Справа № 477/1/20
Провадження № 1-кп/477/10/20
УХВАЛА

01 червня 2020 року м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000583, по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, оскільки розглянути кримінальне провадження до закінчення строку дії обраного запобіжного заходу неможливо.

В обґрунтування цього клопотання прокурором зазначено, що обвинуваченому під час підготовчого судового засідання був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає 15 червня 2020 року.

Підставою для обрання такого запобіжного заходу стала обґрунтована підозра щодо вчинення обвинуваченим тяжкого злочину та наявність ризику переховування від суду, оскільки обвинувачений оголошувався у державний та міждержавний розшук, тривалий час його місцезнаходження було невідоме. Наразі обвинувачений ніде на працює, постійне місце проживання у нього відсутнє. Наведені обставини, а також характер і спосіб вчинення злочину у своїй сукупності дають можливість припускати, що обвинувачений ОСОБА_5 може і в подальшому продовжувати переховуватись від суду. За таких обставин вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищезазначеному ризику.

Захисник та обвинувачений заперечували щодо задоволення клопотання прокурора та просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник вказував, що обвинувачений поїхав жити до Російської Федерації ще до оголошення йому підозри, тобто не будучи повідомленим про існування обмежень.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав подане прокурором клопотання та заперечував щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт. Зазначив, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вислухавши думку учасників судового засідання щодо цього клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини (статті 3,9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування та під час проведення підготовчого судового засідання обвинуваченому був обраний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався ухвалами суду та строк дії якого спливає 16 червня 2020 року.

Наразі кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, об`єктивно закінчити розгляд кримінального провадження та ухвалити рішення до закінчення строку обраного запобіжного заходу у зв`язку з введеними карантинними обмеженнями неможливо. В зв`язку з чим, відповідно до вимог статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як убачається з дослідженого існує обґрунтована підозра обвинуваченого у вчиненні ним тяжкого злочину, що спричинив смерть ОСОБА_7 та потерпілій ОСОБА_8 заподіяні середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, за який законом передбачене покарання від 3 до 8 років позбавлення волі.

Щодо вчинення цього злочину існує обґрунтована підозра, яка була предметом дослідження під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому під час досудового розслідування.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Однак з цих же матеріалів вбачається наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування обвинуваченого від суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 , не працює, постійного місця проживання не має, під час проведення досудового розслідування з місця постійного проживання зник, у зв`язку з чим був оголошений у державний та міждержавний розшук, тривалий час його місце знаходження було не встановлене. Як раніше пояснював обвинувачений він в цей час проживав на території Російської Федерації. З його пояснень вбачається, що йому було відомо про подію злочину і що за цим фактом проводиться розслідування, також від дружини йому стало відомо, що у цій справі йому оголошено підозру, яка згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування датована 24.07.2014 року. Разом з тим в Україну він повернувся лише у 2019 році, що свідчить про умисне ухилення від органів досудового розслідування та суду.

Зважаючи на обізнаність обвинуваченого щодо події злочину та щодо своєї участі у цій події, суд критично сприймає твердження захисника щодо відсутності ухилення обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Вказане дає можливість дійти обґрунтованого висновку щодо можливого ухилення обвинуваченого від явки до суду та переховування від суду у разі обрання йому будь-якого альтернативного запобіжного заходу.

Враховуюче викладене, суд вважає, що клопотання прокурора щодо запобіжного заходу обвинуваченому підлягає задоволенню, так як більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти визначеному ризику.

Щодо думки захисту про можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, то вказаний запобіжний захід не може бути йому обраний з зазначених вище підстав. Суд, зважаючи на поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування, вважає, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти існуючому ризику та забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 176-178, 331 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів з утриманням його в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали по 30 липня 2020 року включно.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1