпілому, тому що відволіклась, беручи телефон в руки. Пояснила, що побачила вже наслідки, а саме, побачила ОСОБА_3 , тобто свого чоловіка, з бітою в руках, та як її батько стогне від болю та йде до кімнати. Після чого, вона бачила як приїхав ОСОБА_8 , а обвинувачений ОСОБА_3 викликав поліцію.

Дослідивши докази, суд доходить таких висновків.

Крім показань потерпілого та свідків, провина обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині підтверджується також дослідженими по справі письмовими доказами:

- висновком судової медичної експертизи № 3052евід 02.10.2018 року, згідно якої виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді саден відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому лівої ліктьової кістки на межі середньої та нижньої третини з відносно задовільним стоянням відламків - відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), які відповідно до пунктів 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.09.2018 року та фото таблицею до нього, згідно якого ОСОБА_6 вказав про обставини, спосіб і механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, які аналогічні показам, даним під час даного судового розгляду;

- протокол огляду місця події від 18.10.2018 року із фото таблицею, згідно до якого проведено огляд приміщення домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ;

Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні, суд виходить з того, що обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 122 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Тобто, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження (ст. 122 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

До того ж, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Суд приймає як належні та допустимі докази по даній справі покази потерпілого та свідків, які між собою є взаємоузгодженими щодо того, що ініціатором конфлікту був обвинувачений. В судовому засіданні встановлено, потерпілий не наносив удари обвинуваченому, а тому доводи обвинуваченого, що він захищався від дій потерпілого є надуманими, такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Таким чином, не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 у вчиненні злочину, суд розцінює як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки його доводи про те, що тілесні ушкодження були нанесені не навмисно без прямого умислу не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, та спростовуються поясненнями в судовому засіданні самого обвинуваченого, який пояснив, що він взяв біту з метою налякати та зупинити потерпілого, при цьому обвинувачений цілився в плече потерпілого, а саме, з цього випливає, що взявши біту в руки, у обвинуваченого раптово виник умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. А тому, зібрані у справі докази, що були досліджені судом, суд вважає послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Дослідивши безпосередньо та оцінивши всі вищезазначені докази відповідно до вимог статей 86, 87, 94 КПК України, суд вважає їх належними і допустимими, оскільки вони у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані у порядку встановленому цим Кодексом.

Враховуючи фактичні обставини заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, суд надає оцінку способу та обставинам їх завдання, тобто судом встановлено, що обвинувачений свідомо взяв біту та вдарив потерпілого в ході конфлікту. Наносячи удар бітою, обвинувачений розумів, що наносить удари у життєво важливі органи, при тому, що потерпілий вже на цей момент не міг повноцінно захищати себе.

Всі інші досліджені докази є взаємоузгодженими між собою, та спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він наносячи удар потерпілому, робив це не навмисно без прямого умислу та суперечать матеріалам провадження, не ґрунтуються на законі.

Сукупністю зібраних по кримінальному провадженню доказів вина обвинуваченого ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні доведена в повному обсязі.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його умисні дії, які виразилися у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, правильно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 під час судового розгляду судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступіньтяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем мешкання характеризується задовільно. Крім цього, суд враховує відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого ним діяння, зокрема, що обвинувачений вину не визнав та не вибачився перед потерпілим, думку учасників судового розгляду щодо міри покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі вищевикладеного, суд вважає що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , а також для попередження нових злочинів, йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі у межах установленою санкцією статті обвинувачення, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст. ст. 75 та 76 КК України, встановивши йому іспитовий строк.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк в два роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1