ЄУН193/1041/19
Провадження №1-кп/193/19/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В И Р О К
23 січня 2020 року сел. Софіївка Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел.Софіївка, матеріали кримінального провадження №0000216 від 13 травня 2019 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Ленінське, Апостолівського району Дніпропетровської області, з неповною середньою освітою, не працюючий, не одружений, на утримані малолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимого 11 вересня 2019 року Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.263 до 2 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України,-
за правовою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
28.04.2019 року близько о 18:00 годині, ОСОБА_6 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де переслідуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, до потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи злочинний умисел, кулаком лівої руки спричинив один удар в область носа сидячому на землі потерпілому, від чого останній впав на спину. Після чого ОСОБА_6 , продовжуючи вчиняти злочинні дії спричинив ще дев`ять ударів кулаками правої та лівої руки в область обличчя потерпілому, після чого, ступнею правої та лівої ноги, наніс не менше десяти ударів в область обличчя та голови справа та зліва лежачому на землі ОСОБА_4 .. Від спричинених ударів потерпілий ОСОБА_4 знепритомнів, та втратив свідомість.
Згідно висновку експерта №1034 від 18.07.2019 року у потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені наступні тілесні ушкодження: синці обличчя, перелом кісток носа, суборбітальний перелом верхньої щелепи, перелом виличної дуги ліворуч, перелом нижньої щелепи з обох боків в проекції суглобових відростків та 3 - го зуба праворуч з набряком м`яких тканин. Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про утворення синців, переломів виник від дії тупого твердого предмета (предметів) за механізмом ударів. Такими предметами могли бути кулак руки, взута нога та інші тупі тверді предмети, які мали подібні властивості. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).
Своїми умисними діями ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкрімінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав в повному обсязі. Повністю підтвердив факт вчиненого ним правопорушення, пояснивши наступне: 28.04.2019 року у вечері він прийшов до свого знайомого ОСОБА_7 , з яким та ще одним знайомим вони випивали на лавці під вікном будинку. Потім у двір знайшов ОСОБА_8 . Між ними виникла сварка і він спричинив ОСОБА_4 кулаками лівої і правої руки близько 10 ударів в обличчя, після чого як ОСОБА_4 впав на землю, спричинив ще близько 10 ударів в область голови та обличчя ступнями правої та лівої ніг. З цивільним позовом згоден частково.Заперечує проти стягнення моральної шкоди в заявленому потерпілим розмірі.

В судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 28.04.2019 року перебував на дворі будинку АДРЕСА_2 де перебував також і ОСОБА_6 .. Між ними виникла сварка і ОСОБА_6 наніс йому близько 10 ударів в обличчя, після чого як він впав на землю, спричинив ще близько 10 ударів в область голови та обличчя ступнями правої та лівої ніг. Цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним у повному обсязі щодо фактичних обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень та вказані обставини ніким не оспорюються, а його свідчення в судовому засіданні дають достатні підстави не сумніватися у добровільності його позиції, суд, на підставі ст. 349 ч. 3 КПК України вважає необхідним визнати недоцільним дослідження доказів, що маються у кримінальному провадженні, щодо обставин, які ніким не оспорюються та обмежити обсяг доказів, що підлягають дослідженню у судовому засіданні, допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом обвинуваченому було роз`яснено, що в цьому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 ..

Докази вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України на думку суду є допустимими, достатніми, об`єктивними та такими, що не суперечать один одному.

Таким чином, з урахуванням показань обвинуваченого під час судового розгляду, та відсутності будь-яких суперечностей по кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_6 мало місце і це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Оцінивши в сукупності всі наявні докази у справі, суд вважає винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

- ч.1 ст.122 КК України як такі, що виразилися у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи із вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд виходить із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Керуючись вимогами ст.65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує, що він вчинив злочин, який відповідно ст.12 КК України відноситься до категорії злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працюючого, під наглядом у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , строкову службу не проходив, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно,скарг та заяв від сусідів та жителів села на протиправні дії на ОСОБА_6 до Новоюлівської сільської ради не надходило.

Пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обставинами, згідно ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

За змістом ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Відповідно до ст.27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Пленум Верховного суду України, Постановою №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», зазначив про те, що статтею 129 Конституції встановлено, що до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, забезпечення доведеності вини та підтримання в суді державного обвинувачення, яке згідно зі ст.121 Конституції покладається на прокуратуру, тому суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковані вірно за ч.1 ст.122 КК України за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я..

Суд вважає, що дані висновки не протиречать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, оскільки остання не виключає необхідності і можливості застосування національного законодавства України, що діє на даний момент і вказаного вище, яке вбачає те, що обов`язково приймається до уваги принцип презумпції невинуватості, передбачений ст.62 Конституції України, а саме: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Суд, обираючи вид покарання ОСОБА_6 , враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.4 ст.12 КК України є злочин середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеризується позитивно.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Також суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, що передбачено ст.66 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 у відповідності до ст.67 КК України, судом не встановлено.

При застосуванні обвинуваченому кримінального покарання, суд додержується вимог справедливості, закріплених в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.

Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, з огляду на попередню судимість. Таке покарання на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, при визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд вважає необхідним застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених за цим та попереднім вироком Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2019 року, призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів.
Суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Вирішуючи заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4004,78 грн. обгрунтовані, підтверджені поданими доказами та підлягають повному задоволенню.

Вирішуючи вимоги щодо відшкодування обвинуваченим ОСОБА_6 моральної шкоди потерпілому ОСОБА_4 , суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В силу ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Судом проаналізовано наведені сторонами пояснення, а саме те, що у потерпілого ОСОБА_4 погіршився стан здоров`я в світлі завданих йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, пережив моральні та фізичні страждання. У співставленні з наведеними нормативними актами, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 грошове відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. - потерпілому ОСОБА_4 , враховуючи в сукупності негативні наслідки, які настали для потерпілого.

Речові докази по справі відсутні.

Витрати на проведення судових експертиз та інших досліджень відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , визнати винним в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити покарання у вигляді 02 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених за цим та попереднім вироком Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2019 року, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 02(два) роки 06(шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 02 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

-періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про заміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Речові докази по справі відсутні.

Витрати на проведення судових експертиз та інших досліджень відсутні.

Цивільний позов задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь потерпілого ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 4004 (чотири тисячі чотири) гривні 78 копійок та моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Матеріали кримінального провадження №0000216, залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за № 193/1041/19, провадження № 1-кп/193/19/20.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1