КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2.,

суддів - ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

секретаря - ОСОБА_5.,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6.,

адвоката, який діє в

інтересах ОСОБА_1. - ОСОБА_7.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою власника майна - ОСОБА_1. на ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0013611 від 21.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

29 жовтня 2019 року до Солом'янського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Солом'янського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8., погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_6., про арешт майна в рамках кримінального провадження №0013611 від 21.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме: на нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №105) в літ. А, що за адресою: АДРЕСА_1, які на праві приватної власності належать ОСОБА_1.

Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вищевказані об'єкти нерухомого майна із тимчасовим позбавленням права на розпорядження вказаним майном. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на доведеність існування обставин, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На вказану ухвалу власником майна - ОСОБА_1. подано апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, оскільки ухвалу постановлено з істотним порушення кримінального процесуального законодавства, а також у зв'язку з невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що слідчим суддею не дотримано вимог ч.2 ст.173 КПК України. При цьому слідчим суддею проігноровано обґрунтування можливості використання нежилих приміщень як доказу у кримінальному провадженні, зважаючи на той факт, що вказані приміщення є нерухомим майном, а не тимчасовою спорудою та не зазначено, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення можуть зберегти на собі нежилі приміщення і яким чином заборона розпорядження майном може вплинути на збереження таких слідів чи ознак. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 30 жовтня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді просив залишити без змін, як законну та обґрунтовану;

- адвоката ОСОБА_7., який підтримав подану власником майна апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування встановлено, що суб'єкти господарювання, самоправно, без належним чином оформлених документів розмістили тимчасові споруди та здійснюють свою фінансово-господарську діяльність, одним із таких об'єктів є нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №105) в літ. А за адресою: АДРЕСА_1, що використовується ОСОБА_1. та належить йому на праві приватної власності.

Тобто, нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №105) в літ. А за адресою: АДРЕСА_1, є матеріальним об'єктом, що містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та в подальшому, відповідно до постанови слідчого від 22.10.2019 року, їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив, що нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №105) в літ. А за адресою: АДРЕСА_1, є матеріальним об'єктом, що містить відомості, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні та прийшов до вірного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об'єктивні підстави вважати нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №105) в літ. А за адресою: АДРЕСА_1, таким, що являється матеріальним об'єктом, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки прокурором доведено, що нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №105) в літ. А за адресою: АДРЕСА_1, що використовується ОСОБА_1. та належить йому на праві приватної власності, відповідають критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, є матеріальним об'єктом, що містить відомості, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою їх арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об'єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №105) в літ. А за адресою: АДРЕСА_1, що використовується ОСОБА_1. та належить йому на праві приватної власності, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_1., слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року, необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу власника майна - ОСОБА_1., залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0013611 від 21.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме: на нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №105) в літ. А, що за адресою: АДРЕСА_1, які на праві приватної власності належать ОСОБА_1., залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4