Справа № 495/980/20
№ провадження 1-кс/495/539/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2020 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,
В С Т А Н О В И В:
18.02.2020 року слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на одинадцять купюр, кожна з яких номіналом 100 доларів США, серійні номери яких: НВ 41629053 М; НК 29869242 В; FG 02851198 A; HF 05962218 C; HD 47941492 A; HB 08269650 M; KB 03814258 F; HB 74418011 H; HB 23387699 H; KB 35241608 N; HB 35584043 H, для збереження речових доказів у кримінальному провадженні та проведення відповідних експертиз.
В клопотанні слідчого зазначено, що 29.01.2020 року до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянки ОСОБА_4 , яка повідомила про те, що 29.01.2020 року, двоє невстановлених осіб, шахрайським шляхом заволоділи автомобілем «Фольсваген Пассат Б5», зеленого кольору на польській реєстрації, номерний знак НОМЕР_1 , розрахувавшись фальшивими грошовими купюрами у вигляді одинадцяти купюр, кожна з яких номіналом 100 доларів США.
29.01.2020 ОСОБА_4 звернулась із заявою про те, що просить долучити в якості доказу фальшиві купюри, якими з нею розрахувались покупці автомобілю «Фольсваген Пассат», номерний знак НОМЕР_1 , який вона продавала.
30.01.2020 відомості про вказане незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183, та по вказаному кримінальному провадженню розпочате досудове розслідування.
10.02.2020 старшим слідчим СВ Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області проведено огляд предметів, а саме: одинадцяти купюр, кожна з яких номіналом 100 доларів США, серійні номери яких: НВ 41629053 М; НК 29869242 В; FG 02851198 A; HF 05962218 C; HD 47941492 A; HB 08269650 M; KB 03814258 F; HB 74418011 H; HB 23387699 H; KB 35241608 N; HB 35584043 H.
На підставі наведеного слідчий просить задовольнити клопотання.

Слідчий надав заяву, відповідно до якої просив розглянути дане клопотання у його відсутність. Клопотання просив задовольнити.
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частин першої та другої статті 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.
Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту є збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Слідчим суддею встановлено, що слідчий у клопотанні зазначає, що метою арешту, про який він клопоче, є забезпечення збереження речових доказів.
У такому випадку, відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до цієї норми речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та ( або) зберегли на собі його сліди.
Слідчий суддя вважає, що клопотанні не доведені будь які ризики щодо можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказано майна, оскільки, як вже зазначалося раніше воно належить потерпілій ОСОБА_4 , яка добровільно їх видала слідчому.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, серед іншого, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України (ч. 1 ст. 173 КПК України).
На підставі вищенаведеного слідчий суддя вважає , що у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 170, 172, 173 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя