пр. № 1-кп/759/92/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0007670 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ріпки Ріпкінського району Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11.04.2017 Деснянським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 30.01.2018 Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 186, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт Ріпки Ріпкінського району Чернігівської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , інші учасники потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , представник потерпілих ОСОБА_18 ,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, та ОСОБА_8 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 14.06.2017 приблизно о 04 год. 00 хв., знаходячись у кв. АДРЕСА_2 , вступили у попередню злочинну змову з метою вчинення нападу та заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_19 з проникненням у житло за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, для реалізації спільного злочинного умислу та безпосереднього вчинення нападу на ОСОБА_19 підшукав невстановлений пристрій для відстрілу гумових метальних снарядів, споряджений патронами калібру 9 мм, після чого особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розподілили між собою ролі, а саме: особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, повинен був викликати потерпілого із приміщення кв. АДРЕСА_4 та шляхом пострілів із невстановленого пристрою для відстрілу гумових метальних снарядів та нанесення йому тілесних ушкоджень подолати волю потерпілого до можливого опору, у той час як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повинні були проникнути у вказане житло та заволодіти чужим майном.

У подальшому, 14.06.2017 приблизно о 05 год. 30 хв. особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, прибули до кв. АДРЕСА_4 , де діючи за попередньою змовою групою осіб, згідно розподілених ролей здійснили напад на ОСОБА_19 , а саме: особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, після того як потерпілий ОСОБА_19 відчинив двері зазначеної квартири та вступив з ним у сварку, дістав заздалегідь приготовлений пристрій для відстрілу гумових метальних снарядів та здійснив постріл у останнього в область живота, тим самим застосував насильство небезпечне для життя потерпілого ОСОБА_19 , завдавши останньому тяжких тілесних ушкоджень у вигляді вогнепального, кульового, проникаючого, сліпого поранення живота, яке призвело до розвитку масивної крововтрати, на що вказує: вогнепальна рана в пупковій ділянці ліворуч з відходженням від неї ранового каналу, проникненням його в черевну порожнину, з ушкодженням за його ходом: тонкої кишки та лівої загальної здухвинної артерії, та який закінчується гумовою кулею в товщі поперекового м`язу; наявність в порожнині очеревини та в клітковині заочеревинного простору крові, загальним об`ємом понад 2 л, малокрів`я внутрішніх органів, травматичний шок III ступеня, які 19.06.2017 призвели до смерті потерпілого ОСОБА_19 у медичній установі.
Продовжуючи свій злочинний умисел, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, подолавши опір потерпілого ОСОБА_19 , разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проникли до квартири АДРЕСА_4 , де особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 став погрожувати потерпілому ОСОБА_17 насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, а саме невстановленим пристроєм для відстрілу гумових метальних снарядів, який він приставив до голови потерпілого ОСОБА_17 , у той час, як ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували поруч та підтримували дії особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, після чого ОСОБА_17 усвідомивши, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, став на коліна, тим самим особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подолали волю потерпілого ОСОБА_17 до опору.

Разом з цим, ОСОБА_8 , наблизившись до потерпілого ОСОБА_17 , нанесла йому один удар кулаком лівої руки у потилицю, у результаті чого завдала останньому легких тілесних ушкоджень у вигляді: садна на фоні синця у тім`яній ділянці справа.

У свою чергу, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що воля потерпілого ОСОБА_17 до опору була подолана, перебуваючи в кімнаті кв. АДРЕСА_4 , діючи згідно раніше розподілених ролей, за попередньою змовою групою осіб, заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_19 , а саме телефоном марки Sony LT22i IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 216 гривень 67 копійок та мобільним телефоном марки «Apple» iPhone 3GS, який належить потерпілому ОСОБА_17 , вартістю 461 гривень 00 копійок.

Після вчинення розбійного нападу, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для життя потерпілого ОСОБА_19 та з погрозою застосування такого насильства відносно потерпілого ОСОБА_17 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_17 матеріальних збитків на вказані суми.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, не визнав та показав наступне. В ніч з 13.06.2017 на 14.06.2017 він перебував у компанії друзів, де також був потерпілий ОСОБА_19 , з яким він був знайомий близько двох років. Приблизно о 03 год. 14.06.2017 він збирався йти додому, однак потерпілий ОСОБА_19 забрав його собаку і відмовився її віддавати, мотивуючи тим, що він-обвинувачений перебуває у стані алкогольного сп`яніння. У нього виник словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_19 , який переріс у бійку. Після чого потерпілий ОСОБА_19 забрав його собаку, мобільний телефон та гроші. Приїхавши додому, він все розповів сестрі ОСОБА_8 та попросив останню поїхати разом з ним до потерпілого, щоб забрати речі та собаку. На виході з квартири ОСОБА_20 , який проживав в одній квартирі з його сестрою ОСОБА_8 , попросив підвезти його до станції метро «Лісова». По дорозі він розповів ОСОБА_20 , що вони їдуть забирати собаку і останній попросився піти з ними.

Приїхавши до місця проживання потерпілого ОСОБА_19 , він з ОСОБА_20 пішли до квартири, а його сестра ОСОБА_8 залишилася в машині. Він-обвинувачений подзвонив у двері, а ОСОБА_20 стукав у вікно, потім прийшла сестра. Квартиру відкрив хлопець, якому він-обвинувачений повідомив, що вони прийшли до ОСОБА_19 за собакою. З квартири вийшов потерпілий ОСОБА_19 , який дозволив йому з сестрою зайти до квартири за собакою. ОСОБА_19 не пускав до квартири ОСОБА_20 та назвав його «чуркою», після чого в них виник конфлікт біля сходинкового майданчика.

Він-обвинувачений, зайшовши до коридору квартири, на сходинковому майданчику почув звук, схожий на вибух петарди. Повернувшись назад до сходинкового майданчика, де було темно, він побачив ОСОБА_20 , який щось кричав на своїй мові та в якого в руках був пістолет, направлений на потерпілого. Потім він-обвинувачений забіг до квартири та почав шукати свою собаку. Знайшовши її, передав сестрі. А також на ліжку він побачив мобільний телефон та, подумавши, що це його, забрав. Вийшовши з квартири, де був 2-4 хвилини, побачив ОСОБА_19 , який лежав, скрутившись. В цей момент ОСОБА_20 почав кричати, щоб він з сестрою сідали в машину.

У нього не було попередньої змови з сестрою та ОСОБА_20 , який раніше взагалі не знав ОСОБА_19 , на вчинення будь-яких протиправних дій відносно потерпілих, він їхав до квартири потерпілого лише за собакою, його сестра з квартири нічого не брала та він не бачив, щоб вона наносила удари потерпілому ОСОБА_17 . Він-обвинувачений лише наглядно знав ОСОБА_20 , а також не знав, що в останнього при собі був пістолет.

У судових дебатах обвинувачений ОСОБА_7 змінив свої показання, зазначивши, що, перебуваючи в квартирі потерпілих, побачив мобільний телефон чорного кольору та, подумавши, що це його телефон, забрав та поклав до своєї кишені. Біля нього лежав ще один сірий телефон і він вирішив його викрасти, після чого взяв цей телефон і також поклав до своєї кишені. Як з`ясувалося від працівників поліції, телефон чорного кольору належав потерпілому ОСОБА_19 , а сірий потерпілому ОСОБА_17 . Про крадіжку його сестра ОСОБА_8 та ОСОБА_20 не знали. У вчинені крадіжки розкаюється.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, не визнала у повному обсязі, та показала наступне. 14.06.2017 приблизно о 04-05 год. до квартири, яку вона винаймала, приїхав брат ОСОБА_7 , який весь був у бруді та порваному одязі. Він їй розповів про конфлікт, який в нього стався із-за собаки, під час якого його побив хлопець, як їй стало відомо пізніше, потерпілий ОСОБА_19 , та забрав гаманець чорного кольору і мобільний телефон. Вона погодилася поїхати з братом, хоча раніше нікого з потерпілих вона не знала. Під час їхньої розмови проснувся ще один квартирант, якого вона знала близько двох місяців (в нього раніше працювала) та який винаймав кімнату в даній квартирі ОСОБА_20 , та який також погодився поїхати забрати речі брата, хоча брат раніше ОСОБА_20 близько не знав, а лише наглядно. Вона викликала таксі і вони втрьох поїхали за адресою, названою братом. Брат з ОСОБА_20 пішли до квартири. Підійшовши до квартири через декілька секунд, вона побачила, що двері квартири відкрив хлопець, в якого був конфлікт з братом, як пізніше їй стало відомо, це був потерпілий ОСОБА_19 . Її брат сказав, щоб останній віддав йому його речі і собаку, але хлопець був не адекватний і почав одразу нецензурно виражатися. Проте, дозволив їй з братом зайти до квартири, а ОСОБА_20 залишився біля сходинкового майданчика.
Зайшовши до квартири, де вона перебувала близько однієї хвилини, побачила хлопця, якого в залі судового засідання впізнає як потерпілого ОСОБА_17 , який одразу запитав чого вона прийшла. Вона відповіла, що хоче забрати речі брата і відштовхнула його від себе, оскільки було темно, то він впав. Вона його не била, тим більше кулаком, вона його лише штовхнула. Чи забирав щось з квартири її брат, вона не бачила, вона забрала лише собаку. Через 15-20 секунд до квартири забіг ОСОБА_20 , який кричав і чимось махав, але було темно і чим саме вона не пам`ятає.
Вона не може стверджувати чи ОСОБА_20 в когось стріляв, але в квартирі він нічого не брав. Коли вони виходили з під`їзду, то ОСОБА_19 стояв на сходинках на вході в будинок трохи нахилений, тримався за живіт. Вона не бачила ані в брата, ані в ОСОБА_20 предмета, схожого на зброю, будь-якої зброї вона не передавала останньому. В той час, коли вона знаходилася в квартирі, чула звук (один) схожий на постріл чи петарду з вулиці чи під`їзду. Жодних дій з братом чи з ОСОБА_20 вони не погоджували, вони їхали лише забрати речі брата.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованих їм злочинів, їх вина у вчиненому за викладених вище обставин підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Так, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_16 показала, що вона є матір`ю ОСОБА_19 , їй повідомили, що син знаходиться в реанімації з вогнепальним пораненням, перебуває в критичному стані, без свідомості, самостійно не дихає. Через п`ять днів її син помер. Після закінчення професійного училища він працював та проживав у м. Києві, він разом з двома хлопцями з їхнього села винаймали квартиру в м. Києві на першому поверсі. Очевидцем вказаних подій вона не була, вона не знає хто саме здійснював постріли і наніс тілесні ушкодження синові. У користуванні її сина було два телефони, які під час події, яка трапилася, пропали. Працівники правоохоронних органів повернули їй один телефон на зберігання, а де знаходиться інший вона не знає. Матеріальної та моральної шкоди їй не відшкодовано. Цивільний позов підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_17 показав, що він разом з іншими хлопцями винаймали двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Він разом з ОСОБА_19 проживав в одній кімнаті, в іншій кімнаті проживали ще два хлопці. В черні 2017 року приблизно о 02 годині додому повернувся ОСОБА_21 і привів собаку, повідомивши, що вранці її заберуть. Приблизно о 05 годині він прокинувся від стуку у вікно (квартира була на першому поверсі) та зрозумів, що прийшли за собакою. Він розбудив ОСОБА_22 , той вийшов, а він далі ліг в ліжко і через орієнтовно одну хвилину почув постріл. Він встав і побіг до дверей. В цей момент в кімнату забігли три особи одна дівчина та двоє хлопців і почали кричати: «лежать, лежать, мордой в пол». Один із хлопців, а саме ОСОБА_23 ,який наразі перебуває у розшуку, приставив до його голови пістолет. Він злякався та став на коліна, після чого до нього підійшла дівчина, в залі судового засідання він чітко впізнає, що це була обвинувачена ОСОБА_8 , і почала до нього кричати «це він зробив». Він запитав, що відбувається, на що отримав від неї один удар кулаком лівої руки у потилицю. Також в залі судового засідання він чітко впізнає, що одним з цих хлопців був ОСОБА_24 , який ходив по кімнаті та щось шукав. Пізніше він виявив, що в нього пропав телефон «Айфон 3» та телефони ОСОБА_22 . Він вважає, що їх забрав ОСОБА_24 , оскільки ОСОБА_23 тримав пістолет, прицілившись в нього, а ОСОБА_8 стояла біля нього-потерпілого. Крім телефону, з цінних речей у нього в квартирі був ноутбук, але його не забрали.

Обвинувачені в квартирі були приблизно одну хвилину, їх дії були злагоджені. Коли вони пішли, він вийшов в під`їзд і побачив ОСОБА_22 , який лежав на сходах з вогнепальною раною. Він був в свідомості, але не міг розмовляти. Він не бачив хто стріляв, але в квартирі в ОСОБА_25 він бачив пістолет. На місці події поліцейські знайшли гільзу. Хто забрав собаку, яка була в коридорі, він не знає.

Він з обвинуваченими раніше знайомий не був, пригадує, що напередодні події увечері ОСОБА_24 , який був із собакою та разом з іншою особою, приходив приблизно о 21 год. до ОСОБА_22 . Викликали останнього на вулицю, де з ним розмовляли біля п`яти хвилин. ОСОБА_8 та ОСОБА_25 в той вечір він не бачив.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_26 показав, що 14.06.2017 приблизно о 4 год. 30 хв. до їхньої квартири АДРЕСА_4 , прийшли троє осіб: двоє чоловіків та одна жінка. В залі судового засідання він впізнає, що це були обвинувачені ОСОБА_24 та ОСОБА_8 , а також чоловік кавказької національності. Обвинувачений ОСОБА_24 постукав у вікно квартири, яка знаходилася на першому поверсі, потім подзвонили у двері. Вони розбудили ОСОБА_22 , бо останній їм повідомляв, що вранці прийдуть за собакою. Король ОСОБА_27 вийшов, через декілька секунд він почув постріл. Він прибіг до ОСОБА_17 , який лежав в ліжку, крикнув, щоб той вставав, а сам повернувся до кімнати, щоб одягнутися. В цей час він почув, що хтось забіг до квартири і почав кричати «Лежати», однак про що ще кричали він не чув, оскільки у нього працював телевізор. Коли він вийшов з кімнати, то побачив потерпілого ОСОБА_17 , у якого йшла кров з голови, а також обвинувачених та особу кавказької національності, які вибігали з квартири. Коли останні пробігали біля вікна, то він бачив як особа кавказької національності ховав пістолет ззаду в штани.

З обвинуваченими він раніше знайомий не був, напередодні увечері ОСОБА_7 з собакою та ще з якоюсь особою приходив до ОСОБА_22 , останній з ними розмовляв. Йому-свідку тілесних ушкоджень ніхто не наносив, у нього нічого не пропало.

Наведені показання потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також свідка ОСОБА_26 знайшли своє підтвердження під час дослідження:
-протоколу огляду від 19.06.2017, відповідно до якого в приміщенні моргу КМКЛШМД, що по вул. Братиславська, 3 в м. Києві, виявлено труп чоловічої статі, впізнаний як ОСОБА_19 , який розташований в положенні лежачи на спині, голова обличчям до гори, руки розташовані на животі зігнуті в ліктях та зв`язані бинтом на зап`ястках, живіт перебинтований, ліва нога ампутована до коліна, права нога прямо (т.1 а.к.п. 223-224);
- протоколу огляду від 14.06.2017, відповідно до якого оглянуто під`їзд № 3 будинку АДРЕСА_3 , за дверима якого праворуч у кутку наявна речовина бурого кольору, схожа на кров зі слідами тертя; також на вказаному місці знаходиться клаптик газети; перед входом у під`їзд під металевою решіткою на землі виявлено предмет, схожий на гільзу із металу золотого кольору (т. 1 а.к.п. 225-227);
- протоколу огляду місця події від 14.06.2017, відповідно до якого оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_4 , де в кімнаті № 1 при вході на паркеті наявні плями бурого кольору схожі на кров; на кріслі, що розташоване праворуч від входу на кухню, виявлений собачий повідок коричневого кольору, який вилучено та поміщено до спецпакету (т. 1 а.к.п. 228-230);
- протоколу огляду місця події від 15.06.2017, відповідно до якого оглянуто квартиру АДРЕСА_2 , де в кімнаті № 1 на столі виявлено мобільний телефон «LG G3 S», сірого кольору, з потрісканим екраном імеі 1: НОМЕР_2 , імеі 2: НОМЕР_3 ; в кімнаті № 3 на тумбі виявлено мобільний телефон «iPhone», чорного кольору імеі: НОМЕР_4 , вказані мобільні телефони вилучені та опечатані (т. 1 а.к.п. 231-233);
- протоколу огляду місця події від 15.06.2017, відповідно до якого ОСОБА_7 в приміщенні каб. № 5 по вул. Драйзера, 9-б добровільно видав мобільний телефон «Sony LT 221», чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , який, як пояснив ОСОБА_7 , він забрав у потерпілого ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_5 , вказаний телефон було вилучено (т. 1 а.к.п. 234-235);
- протоколу огляду місця події від 14.06.2017, відповідно до якого під час огляду речей, що знаходилися на столі в підвальному приміщенні БСМП, що по вул. Братиславська, 3 в м. Києві, було виявлено: на чорно-коричневих шльопанцях, а саме правому - пляму бурого кольору, схожу на кров; на футболці червоного кольору з написом «Brand Authenticity» спереду в районі живота круглий отвір, навколо якого знаходиться велика пляма бурого кольору; на штанах темного кольору на лівій та правій задніх кишенях плями бурого кольору, схожі на кров, під задньою правою кишенею велику буру пляму схожу на кров, на правій задній нижній частині штанів велику буру пляму схожу на кров, на лівій задній нижній частині штанів бурі плями у вигляді бризків, схожі на кров, спереду на штанах в районі паху дві великі плями бурого кольору схожі на кров, в районі правого коліна невелику буру пляму схожу на кров, в районі нижнього правого манжета невеликі плями бурого кольору, схожі на кров, на лівому коліні на штанах знаходиться бура пляма схожа на кров (т. 1 а.к.п.236);
- протоколу огляду місця події від 21.06.2017, відповідно до якого в приміщенні КМБСМЕ, що по вул. П.Запорожця, 26 в м. Києві у судово-медичного експерта ОСОБА_28 після розтину трупа ОСОБА_19 , з черевної порожнини зліва вилучено метальний снаряд (т. 1 а.к.п. 237-238);
- висновку експерта № 1455/2, згідно якого причиною смерті ОСОБА_19 стало вогнепальне кульове проникаюче сліпе поранення живота, яке призвело до розвитку масивної крововтрати, на що вказує: вогнепальна рана в пупковій ділянці ліворуч з відходженням від неї ранового каналу, проникненням його в черевну порожнину, з ушкодженням за його ходом: тонкої кишки та лівої загальної здухвинної артерії, та який закінчується гумовою кулею в товщі поперекового м`язу; наявність в порожнині очеревини та в клітковині за очеревинного простору крові, загальним об`ємом понад 2л, малокрів`я внутрішніх органів, травматичний шок 3 ступеня; забійні рани в потиличній ділянці виникли від дії тупого предмета (т. 1 а.к.п. 243-251);
- висновку експерта № 8-5/1030 від 07.09.2017, згідно якого наданий на дослідження фрагмент кулі, який було вилучено 20.06.2017 під час розтину трупа ОСОБА_19 , є частиною (фрагментом стріляної кулі), патрону калібру 9 мм Р.А. або 9 мм R; наданий на дослідження предмет схожий на гільзу, який було виявлено та вилучено 14.06.2017 в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 13, третій під`їзд, перший поверх є частиною (стріляною гільзою) пістолетного патрону, калібру 9 мм Р.А.; встановити чи складали єдине ціле до пострілу наданий на дослідження фрагмент кулі та гільза не представилось можливим у зв`язку зі значною деформацією кулі. Сліди на гільзі придатні для ідентифікації за ними конкретного екземпляра зброї. Слідів на поверхні фрагменту кулі придатних для ідентифікації за ними конкретного зразка вогнепальної зброї виявлено не було; встановити марку та тип вогнепальної зброї, з якої був проведений відстріл кулі не представилось можливим. Гільза виготовлена промисловим способом, ТОВ «Шмайсер», м. Вишневе, Київська область, Україна. Зарядна камора гільзи ймовірно споряджалась додатковим метальним снарядом. Куля ймовірно була виготовлена промисловим способом (т. 2 а.к.п. 5-9);
- висновку експерта № 1517 від 16.06.2017, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_17 виявлені ушкодження: садно на фоні синця в тім`яній ділянці справа. Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися внаслідок однократної ударної дії тупого твердого предмету, характерні властивості якого в ушкодженнях не відобразилися. Враховуючи наявну морфологію вказаних тілесних ушкоджень на момент проведення судово-медичного огляду 16.06.2017, можна сказати, що мінімально вірогідні строки їх утворення складають 2-3 доби від моменту проведення судово-медичного огляду, що не суперечить вказаному в постанові терміну; виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 2 а.к.п. 10-12);
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2017, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_17 серед пред`явлених осіб впізнав за зовнішніми рисами обличчя під № 3 особу, яка 14.06.2017 за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 13-а, разом із іншими особами вчинила розбійний напад на нього, а саме ОСОБА_7 (т. 2 а.к.п. 13-16);
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2017, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_17 серед пред`явлених осіб впізнав за зовнішніми рисами обличчя та зачіскою під № 3 особу, яка 14.06.2017 за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 13-а, разом із іншими особами вчинила розбійний напад на нього, а саме ОСОБА_8 (т. 2 а.к.п. 21-23);
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2017, відповідно до якого свідок ОСОБА_29 серед пред`явлених осіб впізнав за зовнішніми рисами обличчя під № 1 особу, яка 14.06.2017 за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 13-а, разом із іншими особами вчинила розбійний напад на ОСОБА_17 , а саме ОСОБА_7 (т. 2 а.к.п. 17-20);
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2017, відповідно до якого свідок ОСОБА_29 серед пред`явлених осіб впізнав за зовнішніми рисами обличчя та одягу під № 4 особу, яка 14.06.2017 за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 13-а, разом із іншими особами вчинила розбійний напад на ОСОБА_17 , а саме ОСОБА_8 (т. 2 а.к.п. 27-29);
- висновку експерта № 12-4/1093 від 06.09.2017, згідно якого ринкова вартість на 14.06.2017 (час вилучення) наданих для дослідження: 1) мобільного телефону «Apple» iPhone 3 GS, який належить потерпілому ОСОБА_17 могла становити 461 (чотириста шістдесят одну ) грн. 00 коп.; 2) мобільного телефону «Sony» модель LT22і, який належить потерпілому ОСОБА_19 могла становити 216 (двісті шістнадцять) грн. 67 коп. (т. 2 а.к.п. 31-35).
В ході дослідження в судовому засіданні вищевказаних доказів судом встановлено, що вони отримані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_26 , а також обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які між собою суттєво різняться, на предмет їх достовірності, суд визнає достовірними показання потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_26 , показання яких відповідають наведеним вище і встановленим судом фактичним обставинам вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину, оскільки вищевказані показання потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_26 , які були безпосередніми очевидцями вказаних подій, є логічними, послідовними, узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_16 та з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, не суперечать один одному. Тому вказані докази є належними, допустимими та достовірними, у зв`язку з чим суд кладе їх в основу вироку.
Показання обвинувачених про те, що вони зброю не застосовували, насильницьких дій стосовно потерпілих не вчиняли повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_26 , які були очевидцями вказаних подій. Більш того, згідно показань останніх дії обвинувачених між собою були узгоджені.
Наявність попередньої змови між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також ОСОБА_20 на заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень підтверджується спільними узгодженими діями нападників, які приїхали до потерпілих додому за місцем їх фактичного проживання, злагоджено та мовчки проникли у житло та почали завдавати ударів: обвинувачена ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_17 , обвинувачений ОСОБА_20 потерпілому ОСОБА_19 - заздалегідь приготовленим пристроєм для відстрілу гумових метальних снарядів, в також обвинувачений ОСОБА_20 став погрожувати вказаним пристроєм потерпілому ОСОБА_17 , приставивши вказаний предмет до його голови, а обвинувачений ОСОБА_7 в цей часзаволодів майном потерпілих, а саме мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_19 марки Sony LT22i та мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_17 марки «Apple» iPhone 3GS, після чого разом припинили свої дії, вибігли з квартири та поїхали з місця вчинення злочину.
Проте, протоколи за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 22.07.2017 та від 25.07.2017, згідно яких проводився аудіо- та відео-контроль особи у приміщенні ізолятора тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві стосовно підозрюваної ОСОБА_8 (т. 2 а.к.п. 44-48) та підозрюваного ОСОБА_7 (т. 2 а.к.п.83-87), колегія суддів визнає недопустимими доказами з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу.

Згідно ч. 2 ст. 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб.

Ст. 260 КПК України встановлено, що аудіо-, відеоконтроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без її відома на підставі ухвали слідчого судді, якщо є достатні підстави вважати, що розмови цієї особи або інші звуки, рухи, дії, пов`язані з її діяльністю або місцем перебування тощо, можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування.
Однак, стороною обвинувачення не надано суду ухвали слідчого судді Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_30 від 23.06.2017 № 01-12055 та № 01-12056.

Ненадання суду ухвал слідчого судді Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_30 від 23.06.2017 № 01-12055 та № 01-12056 позбавляє суд права перевірити законність контролю за вчиненням злочину з дотриманням порядку і на підставах, передбачених діючим на той час процесуальним законом, а також його відповідність загальним засадам кримінального провадження, які гарантують права і свободи людини та громадянина.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 у справі № 751/7557/15-к (номер провадження 13-37кс18) сформулювала правовий висновок, відповідно до якого за наявності відповідного клопотання процесуальні документи, які стали підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій (ухвали, постанови, клопотання) і яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх тоді не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні, але суд не має допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, як докази.
Колегія суддів також визнає недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 31.07.2017 за участю ОСОБА_8 в присутності її захисника ОСОБА_13 , згідно якого ОСОБА_8 відтворила обставини вчинення злочину (т. 2 а.к.п. 36-38), оскільки в даному протоколі зазначено, що вказана слідча дія проводилася із застосуванням технічних засобів фіксації відео зйомка відеокамерою «Соні», а також зазначено, що до протоколу додається оптичний диск із відеозаписом, проте стороною обвинувачення до вказаного протоколу не долучено відеозапис вказаної слідчої дії, що позбавляє суд права перевірити законність дотримання процедури, визначеної кримінальним процесуальним законодавством при проведенні вказаної слідчої дії.
Відповідно до ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.
Ст. 105 КПК України встановлено, що додатками до протоколу можуть бути спеціально виготовленні копії, аудіо,- відеозапис процесуальної дії.
В даному випадку слідчим було здійснено технічну фіксацію слідчої дії - слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_8 відеозапис на відеокамеру, про що зазначено в протоколі. Проте, диск не долучено до протоколу проведення слідчого експерименту, що не відповідає вимогам ст. ст. 240, 105 КПК України.
Дана слідча дія - слідчий експеримент з підозрюваною ОСОБА_8 на місці вчинення злочину пов`язаний з проникненням в житло, проте, відповідно до ч. 5 ст. 240 КПК України слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.
Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту, добровільної згоди власник житла не надавав, ухвал слідчого судді не постановлялося, таких документів стороною обвинувачення і не долучено у судовому засіданні. Більш того, сам протокол побудований виключно на показаннях обвинуваченої ОСОБА_8 , що суперечить вимогам ст. 95 КПК України.
Отже, аналізуючи всі зібрані по справі докази у їхній сукупності, взаємозв`язку та співставленні, й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності, враховуючи обставини, при яких обвинувачені вчинили вказаний злочин, суд приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм злочину доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України вірно, оскільки він своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України вірно, оскільки вона своїми умисними діями вчинила напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Вирішуючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, не одружений, має середню освіту, не працевлаштований,за місцем реєстрації скарг на його поведінку не надходило, під наркологічним та психіатричним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, а також враховує стан його здоров`я, конкретні обставини, спосіб, обстановку вчиненого ним злочину, його відношення до скоєного. Одночасно суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_7 з потерпілими ОСОБА_17 та ОСОБА_16 не примирилися, потерпілі просять призначити суворе покарання. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 158 від 31.08.2017 ОСОБА_7 за своїм психічним станом на період кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, а також на час проведення експертизи яким-небудь психічним захворюванням не страждав та не страждає, міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру (т. 2 а.к.п. 79-82).
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, дане покарання відповідатиме вимогам ч.2 ст.65 КК України та буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, зважаючина те, що вищевказаний злочин ОСОБА_7 скоїв до винесення вироку Конотопським міськрайонним судом Сумської області від 30.01.2018, згідно якого ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 186, ст. 69 КК України до позбавлення волістроком на 2 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд вважає необхідним призначити йому покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.01.2018 більш суворим за даним вироком.

Приймаючи до уваги, що вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11.04.2017 ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки та в період іспитового строку скоїв новий злочин, суд на підставі ст.71 КК України вважає необхідним призначити йому покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком, частково приєднавши не відбуте покарання.
Вирішуючи питання про міру та вид покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу винної, яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, не заміжня, має середню освіту, не працевлаштована, за місцем реєстрації скарг на її поведінку не надходило, під наркологічним та психіатричним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, а також враховує її вік та стан здоров`я, конкретні обставини, спосіб, обстановку вчиненого нею злочину, її відношення до скоєного. Одночасно суд враховує і те, що обвинувачена ОСОБА_8 з потерпілими ОСОБА_17 та ОСОБА_16 не примирилися, потерпілі просять призначити суворе покарання. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 158 від 31.08.2017 ОСОБА_8 у період кримінального правопорушення, в скоєнні якого вона підозрюється, а також станом на проведення експертизи остання ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, в тому числі патологічного афекту, не виявляла та не виявляє і за психічним станом у зазначений період часу, а також на момент проведення експертизи могла та може усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2 а.к.п. 58-61).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, оскільки вважає, що її виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, дане покарання відповідатиме вимогам ч.2 ст.65 КК України та буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
У даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_16 та її представником ОСОБА_18 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно матеріальної шкоди в розмірі 48 128 (сорок вісім тисяч сто двадцять вісім) гривень 71 коп. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням та похованням її сина ОСОБА_19 , а також про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно моральної шкоди в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральних страждань, спричинених смертю її сина ОСОБА_19 .

Як вбачається з даних позовних вимог, потерпіла ОСОБА_16 просить стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_31 заподіяну їй матеріальну шкоду, яка пов`язана виключно з лікуванням її сина та організацією похорон, моральну шкоду виключно з моральними стражданнями, пов`язаними з втратою її сина.

На підставі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Виходячи з вищевикладеного, як встановлено судом, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не завдали шкоди потерпілій ОСОБА_16 смертю її сина ОСОБА_19 , тому не можуть бути цивільними відповідачами у відшкодуванні як матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування та на поховання її сина ОСОБА_19 , так і моральної шкоди, пов`язаної з моральними стражданнями внаслідок смерті її сина.
У зв`язку з чим, в позовних вимогах про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_16 колегія суддів вважає за необхідне відмовити.

Процесуальних витрат за даним кримінальним провадженням немає. Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання ОСОБА_7 призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.01.2018 більш суворим за даним вироком та остаточно визначити у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.
Згідно ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_7 до призначеного покарання слід частково приєднати не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11.04.2017 і остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцяти) років з конфіскацією всього належного йому майна.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 залишити без змін тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Початок строку відбування покарання рахувати з 15.06.2017 року.

Зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 15.06.2017 по 06.03.2018; з 21.01.2019 по 13.07.2019; з 17.07.2019 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яким призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією всього належного їй майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дати приведення вироку до виконання.
Зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_8 термін її попереднього ув`язнення, а саме: з 15.06.2017 по 02.12.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_16 в частині стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно матеріальної шкоди у сумі 48 128 (сорок вісім тисяч сто двадцять вісім) гривень 71 коп. та моральної шкоди в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень відмовити.
Речові докази: мобільний телефон марки Sony LT22i IMEI: НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_16 та мобільний телефон марки «Apple» iPhone 3GS, який передано ОСОБА_17 , залишити законним володільцям.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3