Справа № 752/5651/20
Провадження №: 1-кс/752/3463/20
У Х В А Л А
в с т а н о в и в:
Досудовим розслідуванням встановлено діяльність групи невстановлених осіб, яка створює умови для розкрадання бюджетних коштів, незаконного їх переведення у готівку та виведення у тіньовий сектор економіки, чим наносить шкоду державним інтересам.
Так, організатори конвертаційного центру за сприяння ГУ ДПС у м. Києві та Київській області, використовуючи підприємства з ознаками фіктивності, укладають формальні договори купівлі-продажу фактично неіснуючих товарів та виписують відповідні податкові накладні, чим фактично формують податковий ліміт на рахунках ряду підприємств м. Києва та Київського регіону лише в базі ДПС, що дає змогу в подальшому формувати незаконний податковий кредит виконавцям бюджетних замовлень.
Так, протиправний механізм полягає у безтоварному придбанні податкового кредиту у виробників та імпортерів тютюнової продукції, цигарок, продуктів харчування, товарів широкого вжитку, тощо, які реалізуються через мережі оптово-роздрібної торгівлі за готівкові кошти без належного обліку, що дозволяє видавати готівку замовникам протиправних фінансових послуг та незаконно формувати податковий кредит за рахунок ліміту, сформованого від виробника.
Таким чином, ТОВ «Е-Світ Постач», ТОВ «Максі Торг ЛТД», ТОВ «Партнер Імпульс», ТОВ «Салабріус Гранд», ТОВ «ТД Аштон», ТОВ «Техноспейс Холд», ТОВ «Глобал Трейд Компані» здійснили формування податкового кредиту за рахунок безтоварних операцій з удаваного придбання цигарок та тютюнової продукції на загальну суму понад 200 млн. грн., який в подальшому «скручують» для продажу т.зв. «транзитним» підприємствам, які формують необхідні коди товарів клієнтам-вигодонабувачам.
Крім того, ТОВ «Адога Універс» протягом березня-квітня 2020 року здійснило формування податкового кредиту на загальну суму понад 268 млн. грн. в результаті безтоварних операцій з удаваного придбання у ТОВ «Партнер Імпульс» послуг з прибирання приміщень, технічного обслуговування, експедиторських послуг, а також різнорідних товарів (запчастини, меблі, товари широкого вжитку, продукти харчування, тощо).
Вищезазначена злочинна схема забезпечує незаконне виведення безготівкових коштів підприємств реального сектору економіки у тіньовий неконтрольований державою обіг, минаючи при цьому систему оподаткування, що призводить до ненадходження податків до бюджету держави та легалізації коштів отриманих злочинним шляхом. У слідства є достатні підстави вважати, що грошові кошти, які розміщені на вказаних вище рахунках, є предметом та доказом розслідуваного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, тобто здобуті злочинним шляхом.
Крім того, встановлено, що зазначений протиправний фінансовий механізм діє використовуючи банківські інструменти, а саме: Казначейство України(ел. адм. подат.) (МФО899998), АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" У М. КИЄВI (МФО380805), АТ "УкрСиббанк" (МФО351005), АТ "ПУМБ" (МФО334851), ПАТ "МТБ БАНК" (МФО328168), АТ "КIБ" (МФО322540), КИЇВСЬКЕ ГРУ АТ КБ"ПРИВАТБАНК",М.КИЇВ (МФО321842), АТ "СБЕРБАНК" (МФО320627), АБ "УКРГАЗБАНК" (МФО320478), АКБ "IНДУСТРIАЛБАНК" (МФО313849), ПАТ "БАНК ВОСТОК" (МФО307123), АТ АБ "РАДАБАНК" (МФО306500), АТ "БАНК КРЕДИТ ДНIПРО" (МФО305749), АТ "КРЕДI АГРIКОЛЬ БАНК" (МФО300614), АТ "АЛЬФА-БАНК" У М.КИЄВI ( НОМЕР_211 ) та інші.
У слідства є достатні підстави вважати, що грошові кошти, які розміщені на вказаних рахунках, є предметом та доказом розслідуваних злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, тобто здобуті злочинним шляхом.
Слідчий вказує, що кошти, розміщені на рахунках зазначених підприємств є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР. Таким чином, метою арешту грошових коштів розміщених на рахунках вказаних суб`єктів підприємницької діяльності є збереження речових доказів, що відповідає вимогам ст. 98, п. 1 ч. 2 ст., ч. 3 ст. 170 КПК України.
Разом з цим, постановою прокурора вищевказані розрахункові рахунки по вказаним вище суб`єктам підприємницької діяльності, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Слідчий зазначає, що в даному кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме: на вказані грошові кошти, які у безготівковому вигляді знаходяться на рахунках вказаних підприємств.
Від слідчого надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.
Згідно з нормою ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалася.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого розглядається без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього документи, приходить до наступного.
Згідно із ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу.
Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів, передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170-173, 309 КПК України, слідчий судя
Накласти арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, на грошові кошти, які у безготівковому вигляді знаходяться на рахунках вказаних підприємств у наступних банківських установах:
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: