Справа № 308/1252/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підгото вчому судовому засіданні в м. Ужгород кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000183 від 20 червня 2019, за обвинуваченням громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ржавинці, Заставнівського району, Чернівецької області, тимчасово не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 332 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
Громадянин України ОСОБА_4 , будучи обізнаним про явище нелегальної міграції в Україні, у червні 2019, перебуваючи по місцю свого проживання в м. Тернопіль, погодився на пропозицію невстановленої досудовим розслідуванням особи прийняти участь в незаконному переправленні групи нелегальних мігрантів через державний кордон України в країни Євросоюзу. Давши згоду на участь у злочині, в обов`язки ОСОБА_4 входило: зустріч групи нелегальних мігрантів в кількості шістьох осіб в м. Львів, доставка їх до м. Ужгород для передачі іншим невстановленим особам, які повинні були здійснити незаконне переправлення вказаних шістьох нелегальних мігрантів через Державний кордон України.

На виконання злочинної домовленості з невстановленими досудовим розслідуванням організаторами вчинення злочину щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, враховуючи, що кількість нелегальних мігрантів становила шість осіб, ОСОБА_4 , для доставки вказаних мігрантів з м. Львів до м. Ужгород залучив свого знайомого ОСОБА_6 в якості другого водія, який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_4

19.06.2019 близько 10 години 00 хвилин, перебуваючи на обумовленому раніше з невстановленими особами місці в м. Львів, ОСОБА_4 отримав від невстановлених слідством осіб нелегальних мігрантів в кількості 6 осіб, а саме: громадянина Пакистану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Індії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Індії ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина Пакистану ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина Бангладешу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина Пакистану ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , після чого розподілив їх у два транспортні засоби, на яких він разом з ОСОБА_6 прибули до м. Львів, а саме автомобіль марки "ВАЗ" моделі 21093, р. н.з. НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_4 та автомобіль марки «Фольцваген» «Пасат», р.н.з. Республіки Польща, водієм якого був ОСОБА_6 , задля подальшої доставки та передачі їх невстановленим особам в м. Ужгород, з метою подальшого переправлення вказаних мігрантів через державний кордон України.

Після розміщення вказаних шістьох нелегальних мігрантів в два транспортні засоби, реалізуючи злочинний умисел ОСОБА_4 , щодо доставки мігрантів та передачі їх невідомим особам, в обов`язки яких входило незаконне переправлення даних мігрантів через державний кордон України, останній та ОСОБА_6 вирушили з м. Львів до м. Ужгород. Так, на виконання вказівки невстановленої слідством особи, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 слідували на територію Закарпатської області через Яблуницький перевал, з метою не виявлення вищевказаних нелегальних мігрантів співробітниками правоохоронних органів в населеному пункті Нижні Ворота, Воловецького району, Закарпатської області.

Надалі, близько 22 години 00 хвилин того ж дня, неподалік м. Мукачево, автомобіль марки «Фольцваген» моделі «Пасат» зламався і вже був непридатний для здійснення руху, у зв`язку з чим ОСОБА_4 помістив нелегальних мігрантів у кількості трьох осіб з вказаного автомобіля у транспортний засіб марки "ВАЗ" моделі 21093, р.н.з. НОМЕР_1 і доставив їх на АЗС «ОККО», яка розташована у с. Баранинці, Ужгородського району по вул. Гагаріна, буд. 101, де в подальшому повинен був передати даних шістьох нелегальних мігрантів невстановленим особам, які повинні були надалі здійснити незаконне переправлення вказаних шістьох нелегальних мігрантів через державний кордон України, однак близько 03 год. 00 хв. 20.06.2019 ОСОБА_4 , разом з вказаними шістьма мігрантами було затримано співробітниками УСБУ в Закарпатській області на вищевказаній АЗС «ОККО» в с. Баранинці.

Отже, вказаними діями ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, вчинив сприяння в організації незаконного переправлення шістьох нелегальних мігрантів через державний кордон України, шляхом доставки їх з м. Львів до м. Ужгород, де в подальшому повинен був передати даних шістьох нелегальних мігрантів невстановленим особам, які повинні були надалі здійснити незаконне переправлення їх через державний кордон України.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, вчинив сприяння в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок, засобів та усунення перешкод, за попередньою змовою групою осіб, вчинене щодо кількох осіб, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 332 КК України.

31 січня 2020 прокурор у кримінальному провадженні № 0000183 від 20.06.2019 за ч. 2 ст. 332 КК України - прокурор відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 з одного боку та підозрюваний у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 , з другої сторони, за участі захисника підозрюваного ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 468 - 470,472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди про визнання винуватості підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення під час провадження в суді.

Сторони дійшли згоди, що за вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, підозрюваному необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнивши його від відбуття покарання з випробувальним терміном на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки умисного невиконання угоди. В угоді зазначені права і обов`язки прокурора та підозрюваного щодо укладення угоди.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, та наполягає на затвердженні вказаної угоди. Просив звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та встановлення найменшого іспитового строку, враховуючи пом`якшуючі обставини.

Захисник у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості. Просив звільнити ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та встановлення найменшого іспитового строку, враховуючи пом`якшуючі обставини.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, з застосуванням ст. 75 КК України та встановлення найменшого іспитового строку, враховуючи пом`якшуючі обставини.

Суд, вивчивши надані матеріали, заслухавши учасників судового провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення яким затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

Відповідно ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 332 КК України, а саме умисне сприяння в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок, засобів та усунення перешкод, за попередньою змовою групою осіб, вчинене щодо кількох осіб, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Узгоджені обвинуваченим та прокурором вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Відповідно до ст. 475 КПК України, якщо суд переконався що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Дослідивши угоду про визнання винуватості та переконавшись, що укладена угода є добровільним волевиявленням обвинуваченого, тобто не є наслідком застосування до нього насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, з`ясувавши у обвинуваченого чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, роз`яснивши обвинуваченому право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення у вчинені якого його обвинувачують, встановивши правильне розуміння обвинуваченим змісту та наслідків затвердження угоди, а також перевіривши її відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши доводи учасників підготовчого судового засідання та роз`яснивши обвинуваченому обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд доходить висновку, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим, відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди є добровільним, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому що ОСОБА_4 діяння повністю доведене і вірно кваліфіковане органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 332 КК України кваліфікуючими ознаками якого є - умисне сприяння в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок, засобів та усунення перешкод, за попередньою змовою групою осіб, вчинене щодо кількох осіб, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - беззастережне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують його покарання, судом не встановлено.

Згідно відомостей про судимість з УІТ ГУНП в Закарпатській області 19.08.2019 року ОСОБА_4 звільнений 05.08.2011 року у зв`язку з закінченням іспитового строку, відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності за період з серпня 2011 року по теперішній час відсутні.

Суд враховує ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що сприяв розкриттю злочину, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, негативних характеристик суду не надано.

З врахуванням наведених судом обставин, що пом`якшують покарання, дає суду підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, та про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст.75 КК України та в порядку ч.3 ст. 75 КК України вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_4 термін іспитового строку один рік, та із покладенням на нього обов`язків в силу ч.1 п.п.1,2 ст. 76 КК України. Тому суд вбачає за належне визначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання в угоді про визнання винуватості.

Зазначене покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні термін дії закінчився, клопотань про обрання до суду не надходило.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Експертизи під час досудового розслідування не проводилися, а тому витрати на залучення експерта відсутні.

Згідно ст.17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання » від 24.10.2003 року №7 відповідно до ст.55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю застосуванню не підлягає, оскільки вчинення ОСОБА_4 злочину не пов`язане з його перебуванням на певних посадах чи зайняттям певною діяльністю.

За положеннями п.1 та п. 4 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом злочину або відповідно використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

З матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб марки "ВАЗ" моделі 21093, р.н.з. НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_4 є засобом вчинення злочину, проте такий не підлягає спеціальній конфіскації, оскільки їх власник не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Долю інших речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 371 , 475 КПК України суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 31 січня 2020 укладену у кримінальному провадженні № 0000183 від 20.06.2019 за ч. 2 ст. 332 КК України між прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 з одного боку та підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 , з другої сторони, за участі захисника підозрюваного ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 468 - 470,472 КПК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання за ч.2 ст. 332 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2019 року щодо майна - скасувати.

Речові докази по справі: транспортний засіб автомобіль марки "ВАЗ" 21093, р.н. НОМЕР_1 , з номером шасі НОМЕР_2 ; ключі до запалу до автомобілю марки "ВАЗ" 21093, р.н. НОМЕР_1 , з номером шасі НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки "ВАЗ" 21093, р.н. НОМЕР_1 , з номером шасі НОМЕР_2 , яке видано на ОСОБА_6 , вважати повернутим власнику; мобільний марки "Iphone" 5 ІМЕІ1 НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки "HUAWEI" ІМЕІ1 НОМЕР_5 ІМЕІ2 НОМЕР_6 , з номером мобільного телефону НОМЕР_7 вважати повернутим власнику; мобільний телефон марки «NOMI», з НОМЕР_8 та НОМЕР_9 , з номером мобільного телефону НОМЕР_10 мобільний телефон марки «Microsoft», де встановлено, що на ньому міститься ІМЕІ НОМЕР_11 , та номер мобільного телефону НОМЕР_12 повернути власнику; документ з наявними на ньому написами іноземними мовами які виконані як кульковою ручкою так і машинописним способом, даний документ у правому верхньому куті містить назву «RIGHT to PROTECYION» - знищити.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі неподання на нього апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому, його захиснику та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1