ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/3590/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Справа № 636/1077/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою дію запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, продовжено до 26 січня 2020 року.
В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які, в разі доведеності його вини, може бути призначене покарання, як до 15 років позбавлення волі, так і довічного позбавлення волі, продовжує зберігатись.
Відтак, суворість потенційно можливого покарання, відсутність міцних соціальних зв`язків, свідчить про існування загрози переховування ОСОБА_8 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином, районний суд дійшов висновку, що наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать про наявність підстав для продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою і відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду, змінити йому запобіжний захід. Рішення суду вважає незаконним, необґрунтованим та немотивованим. Зазначив, що сторона обвинувачення не довела наявність ризиків, що можуть бути підставою для його утримування під вартою; докази по справі є недопустимими: судовий розгляд проведено неповно та упереджено.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги; думку обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити та посилалися на тривалість розгляду кримінального провадження; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, що відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та передбачають покарання до 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ізюм Харківської області, є громадянином України, не одружений, не працював, раніше судимий: 15.11.1995 року Ізюмським районним судом Харківської області за ч.4 ст.81 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений умовно від відбування покарання на 3 роки; 11.10.1996 року Ізюмським районним судом Харківської області за ч.3 ст.140, 43 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 09.06.2011 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання 02.07.2014 року на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.06.2014року; 01.04.2016 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, має місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується формально задовільно.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , їх тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів вказує таке.

Стосовно посилань сторони захисту на тривалість розгляду кримінального провадження колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 28 КПК України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Перевірка розумності строків розгляду даного кримінального провадження за вказаними критеріями в межах цього апеляційного розгляду є неможливою, проте суд першої інстанції може прийняти зазначені апеляційні доводи та вжити заходи для виконання вимог ч. 4 ст. 28 КПК України.

Питання щодо необхідності визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими, а обвинувачення необґрунтованим, на що вказує в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , вирішуються судом в нарадчій кімнаті відповідно до положень ст.ст. 371-374 КПК України, тому розгляд даного питання є передчасним.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутність підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2019 року про продовження строку попереднього ув`язнення ОСОБА_8 без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: