ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2377/19 Справа № 187/68/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 серпня 2019 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30 серпня 2019 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя, оцінивши всі обставини відповідно до вимог ст. ст. 177, 178 КПК України, враховуючи те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у скоєнні умисних злочинів проти власності із застосуванням насильства, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, можуть ухилитися від суду та слідства, перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні іншим чином, а також враховуючи обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу не змінилися і не відпали, суд дійшов висновку про необхідність продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі сторона захисту просить скасувати ухвалу суду та обрати обвинуваченим запобіжний захід - домашній арешт.
Свої вимоги, сторона захисту обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при розгляді клопотання було порушено вимоги ст. 177 КПК України. Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів конкретних доказів, які свідчили б про ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а послався лише на тяжкість та особливу тяжкість вчинених обвинуваченими злочинів, а також на насильницький характер дій проти власності.
Окрім цього, невмотивованим було і клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, так як в ньому відсутні посилання на наявність конкретних та реальних доказів щодо ризиків, які обґрунтовано вказували на необхідність продовження строку тримання під вартою, не наведено аргументів щодо знищення чи пошкодження обвинуваченими доказів по справі, можливості ухилитись від суду, тиску свідків чи потерпілих тощо.
Поміж іншого, сторона захисту звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має доньку, має постійне місце реєстрації та проживання, до взяття під варту мав постійне місце роботи. Обвинувачений ОСОБА_8 в свою чергу, не має закордонного паспорту, не має мети ухилятися від суду, не має власного автомобіля, не знайомий з потерпілим або свідками, не є родичем будь-кого із потерпілих чи свідків, тому схиляти на свій бік їх мети не має.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження № 187/68/18, 04 липня 2019 року в судовому засіданні Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Тоді ж, під час відповідного обговорення доводів клопотання прокурора стороною захисту було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та доводи обвинувачених і їх захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має доньку, має постійне місце реєстрації та проживання, до взяття під варту мав постійне місце роботи та обвинувачений ОСОБА_8 в свою чергу, не має закордонного паспорту, не має мети ухилятися від суду, не має власного автомобіля, не знайомий з потерпілим або свідками, не є родичем будь-кого із потерпілих чи свідків, тому схиляти на свій бік їх мети не має, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, дані про особу кожного з обвинувачених, які підозрюються у вчиненні тяжкого злочину, та відповідно наявність передбачених ст. 177 КПК ризиків переховування від суду, вчинення нових злочинів, а тому дійшов до обгрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останніх та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 серпня 2019 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4