ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали об`єднаного кримінального провадження № 201/7248/19 (пр. № 1-кп/201/940/2020), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001569, 0001662, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше судимого: 28 квітня 2010 року вироком Марганецького районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки;18 лютого 2011 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі; 06 травня 2015 року вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік; 18 травня 2015 року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки; 05 серпня 2015 року вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі; 04 листопада 2015 року вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ч. 1 ст.70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі; 29 лютого 2016 року вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, звільнився 06 липня 2018 року по відбуттю строку покарання; 12 вересня 2019 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Обвинувачений ОСОБА_4 разом з потерпілою ОСОБА_5 , перебуваючи 06 червня 2019 року близько 16 години 30 хвилин в парку ім. Т.Г. Шевченка, який розташований за адресою: м. Дніпро, пл. Шевченка, 1/1, під час розмови з останньою дізнався, що в її жіночій сумочці чорного кольору знаходяться грошові кошти у сумі 825 гривень, а саме купюри номіналом 1 купюра - 500 гривень, 1 купюра - 200 гривень, 1 купюра 100 гривень, 1 купюра - 20 гривень, 1 купюра - 5 гривень. Після чого у ОСОБА_4 раптово виник умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Далі, перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, взяв своєю правою рукою грошові кошти з жіночої сумочки чорного кольору, що належать потерпілій ОСОБА_5 в сумі 825 гривень, купюри номіналом 1 купюра - 500 гривень, 1 купюра - 200 гривень, 1 купюра - 100 гривень, 1 купюра - 20 гривень, 1 купюра - 5 гривень, дістав їх та поклав до правої кишені штанів, одягнутих на ньому, та доводячи свій злочинний умисел до кінця, з викраденим майном залишив місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.

2. Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_4 12 червня 2019 року близько 16 години 00 хвилин, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , побачив в кімнаті на столі грошові кошти в сумі 500 гривень, однією купюрою номіналом 500 гривень, що належать потерпілому ОСОБА_6 , які він визначив об`єктом свого злочинного посягання, після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно.?

Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись у вказаний час та у вказаному місці, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, вчиняючи злочин повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, взяв зі столу у кімнаті квартири грошові кошти у сумі 500 гривень, однією купюрою номіналом 500 гривень, що належать потерпілому ОСОБА_6 , які поклав у кишеню штанів, в які був одягнений.

Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 500 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчинених ним діянь та викладених у обвинувальному акті.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. До обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставини, суд відносить рецидив злочинів за ст. 263 КК України.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, кількості вчинених епізодів злочинної діяльності, конкретним їх обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся, однак не працевлаштований і не має постійного джерела доходу, вже притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 і відсутністю таких, що його обтяжують, а отже, сукупність всіх цих обставин свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, не пов`язаного з реальним його відбуттям або застосування до останнього положень ст. 69 КК України, при цьому, призначення саме такого покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення останнім нових злочинів, а також буде відповідати принципам справедливості, розумності і достатності.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений 12 вересня 2019 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі, при цьому, вчинив інкриміновані йому суспільно-небезпечні діяння у цьому кримінальному провадженні до винесення зазначеного вироку суду, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне визначити ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді одного року двох місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2019 року у виді одного року позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним даним вироком суду, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді одного року двох місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2019 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1