Постанова
Іменем України

12 грудня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Октябрського районного суду міста Полтави від 31 жовтня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000993, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Полтава, засудженого за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
Потерпілий в касаційній скарзі виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі Суд) про скасування оскаржуваних судових рішень з подальшим призначенням нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.
Вважає, що призначене ОСОБА_7 за вироком суду першої інстанції основне покарання, із застосуванням ст. 69 КК України та змінене ухвалою апеляційного суду шляхом пом`якшення, є занадто м`яким та недостатнім для виправлення засудженого. Також зауважує, що судами не враховано завдання йому цим злочином особливо великих збитків, що потягло тяжкі наслідки.
Крім того, висловлює свою незгоду щодо врахування судами факту активного сприяння розкриттю злочину засудженим за відсутності наведення відповідних мотивів, які слугували підставою для такого висновку.
В запереченні на касаційну скаргу засуджений зазначає, що під час розгляду провадження судами було забезпечено об`єктивний розгляд всіх обставин в їх сукупності та створені умови для здійснення справедливого правосуддя, що призвело до постановлення законних та обґрунтованих судових рішень стосовно нього, в зв`язку з чим оскаржувані вирок та ухвалу апеляційного суду просить залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого без задоволення.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
2.1 Суд першої інстанції, вирок якого оскаржується
За вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 31 жовтня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.
До набрання вироком законної сили обраний стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без зміни.
Початок строку відбування покарання визначено рахувати з 31 жовтня 2018 року.
Зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою в зв`язку з обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 27 серпня по

31 жовтня 2018 року.

2.2 Суд апеляційної інстанції, ухвала якого оскаржується
За ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2019 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , потерпілих

ОСОБА_6 та ОСОБА_9 задоволено частково, апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення.

Вирок Октябрського районного суду міста Полтава від 31 жовтня 2018 року змінено шляхом пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України до одного року п`яти місяців обмеження волі.

На підставі ст. 72 КК України за період з 27 серпня 2018 року по 22 травня

2019 року ОСОБА_7 покарання перераховано у співвідношенні один день позбавлення волі за два дні обмеження волі та звільнено останнього з-під варти в залі суду негайно у зв`язку з його відбуттям.
Визначено повернути заставодавцю ОСОБА_10 заставу в сумі тридцять п`ять тисяч двісті сорок грн, внесену за ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 20 квітня 2018 року.
Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді на грошові кошти в сумі відповідно п`ятдесят тисяч грн та десять тисяч двісті сімдесят доларів США, які повернуто власникам потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Починаючи з 1997 року потерпілий ОСОБА_6 та його колишня дружина

ОСОБА_11 проживали в приватному будинку

АДРЕСА_1 . Спільно з ними проживав і обвинувачений ОСОБА_7 , який виконував певні обов`язки по господарству та в магазині, який належав

ОСОБА_6

9 лютого 2017 року подружжя ОСОБА_12 розірвало шлюб, але всі особи, в тому числі й ОСОБА_7 , продовжували проживати за вищевказаною адресою.
22 лютого 2017 року потерпілий ОСОБА_6 виявив зникнення з будинку металевого сейфу з грошовими коштами та документами та після даної події змінив замки в приватному будинку й заборонив колишній дружині та ОСОБА_7 заходити в приміщення будинку.
11 вересня 2017 року ОСОБА_6 на його мобільний телефон надійшли повідомлення від ОСОБА_7 , в яких останній повідомив, що знає, де заховані зниклі кошти, що знаходились в сейфі, та запропонував допомогти віднайти їх за винагороду. ОСОБА_6 погодився на його пропозицію, але повідомив про дану розмову слідчого.
12 вересня 2017 року, близько 19:00, ОСОБА_7 прибув до будинку потерпілого, в якому раніше проживав, знаючи при цьому обстановку в ньому та місце, де таємно від ОСОБА_6 було заховано грошові кошти, належні останньому та його матері ОСОБА_9 .
Перебуваючи в будинку, діючи умисно, шляхом вільного доступу, під приводом пошуку грошових коштів та повернення їх ОСОБА_6 , відволікши увагу останнього, ОСОБА_7 таємно викрав належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 10 270 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом

на 12 вересня 2017 року становило 267 109,38 грн та 50 000 грн, які належали

ОСОБА_6 та знаходились в кухонній тумбі.
Після вчинення вказаних дій ОСОБА_7 покинув будинок з викраденими коштами, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними вчинити для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий працівниками Полтавського відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області, які під час обшуку вилучили в нього викрадені грошові кошти.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Прокурор у засіданні Суду частково підтримала касаційну скаргу потерпілого, наголошуючи на незаконності оспорюваної ухвали апеляційного суду, вважала, що її слід скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 50. Поняття покарання та його мета
1. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

4.1.2 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

4.1.3 Стаття 69. Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом
1. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення

Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

4.2.2 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 1. Ухвала суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з:
2) мотивувальної частини із зазначенням:
мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.2.3 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частина 2. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Межі касаційного перегляду
З урахуванням меж перегляду Судом оскаржуваних судових рішень, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України), розгляд провадження здійснено в частині перевірки доводів, викладених у касаційній скарзі щодо дотримання судами правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 і невідповідності покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість [4.2.3].

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені незакінченого замаху на крадіжку у великих розмірах та юридична оцінка дій засудженого за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України в касаційній скарзі потерпілим ОСОБА_6 не оспорюються.

5.2 Щодо неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого замаху на злочин та особі засудженого через м`якість
З доводів, наведених у касаційній скарзі, вбачається, що потерпілий не погоджується з призначеним засудженому ОСОБА_7 покаранням та зазначає про недотримання судами визначених законом положень, які стосуються призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України й пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Так, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого [4.1.1, 4.1.2].

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів.
Визначені кримінальним законом загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин [4.1.3]
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Вказані вимоги закону судами першої та апеляційної інстанцій дотримано з огляду на таке.
Як вбачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15,

ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, які пом`якшують покарання.
Зокрема, суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, його поведінку як під час вчинення злочину, так і після цього, ставлення до вчиненого, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та відсутність таких, що його обтяжують, і дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення, перевиховання, а також соціальної реабілітації.
Обґрунтовуючи свій висновок про можливість застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції вказав на те, що обвинувачений, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому і своєю поведінкою сприяв розкриттю кримінального правопорушення, запевнив суд у своїх намірах вести в подальшому законослухняний спосіб життя та не вчиняти кримінальних правопорушень, а також на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, що він не перебуває на обліках у лікаря-нарколога з приводу вживання алкоголю та наркотиків, враховуючи висновок органу пробації, відповідно до якого ОСОБА_7 має середній рівень ризику вчинення повторного правопорушення та небезпеки для суспільства.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, ретельно перевірив доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 щодо безпідставного застосування ст. 69 КК України й щодо м`якості призначеного покарання, обґрунтовано їх відхилив, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення.
Так, мотивуючи своє рішення апеляційний суд зазначив, що, як правильно встановив суд першої інстанції, обвинувачений вперше вчинив злочин, усвідомив свою протиправну діяльність, щиро розкаявся у вчиненому, своєю поведінкою сприяв розкриттю злочину та визнав ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину.
Крім того, апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, враховуючи конкретні обставини цього провадження, відсутність тяжких наслідків, особу обвинуваченого, що він працює, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, тяжких наслідків від злочину не настало, шкода злочином не завдана, дійшов висновку, що всі наведені обставини в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особливо ступінь небезпечності особи обвинуваченого для суспільства та створюють підставу для пом`якшення покарання, призначеного судом першої інстанції, а саме переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст.185 КК України за цей злочин до покарання у виді обмеження волі.
Таким чином, Суд погоджується з наведеними в оскаржуваних судових рішеннях висновками про те, що призначене ОСОБА_7 покарання, із застосуванням

ст. 69 КК України, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, в зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 через м`якість, Суд не вбачає.
Доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.
Постановлені за результатами розгляду судами кримінального провадження оскаржувані судові рішення, відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України [4.2.1, 4.2.2].
Оскільки закону України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційну скаргу потерпілого слід залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Октябрського районного суду міста Полтави від 31 жовтня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3