Справа № 442/4692/19
Провадження № 1-кп/442/75/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження №0000676 від 18.04.2019 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м .Борислава Львівської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Бориславського міського суду Львівської області від 06.12.2017 за ч.2 ст.15 - ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, вироком Бориславського міського суду Львівської області від 26.02.2018 за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,-
- з участю прокурора - ОСОБА_4 ,
- обвинуваченого ОСОБА_3 ,
- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 у період відбування покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Дрогобицька виправна колонія №40», 27.04.2018 був ознайомлений із режимом утримання, однак до праці ставився незадовільно, неодноразово і систематично порушував режим утримання, за що неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності.
Так, 02.04.2019 засуджений ОСОБА_3 за порушення вимог режиму відбування покарання, за вчинення дисциплінарного порушення, на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.04.2019 був підданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу одиночної камери терміном на 4 доби, з якої у зв`язку із закінченням терміну покарання звільнений 06.04.2019.
11.04.2019 на підставі постанови №С-8 начальника ДВК №40 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор установи виконання покарань за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді порушення режиму відбування покарання, засудженого ОСОБА_3 поміщено в дисциплінарний ізолятор засуджених осіб (ДІЗО) на 10 діб.
Під час відбування даного стягнення в камері №1 ДІЗО, 17.04.2019, орієнтовно о 06.10 год, після підйому, враховуючи те, що дана камера не була прибраною, ОСОБА_3 отримав законну вимогу чергового помічника чальника ДВК №40 ОСОБА_6 , заступника голови дисциплінарної комісії ДВК №40 ОСОБА_7 , а також її членів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , відповідно до вимог Кримінально-виконавчого кодексу України, графіку прибирання засудженими камери №1 у квітні 2019 року, та згідно розпорядку дня для засуджених ДІЗО (карцеру), приміщення камерного типу (одиночної камери), прибрати камеру, у якій він відбуває покарання. Однак ОСОБА_3 , після пред`явлення йому вказаними представниками адміністрації ДВК №40, конкретної законної вимоги - прибрати в камері, умисно з метою вчинення непокори адміністрації установи виконання покарань, відкрито і неодноразово відмовлявся її виконати, не пояснюючи причини відмови, усвідомлюючи в той же час, що така робота в законному порядку була йому приписана та те, що черговий помічник начальника установи ОСОБА_6 та члени дисциплінарної комісії ДВК №40 мають право пред`являти вимогу виконання даної роботи і ОСОБА_3 зобов`язаний і міг виконати дану роботу, про що, зокрема свідчить довідка медичної частини начальника медичної служби від 17.04.2019 про те, що за станом здоров`я він є практично здоровим та працездатним. Засуджений ОСОБА_3 вказані законні вимоги так і не виконав.
Таким чином, ОСОБА_3 , як особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.391 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненому інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав, пояснив, що його перевели в дисциплінарний ізолятор 11.04.2019. В камері у нього було чисто, потреби прибирати не було. Прибирає по декілька разів на день, оскільки не має більше чим зайнятись, коли було брудно. Прибирав своєю футболкою. Інвентар для прибирання 17.04.2019 надавався йому вперше. Протягом декількох днів до вказаної події у камері був один. Просить виправдати його.
Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, про його винуватість свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності як кожен окремо, так і у взаємозвязку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги :
-показаннями свідка ОСОБА_8 , заступника начальника установи, який суду повідомив, що 17.04.2019 орієнтовно о 06.10 год. здійснював обхід установи з приводу дотримання засудженими режимних вимог і розпорядку дня. Коли зайшли в камеру №1 ДІЗО, де був поміщений засуджений ОСОБА_3 , пред`явили останньому вимогу приступити до прибирання (інвентар будо забезпечено, вода була кімнатної температури). ОСОБА_3 відмовився. Відмову було зафіксовано відповідним рапортом. В установі є розроблений графік прибирання, розпорядок дня. Кожен засуджений ознайомлений із розпорядком під підпис. Якщо особа відмовлялась підписуватись, то складався відповідний акт. ОСОБА_3 перебував в камері протягом доби, тому, з метою забезпечення санітарних умов було необхідним вологе прибирання у визначений розпорядком дня час;
-показаннями свідка ОСОБА_12 , начальника відділу соціально-психологічної та виховної служби, про те, що 17.04.2019 разом із Іванів, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і Шмігельським здійснювали обхід по контролю дотримання режиму дня в установі. Зайшли в камеру №1 ДІЗО, де переведено засудженого ОСОБА_3 . В даній годині, згідно графіку, відповідно до правил внутрішнього розпорядку, ОСОБА_3 мав здійснювати прибирання. Ці вимоги доводяться засудженим по прибутті в установу під підпис, також є щоденник індивідуальної роботи з засудженими, де також є правила. Як начальник відділення, особисто з даного приводу проводив співбесіду, зі ОСОБА_3 , який часто порушував режим, співбесіди проводилися щомісячно усно. Від виконання вимоги здійснити прибирання в камері він категорично відмовився. Памятає, що в камері були розкидані папірці, була пилюка, потрібне було вологе прибирання. Даний випадок зафіксовано на камеру;
-показаннями свідка ОСОБА_9 , начальника відділу нагляду і безпеки, який повідомив суду про те, що 17.04.2019 після 06.00 год. в складі комісії проводили обхід. Начальником відділення ОСОБА_12 було запропоновано ОСОБА_3 приступити до прибирання камери. Згідно правил внутрішнього розпорядку, засуджені мають прибирати камери щоденного почергово, оскільки ОСОБА_3 в камері був один, то саме він мав прибирати камеру. ОСОБА_3 від виконання вимоги відмовився. Інвентар засудженому було надано. На стан здоров`я засуджений не скаржився. Обхід, зокрема, вимога приступити до прибирання фіксувалася двома відеокамерами;
-показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які є аналогічними показам ОСОБА_12 та ОСОБА_9 . Окремо свідок ОСОБА_7 наголосив, що ОСОБА_3 категорично відмовився виконувати його законну вимогу, причому неодноразово. Причин відмови засуджений не повідомляв.
-показаннями свідка ОСОБА_19 , фельдшера ДВК 40, який суду повідомив, що 17.04.2019 був біля входу в ДІЗО, де оглянув ОСОБА_3 , на підставі чого дав заключення про те, що останній здоровий;
-показаннями свідка ОСОБА_11 , психолога відділу соціального виховання та психологічної роботи, який дав покази про те, що 17.04.2019 орієнтовно о 06.00 год. вони спільно з комісією зайшли в ДІЗО для перевірки дотримання розпорядку дня і санітарного стану. Коли зайшли в камеру ОСОБА_3 , йому було запропоновано прибрати свою камеру, було видано інвентар. Проте, засуджений відмовився;
-показаннями свідка ОСОБА_20 , технік доглядач ДВК №40, який суду повідомив про те, що ОСОБА_3 не бачив, проте чув, що останній відмовився прибирати у своїй камері.
Крім цього, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, також стверджується матеріалами справи, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні, а саме:

-вироком Бориславського міського суду Львівської області від 26.02.2018 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України призначено остаточне покарання ОСОБА_3 за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Бориславського міського суду Львівської області від 06.12.2017, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, що підтверджує те, що ОСОБА_3 є особою, що відбуває покарання у виді позбавлення волі;
а.с. 77-79
-характеристикою затвердженою начальником державної установи «Дрогобицька виправної колонія (№40)» від 16.10.2019, згідно якої ОСОБА_3 з 27.04.2018 відбуває покарання у Дрогобицькій виправній колонії №40 Львівської області, та довідкою про заохочення та стягнення засудженого, з яких вбачається, що засуджений неодноразово за час перебування в установі притягався до дисциплінарної відповідальності, порушення стосувалися невиконання режимних вимог щодо розпорядку дня та порушення форми одягу;
а.с.80-81
- щоденником індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_3 , згідно якого із засудженим проводились бесіди ознайомчого характеру з приводу прибуття в дільницю КДіР, в процесі якої до ОСОБА_3 доведено основні вимоги встановленого режиму тримання, права та обов`язки засудженого, правила поведінки. Вподальшому, згідно щоденника, такі бесіди проводились періодично. Засудженому періодично роз`яснювалися Правила внутрішнього розпорядку установи;
а.с. 82-97
-ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.04.2019, на підставі якої ОСОБА_3 переведено до приміщення камерного типу строком на 4 доби;
а.с. 101-103

-Наказом Дрогобицької виправної колонії №40 №163/ОД-19 від 12.04.2019 «Про постановку на профілактичний облік, продовження перебування на профілактичному обліку, зняття з профілактичного обліку засуджених та закріплення відповідальних осіб за ними з числа персоналу установи», згідно якого ОСОБА_3 поставлений на облік як схильний до правопорушень;
а.с.98-100
-відомістю про забезпечення нагляду на добу у Дрогобицькій виправній колонії з 08.00 год 16.04.2019 до 08.00 год.17.04.2019;
а.с. 109-112
-наказом Дрогобицької виправної колонії №40 від 16.04.2019 №106 «Про забезпечення охорони та нагляду на добу», яким затверджено склад чергової комісії та варти з 08 год.16.04.2019 по 08 год. 17.04.2019;
а.с. 113

-наказом Дрогобицької виправної колонії №40 від 15.01.2019 №38/ОД-19 «Про утворення дисциплінарної комісії»;
а.с. 114
-наказом Дрогобицької виправної колонії №40 від 10.12.2018 №433/ОД-18 «Про закріплення працівників соціально-виховної та психологічної служби за відділеннями державної установи «Дрогобицька виправна колонія №40»;
а.с. 115
Вищевказані письмові докази підтверджують повноваження представників адміністрації установи на предявлення вимоги виконання засудженим ОСОБА_3 роботи по прибиранню камери.
-Розпорядком дня для засуджених ДІЗО, витягу з наказу Дрогобицької виправної колонії №40 №9/ОД-19 від 02.01.2019, згідно якого у період часу з 06.00 до 06.20 визначено , зокрема, прибирання камер;
А.с. 116
-графіком прибирання засудженими камери ДІЗО №1 у квітні 2019 року затв. Начальником ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40»;
а.с. 117
-рапортом заступника начальника установи начальника відділу СВПР ОСОБА_7 , першого заступника начальника установи ОСОБА_8 , чергового помічника начальника установи ОСОБА_6 , начальника оперативного відділу ОСОБА_10 , начальника відділу НіБ ОСОБА_9 , психолога установи ОСОБА_21 , начальника відділення СПС №10 ОСОБА_12 від 17.04.2019 про те, що 17.04.2019 о 06.09 год. під час здійснення обходу установи з метою перевірки дотримання засудженими розпорядку дня визначеного Правилами внутрішнього розпорядку в установах виконання покарання для засуджених встановлено невиконання (відмову) засудженим ОСОБА_3 вимоги приступити до прибирання камери, в якій він відбуває покарання;
а.с.104-105
-висновком по факту порушення режиму відбування покарання засудженим відділення СПС №10 ОСОБА_3 від 17.04.2019;
а.с. 106-108
-постановою про визнання предмета як речового доказу від 07.05.2019, згідно якої диск із відеозаписом факту вчинення злісної непокори ОСОБА_3 за 17.04.2019 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №000676;
а.с. 118
- протоколом огляду предметів від 07.05.2019, в якому, зокрема, описано перегляд відео, яким зафіксовано відмову ОСОБА_3 від вимоги прибрати камеру;
а.с. 119 - 122

-довідкою медичної частини №40 філії Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України у Львівській області на засудженого ОСОБА_3 від 17.04.2019, діагноз практично здоровий, що підтверджує спроможність засудженого виконати вимоги розпорядку дня та вказівку представників адміністрації установи по прибиранню камери;
а.с. 123
Також в судовому засіданні судом проглянуто та оцінено диск із відеозаписом факту вчинення злісної непокори ОСОБА_3 за 17.04.2019, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №000676. Зокрема, вказаним відеозаписом зафіксовано, що засудженому неодноразово пропонувалося уповноваженими особами установи під час ранкового обходу 17.04.2019 прибрати камеру, однак останній, без пояснено причини, неодноразово, демонстративно, зухвало відмовлявся виконати дану вимогу.
У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Крім того, Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення вини поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey), п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Суд враховує, що однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України). Судом, на виконання вимог ч.1 ст.22 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом, створено всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
За таких обставин суд у відповідності до вимог статті 94 КПК України повно та всебічно дослідив усі докази, дав їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Диспозицією статті 391 КК України встановлено відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі або у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) або переводилась на більш суворий режим відбування покарання
Редакція ст.391 КК України 2001 року відповідає редакції ст.183-3КК УРСР 1960 року.
У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 березня 1993 року №2 «Про судову практику в справах про злочини, пов`язані з порушенням режиму відбування покарання в місцях позбавлення волі» під злісною непокорою вимогам адміністрації виправно-трудової установи, передбаченою ст.183-3 КК України (в редакції 1960року), слід розуміти відкриту відмову засудженого від виконання конкретних законних вимог представника адміністрації виправно-трудової установи, який в силу свого посадового становища мав право пред`явити таку вимогу, а засуджений був зобов`язаний і міг її виконати, але умисно не виконав (наприклад, відмова від роботи без поважних причин, невиконання вимог про припинення порушення режиму відбування покарання, неодноразовість безпричинної відмови засудженого від виконання законних вимог адміністрації, демонстративність, зухвалість такої відмови).
А тому суд, враховуючи вищенаведене, вважає, що інших вище перерахованих доказів, здобутих підчас досудового розслідування та досліджених і оцінених судом під час судового розгляду достатньо, щоб вважати доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Його дії вірно кваліфіковано за ст.391 КК України, оскільки він , будучи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та яка за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.04.2019) вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань: умисно, неодноразово, відкрито, без пояснення причин, відмовився від робіт по прибиранню камери, у якій він відбував покарання.
Невизнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України та намагання висвітлити розвиток подій в своїй інтерпретації суд розцінює як обраний ним спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст.65 67 КК України та розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставиин, що помякшують та обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. А тому суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого має на меті його виправлення, перевиховання та соціальну реабілітацію, запобігання вчиненню нових злочинів.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 згідно характеристики, затвердженої керівником ДП Дрогобицька ВК №40, а також довідки про заохочення і стягнення засудженого по місцю відбуття покарання характеризується негативно (береться до уваги, оскільки злочин вчинено під час відбування покарання).

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Також при призначенні покарання суд враховує, що умисний злочин, передбачений ст. 391 КК України, ОСОБА_3 вчинив у період відбуття покарання у місцях позбавлення волі. Дана обставина враховується судом як обставина, яка характеризує особу обвинуваченого та свідчить про те, що він не став на шлях виправлення та, перебуваючи у місцях позбавлення волі, не зробив належних висновків щодо своєї поведінки.
З врахуванням наведеного, аналізуючи особу винного як в загально соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події, суд, з урахуванням положень Загальної частини Кримінального кодексу України дійшов висновку, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено в межах санкції статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі, оскільки виключно такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів.
На час ухвалення даного вироку засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання з ДУ Дрогобицька ВК №40 згідно вироку Бориславського міського суду від 26.02.2018 року у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Не відбута частина покарання складає 1 (один) рік 1 (один) місяць 27 днів. А тому остаточну міру покарання ОСОБА_3 слід визначити із застосуванням ст. 71 КК України за сукупністю вироків .
З речовими доказами слід вчинити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 366-368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Бориславського міського суду Львівської області від 26.02.2018 та визначити ОСОБА_3 остаточну міру покарання 1 (один) рік 8 (вісім) місяців позбавлення волі.
Речовий доказ: диск із відеозаписом за 17.04.2019, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №000676 - залишити при матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1