ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1640/19 Номер провадження 11-сс/814/54/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали клопотання слідчого СВ Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про надання дозволу на проведення особистого огляду та огляду речей, які знаходиться у володінні особи та накладення арешту на майно за апеляційною скаргою представника власника тимчасового вилученого майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2019 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 про накладення арешту на автомобіль «Volkswsgen Transporter» д. н. з. « НОМЕР_1 », номер кузова « НОМЕР_2 » 2003 року випуску, що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_7 , по кримінальному провадженні №0000506 від 12 грудня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Надано дозвіл на проведення огляду транспортного засобу «Volkswsgen Transporter» д. н. з. « НОМЕР_1 », номер кузова « НОМЕР_2 » 2003 року випуску, що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - ОСОБА_7 . Накладено арешт на вилучений автомобіль «Volkswsgen Transporter» д. н. з. « НОМЕР_1 », номер кузова « НОМЕР_2 » 2003 року випуску, що належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_7 , передавши вказаний автомобіль під відповідальну розписку володільцю автомобіля ОСОБА_7 , позбавивши права відчужувати, розпоряджатися автомобілем «Volkswsgen Transporter» д. н. з. « НОМЕР_1 ».

Вилучення транспортного засобу «Volkswsgen Transporter» д. н. з. « НОМЕР_1 » визнано правомірним.

Виконання ухвали покладено на слідчого відділення Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області майора поліції ОСОБА_6 .

Рішення слідчого судді мотивовано, тим що вилучений автомобіль є знаряддям вчинення злочину, зберіг на собі його сліди, які в подальшому можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Повернення, заборона використання та розпорядження вилученим у ході проведення огляду автомобілем не може призвести до його зникнення, втрати, пошкодження, або настанню інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню і суттєво вплинути на встановлення необхідних обставин.

Не погодившись із вказаним рішення суду, представником власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2019 року скасувати.

З рішенням районного суду не погоджується, так як останнє прийнято із суттєвими порушеннями процесуального законодавства, неповнотою судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На думку колегії суддів, слідчий поліції, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, надав докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «ОСОБА_5 проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з матеріалів клопотання про накладення арешту на майно, 11 грудня 2019 року близько 22 години невідома особа з метою викрадення чужого майна, перебуваючи на території господарства в АДРЕСА_1 шляхом вільного доступу намагалась викрасти дві частини металевої сітки, яка належить ОСОБА_9 , але не змогла довести свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від її волі так як була зупинена останнім.

12 грудня 2019 року внесено відомості по даному факту до ЄРДР за №0000506 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України.

Цього ж дня слідчим слідчого відділення Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 було проведено огляд місця події під час якого поблизу господарства де невідома особа намагалась здійснити крадіжку металевих сіток, було виявлено та вилучено слід протектора автомобіля, з якого було здійснено гіпсовий зліпок та вилучено до Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області для проведення подальшої трасо логічної експертизи.

12 грудня 2019 року з письмового дозволу ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 було оглянуто автомобіль «Volkswagen Transporter» д. н. з. « НОМЕР_1 » номер кузова « НОМЕР_2 », 2003 року випуску, який після проведення огляду було вилучено та поміщено на території Опішнянської станції поліції Зіньківського відділення поліції Гадяпького відділу поліції ГУНП в Полтавській області за адресою смт. Опішня, вул. Незалежсності, 20, Зіньківського району, Полтавської області.

12 грудня 2019 року автомобіль «Volkswagen Transporter» д. н. з. « НОМЕР_1 » номер кузова « НОМЕР_2 », 2003 року випуску, що належить ОСОБА_7 , було визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженні та поміщено на територію Опішнянської станції поліції Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, до вирішення питання по суті.

13 грудня 2019 року відповідно до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 , було встановлено, що в АДРЕСА_1 знаходиться його дачне господарство. Близько 22 год. 11 грудня 2019 року неподалік від його дачного господарства помітив автомобіль марки «Volkswagen Transporter» д. н. з. « НОМЕР_1 », в кузові якого знаходилась частина металевої сітки. Зупинившись, він помітив двох осіб, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які несли з господарства ОСОБА_9 до автомобіля ще одну частину металевої сітки. Помітивши дану ситуацію ОСОБА_9 зупинився та змусив їх повернути викрадені речі на місце. Також поряд з вище описаним автомобілем ОСОБА_9 помітив газову плиту «NORD», дерев`яні двері та металеві труби, але в зв`язку з тим, що поспішав він поїхав у власних справах залишивши місце пригоди і лише 12 грудня 2019 року зранку повідомив про дану подію до поліції та написав письмову зайву з даного приводу.

13 грудня 2019 року було допитано гр. ОСОБА_13 , який під час допиту повідомив, що 11 грудня 2019 року він на власному автомобілі перебував в смт. Опішня, Зіньківського району, Полтавської області де застряг в багнюку. Після цього він подзвонив до свого знайомого для того, щоб попросити про допомогу, який в свою чергу зателефонував до ОСОБА_9 , який приїхав на вказане місце на власному тракторі. Під час буксирування, проїжджаючи по АДРЕСА_1 ОСОБА_9 зупинився та ОСОБА_13 також вийшов з власного транспортного засобу. Вийшовши з автомобіля ОСОБА_13 помітив двох чоловіків які несли в руках частину металевої сітки до автомобіля марки «Volkswagen Transporter», який стояв неподалік. Після цього ОСОБА_9 почав їх лаяти та на цьому дані чоловіки зізнались у вчиненні крадіжки та віднесли металеву частину сітки назад до господарства.

17 грудня 2019 року по вказаному кримінальному провадженні було призначено судово-трасологічну експертизу з метою встановлення придатності сліду шини транспортного засобу вилученого в ході огляду місця події для встановлення групової належності а також чи залишений слід шини транспортного засобу вилученого в ході огляду місця події покришками автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. « НОМЕР_1 » номер кузова « НОМЕР_2 », 2003 року випуску, який було оглянуто та вилучено 12 грудня 2019 року у гр. ОСОБА_10 .

Отже, з огляду на викладене, за сукупністю підстав апеляційний суд вважає, що слідчий суддя прийшов до правильного висновку, дотримавши «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, узаконивши огляд зазначеного автомобіля, та наклавши арешт на вилучений автомобіль під відповідальну розписку добросовісному набувачеві ОСОБА_7 позбавивши її права відчужувати та розпоряджатися автомобілем, оскільки з огляду на положення, ч. 2 ст. 167, ч.1-2 ст. 170 КПК України Volkswagen Transporter» д. н. з. « НОМЕР_1 » має ознаки речового доказу.

Доводи апелянта, що автомобіль на який наклали арешт, належить добросовісному набувачу, а доказів щодо обставин які підтверджують, що незастосування арешту автомобіля призведе до його приховування, пошкодження, псування, знищення, зникнення, втрати, використання перетворення, пересування, передачі іншим особам слідчим та прокурором не надано, взято апеляційним судом до уваги, та звертає увагу, що дані доводи взято до уваги і судом першої інстанції, про що свідчить рішення суду про часткове задоволення клопотання слідчого, передавши арештований транспортний засіб під розпису власнику автомобіля ОСОБА_7 позбавивши її права відчужувати та розпоряджатися ним.

Також, колегія суддів відзначає, що слідчий суддя першої інстанції своєю ухвалою не позбавив права власника транспортного засобу на користування ним, а лише обмежив власника майна в його відчуженні та розпорядженні, з метою унеможливити перешкоджанню досудовому слідству у кримінальному провадженню і суттєво вплинути на встановлення необхідних обставин.

Отже, висновки слідчого судді щодо наявності достатніх правових підстав для арешту майна відповідають як матеріалам доданих до клопотання так і вимогам КПК України, тому посилання адвоката ОСОБА_14 в апеляційній скарзі про відсутність підстав для накладення арешту на майно є безпідставними.

Більше того, належних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження апеляційному суду не надано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2019 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4