Провадження № 1-кс/752/17/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2020 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі слідчого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в приміщенні суду в м. Києві клопотанням директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВ-УКРАЇНА» - ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0001043, відомості щодо якого внесені 17.10.2013року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, про скасування арешту та встановленого порядку передачі майна, -
Встановив
В провадження слідчого судді надійшло вказане клопотання, в якому директор ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» просив скасувати арешт та всі заборони з майна, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2017року у справі №752/19045/17 (провадження №1-кс/752/7255/17), а саме з корпоративних прав ТОВ «Укрбізнес ЛТД» ().
Крім того, директор ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» просив скасувати передачу в управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, корпоративних прав ТОВ «Укрбізнес ЛТД» (), накладену ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2018 у справі №752/19045/17 (провадження №1-кс/752/3256/18).
Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна та встановленого порядку передачі майна, директор ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» вказав, що арешт було накладено безпідставно та необґрунтовано. При цьому, зазначив, що при накладенні арешту на вказане майно, слідчим не доведено, що зазначене майно були об`єктом кримінально-протиправних дій, набуте кримінально-протиправним шляхом, а отже підпадає під ознаки речових доказів, згідно ст. 98 КПК України.
Крім того, в обґрунтування клопотання директор зазначив, що корпоративні права ТОВ «Укрбізнес ЛТД» не мають жодного відношення до обставин, які є предметом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки предметом вчиненого кримінального правопорушення є грошові кошти АТ «УкрСиббанк» внаслідок укладення між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Авто-Холдинг», ТОВ «Кременчуцький автоскладальний завод», ТОВ «Інтер-Авто», ТОВ «Автосервіс-Т», які входили до складу Корпорації «АИС» (правонаступником якого є «Співдружність КОМП», ) кредитних договорів, внаслідок невиконання яких, АТ «Укрсиббанк» було спричинено збитки.
Також зазначив, що у даному кримінальному провадженні, службові чи посадові особи ТОВ «Укрбізнес ЛТД» та ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» не мають статусу підозрюваних та взагалі не мають жодного відношення до обставин вчиненого кримінального, тобто не є особами, які вчинили будь-яке суспільно небезпечне діяння. Більше того, ТОВ «Укрбізнес ЛТД» не є юридичною особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, у зв`язку із цим не може бути застосований захід забезпечення кримінального провадження, як арешт корпоративних прав ТОВ «Укрбізнес ЛТД».
Крім того, відсутні будь-які правові підстави, передбачені ст. 19 Закону України «Про Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» та ст. 100 КПК України, для передачі корпоративних прав ТОВ «Укрбізнес ЛТД» в управління майном Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, оскільки корпоративні права, в силу ст. 98 КПК України,не є об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди, не містять будь-які відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі не є предметом, що були об`єктом кримінально протиправних дій, а також не набуті кримінально протиправним шляхом чи отримані ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В судове засідання особа, яка звернулася із клопотанням директор ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА`не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. При цьому, представник ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» - адвокат ОСОБА_4 подала клопотання про розгляд клопотання за їх відсутність.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином. Однак, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи та розгляду клопотання за їх відсутність до слідчого судді не надходили, у зв`язку з цим, слідчий суддя вважає за можливо розглянути клопотання за відсутності слідчого та прокурора, оскільки їх відсутність не перешкоджає розгляду клопотання.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, а також матеріали, на підставі яких прийнято судове рішення про накладення арешту, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає необхідним задовольнити клопотання про скасування арешту майна, виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено, що Слідчим управлінням ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.10.2013 року № 0001043 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 22.09.2017 року, задоволено клопотання старшого слідчого в особливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадження № 0001043 та накладено арешт, зокрема на корпоративні права ТОВ «Укрбізнес ЛТД» (), заборонивши їх відчуження, розпорядження та користування, зокрема засновнику ТОВ «ФАВ-Україна» ().
Як вбачається із вказаної ухвали, слідчим суддею встановлено, що арешт накладався на підставі пунктів 1 частини другої ст.170 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Постановою старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 від 21.09.2018року у кримінальному провадженні вказані корпоративні права визнані речовим доказом.
Як вбачається із мотивувальної чистини вказаної постанови слідчого, корпоративні права ТОВ «Укрбізнес ЛТД» були набуті кримінально протиправним шляхом їх кінцевими власниками та є предметом скоєння кримінального правопорушення та містять інформацію про скоєння кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінального протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За умови арешту майна юридичної особи з метою збереження речових доказів, необхідно звертати увагу на наявність процесуальних документів щодо визнання відповідних матеріальних об`єктів речовими доказами. За відсутності таких процесуальних документів, зокрема постанови про визнання певного матеріального об`єкту речовим доказом, існують підстави для відмови в арешті майна, якщо такий арешт було накладено, відповідна ухвала слідчого судді про арешт майна повинна визнаватися такою, що прийнята необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя, застосовуючи такий вид обмеження, як арешт майна та заборони щодо нього, повинен неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що у даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникненні негативних наслідків.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що під час накладення арешту на вказані корпоративні права ТОВ «Укрбізнес ЛТД», слідчим суддею не в повній мірі були враховані питання, визначені ч. 2 ст. 173 КПК України, виходячи з наступного.
Як вбачається із клопотання, на підставі якого накладено арешт, кримінальне провадження здійснюється за фактом привласнення грошових коштів за договорами кредитування у 2007 році АТ «УКРСІББАНК» підприємств, підконтрольних Корпорацій «АІС». Із підконтрольних Корпорацій «АІС», які були стороною у договорах кредитування, є ТОВ «Автосервіс-Т» (код 34265200),ТОВ «Авто-Холдінг» (код 31739988), TOB «Інтер-Авто» (код 32722688) та TOB « Кременчуцький автоскладальний завод»( код 23555692).
Тобто, предметом вчинення кримінального правопорушення є чуже майно, а саме грошові кошти АТ «УКРСІББАНК», внаслідок невиконання договорами кредитування.
Разом з тим, у матеріалах, на підставі яких накладено арешт, відсутні будь-які належні та допустимі докази, в силу ст.ст. 85, 86 КПК України, про те, що ТОВ «Укрбізнес ЛТД» та/чи ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» використали грошові кошти АТ «УкрСиббанк», отримані в якості кредиту, з метою придбання чи отримання у власність вказаних корпоративних прав ТОВ «Укрбізнес ЛТД», тобто відсутні будь-які належні та достовірні дані, що корпоративні права ТОВ «Укрбізнес ЛТД» були набуті кримінально протиправним шляхом їх кінцевими власниками та є предметом скоєння кримінального правопорушення і містять інформацію про скоєння кримінальних правопорушень.
Більше того, у матеріалах, на підставі яких накладено арешт, міститься протоколи допиту свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , згідно яких відсутні будь-які дані про те, що вказані особи підписували договори чи будь-які інші документи в яких фігурувало ТОВ «Укрбізнес ЛТД», тобто відомості, які містяться у клопотанні про накладення арешту, не відповідають та суперечать матеріалам, на підставі яких накладено арешт.
Будь-які інші документи, які б в силу ст.ст. 85, 86 КПК України, підтверджували, що корпоративні права ТОВ «Укрбізнес ЛТД» були набуті кримінально протиправним шляхом їх кінцевими власниками за рахунок грошових коштів АТ «УкрСиббанк» та є предметом скоєння кримінального правопорушення і містять будь-яку інформацію про скоєння кримінальних правопорушень, в матеріалах, на підставі яких накладено арешт, відсутні.
Тобто, із вищезазначеної постанови слідчого не вбачається достатніх мотивувань та обґрунтувань, що корпоративні права ТОВ «Укрбізнес ЛТД» були набуті кримінально протиправним шляхом їх кінцевими власниками - ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» та/або Компанією «ФаймаркРісорсизКорп» та є предметом скоєння кримінального правопорушення та містять інформацію про скоєння кримінальних правопорушень.
Слідчий суддя вважає вищевказану постанову слідчого такою, що прямо порушує засади кримінального провадження, визначені п. п. 1, 2, 9 ч. 1 ст. 7 КПК України (верховенство права, законність, недоторканість права власності) і свідчить про зловживання слідчим своїм службовим становищем та відсутність належного процесуального керівництва з боку прокурора, а тому приходить висновку про відсутність достатніх даних у слідчого для визнання корпоративних прав ТОВ «Укрбізнес ЛТД» в якості речових доказів.
Окремо, слід зазначити, що на момент розгляду клопотання про накладення арешту на корпоративні права ТОВ «Укрбізнес ЛТД», вказана постанова слідчого була відсутня в матеріалах, на підставі яких накладався арешт. При цьому, вказана постанова в матеріали клопотання була долучена під час апеляційного перегляду, тобто на момент розгляду клопотання про накладення арешту на корпоративні права в суді першої інстанції були відсутні підстави вважати, що вказані корпоративні права є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Крім того, незважаючи на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано будь-яких інших, ніж тих, які зазначені у клопотанні, доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на корпоративні права, оскільки будь-які службові чи посадові особи ТОВ «Укрбізнес ЛТД» та ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» не мають статусу підозрюваних, та взагалі не є особами, які вчинили будь-яке суспільно небезпечне діяння.
Більше того, у матеріалах клопотання про арешт майна, наявний цивільний позов, однак пред`явлений іншим юридичним особам, що свідчить про те, що в силу закону, ТОВ «Укрбізнес ЛТД» та ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» не можуть нести будь-яку юридичну (цивільну)відповідальність за дії третіх осіб, які причетні до вчинення кримінальних правопорушень у вказаному кримінальному провадженні.
Як встановлено рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Дана норма узгоджується з положенням ч. 1 ст. 318 ЦК України.
Згідно Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу НОМЕР_74 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Враховуючи вищевказане, слідчий суддя вважає, що відсутні будь-які правові підстави для арешту корпоративних прав ТОВ «Укрбізнес ЛТД»,а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився та не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з цим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Що стосується розгляду клопотання в частині скасування передачі корпоративних прав в управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, застосовану ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2018року, то слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ст. 1 КПК Українипорядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положеньКонституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексута інших законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимогКонституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 4ст. 9 КПК Українипередбачено, що у разі якщо норми цьогоКодексусуперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. 6ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цьогоКодексуне регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першоюстатті 7 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно достатті 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд (Рішення від 06.03.2018р., справа № 243/6674/17-к, провадження № 51-499км17).
Стаття 13 Конвенції вимагає «ефективного засобу правового захисту у відповідному національному органі» кожному, чиї права і свободи, що викладені в Конвенції, було порушено. Хоча це формулювання є цілком зрозумілим правовим поняттям, при витлумаченні статті 13 Комісія і Суд зіткнулись з більшою кількістю проблем, у порівнянні з витлумаченням інших статей Конвенції. Суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини (1978).
У справі Сільвер та інші проти Сполученого Королівства (1983) Суд навів таке роз`яснення: «Коли особа, наводячи аргументи, звертається із заявою про порушення гарантованих Конвенцією прав і свобод, вона повинна мати засоби правового захисту у відповідному національному органі як для того, щоб її питання було вирішене, так і з метою одержання, в разі необхідності, компенсації».
На додаток до статті 13 Конвенції, два інші положення Конвенції також вимагають від держав запровадити засоби правового захисту для запобігання порушенню прав, які захищає Конвенція: пункт 4 статті 5 (habeascorpus) і пункт 1 статті 6 (справедливий судовий розгляд). Оскільки в цих двох положеннях йдеться саме про судовий захист прав, Суд, як правило, визнає такий рівень захисту більш надійним, ніж той, який пропонується у статті 13. В результаті Суд концентрує свою увагу на розгляді статті 5 або статті 6, на які робиться посилання, і потім часто визнає, що немає необхідності розглядати також питання про ефективні засоби правового захисту (Де ОСОБА_6, Оомс та Версип проти Бельгії (1971) (стаття 13 перекривалась пунктом 4 статті 5) та Ейрі проти Ірландії (1979) (стаття 13 перекривалась пунктом 1 статті 6). Однак слід відзначити, що стаття 13 може бути єдиним прийнятним положенням у справах, в яких йдеться про брак ефективних засобів захисту при порушенні прав, які за Конвенцією не визначаються ні як кримінальні, ні як цивільні.
В цьому випадку, діючим кримінальним процесуальним кодексом України, на противагу вирішенню іншого питання (накладення арешту та скасування арешту майна), не передбачено, ні в апеляційному, ні в іншому порядку перегляд рішення про передачу активів в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, що істотно порушує право осіб на ефективний засіб юридичного захисту.
Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду слідчим суддею питання щодо скасування передачі активів в управління Національного агентства України.
У рішенні по справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» Європейський суд з прав людини зазначив, що справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування.
За таких обставин, враховуючи, що питання про передачу активів в управління Національному агентству, відповідно до положеньКПК УкраїнитаЗакону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів»є похідним і напряму залежить від арешту майна, який повинен передувати, тому слідчий суддя вважає за можливим, з метою забезпечення права осіб на ефективний засіб юридичного захисту, розглянути в цій частині клопотання та застосувати аналогію закону, за правилами, закріпленими вГлаві 17 КПК України.
Як встановлено в ході судового розгляду цього клопотання, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2018року, задоволено клопотання слідчого та передано корпоративні права ТОВ «Укрбізнес ЛТД» ()в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів ().
Оскільки, в ході розгляду даного клопотання, слідчим суддею була встановлена відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на вказані корпоративні права ТОВ «Укрбізнес ЛТД», то відповідно відсутні і підстави для встановлення заборон визначених в ухвалі слідчого судді від 24.04.2018року, щодо передачі в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, у зв`язку із цим слідчий суддя вважає необхідним скасувати, застосовану ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2018року, передачу активів в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання директора ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА», яке є засновником (учасником) ТОВ «Укрбізнес ЛТД» про скасування арешту майна й визначеного порядку зберігання майна.
Керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя, -

Ухвалив
Клопотанням директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВ-УКРАЇНА» - ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0001043, відомості щодо якого внесені 17.10.2013року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, про скасування арешту та встановленого порядку передачі майна, задовольнити.
Скасувати арешт з майна та всі заборони, накладені ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2017року у справі № 752/19045/17 (провадження № 1-кс/752/7255/17), у кримінальному провадженні № 0001043, відомості щодо якого внесені 17.10.2013року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358 та ч. 3 ст. 358 КК України, а саме з корпоративних прав ТОВ «Укрбізнес ЛТД» (), які належать зокрема ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» ().
Скасувати встановлений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2018року у справі № 752/19045/17 (провадження № 1-кс/752/3256/18) порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні № 0001043, відомості щодо якого внесені 17.10.2013року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358 та ч. 3 ст. 358 КК України, а саме передачу корпоративних прав ТОВ «Укрбізнес ЛТД» (), засновником (учасником) якого є, зокрема ТОВ «ФАВ-УКРАЇНА» () в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (ідентифікаційний код: 41037901.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.
Слідчий суддя