ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/368/20 Справа № 201/1813/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000428 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, неодруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, із повною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2020 року було задоволено клопотання слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 на строк 60 днів, тобто до 20 квітня 2020 року.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України повністю підтверджується доказами, доданими до клопотання слідчого, доведеними є зазначені у клопотанні ризики, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення і особу підозрюваного ОСОБА_9 , обґрунтовано зазначено про те, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний, розуміючи тяжкість підозри може вжити будь-яких заходів для введення слідства в оману та спотворювання всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а в разі неможливості вчинення таких дій, може покинути місце свого постійного проживання з метою уникнення покарання. У зв`язку з тим, що ОСОБА_9 підозрюється у скоєнні злочину вчиненого із застосуванням насильства, слідчий суддя вважав за необхідне при постановлені ухвали у кримінальному провадженні не визначати розмір застави.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню.
Сторона захисту не може погодитися з висновками суду викладеними в оскаржувальній ухвалі, які в повній мірі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження відповідно до ст. 411 КПК України.
На думку апелянта, слідчим суддею не враховано, що клопотання слідчого не відповідає вимогам діючого КПК.
Апелянт зазначив, що слідчий, та прокурор безпідставно послалися на ризики передбачені ст. 177 КПК України, оскільки взагалі не послалися хоча б на жодний доказ, наявності будь - якого з заявлених у клопотанні про обрання запобіжного заходу ризиків у вигляді переховування підозрюваного ОСОБА_9 , від органів досудового розслідування, та/або суду, та можливості незаконного впливу на свідків та потерпілого, можливість переховування та знищення підозрюваним будь-яких з речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді взяття під варту, слідчий суддя в оскаржувальній ухвалі зазначив, що ОСОБА_9 , обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з замахом на заподіянням смерті іншій людині, тому з урахуванням вищевикладеного, особистості підозрюваного, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з огляду на встановленні фактичні обставини кримінального правопорушення і особу підозрюваного ОСОБА_9 , обґрунтовано зазначено про те, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати, або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення,оскільки підозрюваний, розуміючи тяжкість підозри може вжити будь - яких заходів для введення слідства в оману та спотворювання всіх обставин вчинення таких дій, може покинути місце свого постійного проживання з метою уникнення покарання.
До клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту складеного відносно підозрюваного ОСОБА_9 , взагалі не були додані будь які докази, якими б органи досудового розслідування обґрунтовували існування заявлених ризиків передбачених ст. 177 КПК України, і сторона захисту таких додатків не отримувала.
Апелянт зазначив, що слідчий суддя, під час розгляду клопотання не виконав в повній мірі свій обов`язок щодо оцінки в сукупності всіх обставин викладених у ст. 178 КПК України, та в оскаржувальній ухвалі взагалі залишив поза увагою посилання сторони захисту в судовому засіданні на можливість обрання підозрюваному ОСОБА_9 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту через недоведеність заявлених ризиків, поведінку ОСОБА_9 після скоєння злочину, а саме, те що він проживав за місцем свого проживання разом з батьками, малолітньою сестрою, бабусею, тобто ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, відвідував місце своєї праці де 21.02.2020 року у вечірній час і був фактично затриманий співробітниками поліції, намірів переховуватися від поліції не мав, а також не вчиняв жодного впливу на будь - яких свідків.
Слідчий суддя також проігнорував не законне затримання підозрюваного ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України не безпосередньо після вчинення злочину, а через більше ніж три доби після вчинення злочину, оскільки кримінальне правопорушення було вчинене о 00-30 год. 18.02.2020 року, а фактичне затримання відбулося о 20-00 год. 21.02.2020 року.
На думку сторони захисту, обвинувачення не впоралося із тягарем доведення, презумпція на користь звільнення стає достатньою підставою для звільнення, яка не потребує додаткового обгрунтування.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_9 та його захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки учасників процесу, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, що підтверджується матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд врахував практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 28.10.2004р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якого для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984р. у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Згідно з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалене слідчим суддею рішення ґрунтується на фактичних обставинах провадження та на вимогах кримінального процесуального закону.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України повністю підтверджується: протоколами огляду місця події від 21.02.2020 року, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколом допиту законного представника потерпілого ОСОБА_11 , актом про застосування службового собаки, протоколами допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного від 22 лютого 2020 року, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 , який частково визнав свою вину і підтвердив спричинення потерпілій ОСОБА_29 тілесних ушкоджень шляхом завдання їй ударів у різні частині тіла та обставини їх спричинення, а отже, сукупність цих фактичних даних на даному етапі досудового розслідування надають можливість переконатись в обґрунтованості підозри до такого ступеня, за якого об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
22.02.2020 року, ОСОБА_9 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення і того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Так, згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A).
Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи невинності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_9 підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства до потерпілої, та знаходячись на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування кримінального правопорушення, що негативно вплине на хід досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний розуміючи тяжкість підозри може вжити будь-яких заходів для введення слідства в оману та спотворювання всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, вказане свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.
Колегія суддів зазначає, що конкретним суспільним інтересом, який превалює на принципом поваги до свободи особистості, є усунення загрози скоєння нових злочинів, та ризик переховування від органів досудового розслідування (відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність джерел доходу).
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що слідчий суддя необґрунтовано обрав запобіжний захід та не врахував дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при обранні запобіжного заходу слідчий суддя повно та об`єктивно дослідив клопотання слідчого та додані до нього документи, та прийшов вірного висновку, що запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі щодо ОСОБА_9 не може бути застосовано до останнього, оскільки такий захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Отже, колегія суддів вважає, що слідчим суддею прийнято рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 яке відповідає вимогам кримінального процесуального закону та не суперечить й практиці ЄСПЛ, що стосується застосування запобіжних заходів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4