Справа № 203/5726/16-к
Провадження № 1-кп/0203/51/2019
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника- ОСОБА_4

обвинуваченого- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро обвинувальні акти у кримінальному провадженні, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003761 та за №0003546 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою освітою, працюючого латочником в ТОВ «Авторитет», неодруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, 2009 року народження, раніше судимого: 28.08.2012 року Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

07.11.2016 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись разом із особою, провадження відносно якої закрито ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2018 року у зв`язку із смертю, біля багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , керуючись раптово виниклим у них злочинним умислом, направленим на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, переслідуючи корисливу мету, визначив об`єктом свого злочинного посягання майно неповнолітнього ОСОБА_6 , яке фактично належить ОСОБА_7 .. Після цього, особа, провадження відносно якої закрито ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2018 року у зв`язку із смертю, разом з ОСОБА_5 , знаходячись у вказаний час біля вказаного будинку, доводячи свій злочинний умисел до кінця, діючи відкрито, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_5 , підійшов до неповнолітнього ОСОБА_8 та приставив останньому своєю правою рукою предмет зовні схожий на ніж побутового призначення в область живота потерпілого справа, та наказав ОСОБА_6 передати належне йому майно, а саме мобільний телефон. Неповнолітній ОСОБА_6 , сприйнявши вказані погрози з боку особи, провадження відносно якої закрито ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2018 року у зв`язку із смертю, як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, віддав останньому свій мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J 7», імеі НОМЕР_1 .

Особа, провадження відносно якої закрито ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2018 року у зв`язку із смертю, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, заволодівши майном неповнолітнього ОСОБА_6 , яке фактично належить ОСОБА_7 , а саме, мобільним телефоном «Samsung Galaxy J7», наказав потерпілому ОСОБА_6 йти з ним та із ОСОБА_5 у сторону пл. Старомостової у м. Дніпро, при цьому зазначена особа продовжувала тримати предмет, схожий на ніж побутового призначення, біля живота неповнолітнього потерпілого справа, а ОСОБА_5 йшов позаду останнього та своєю правою рукою підштовхував його у спину, показуючи цим жестом, щоб потерпілий рухався з ними та не зупинявся.

Дійшовши до аптеки, розташованої на пр. Дмитра Яворницького, особа, провадження відносно якої закрито ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2018 року у зв`язку із смертю, поклав предмет, схожий на ніж побутового призначення до правого карману свого пальто, та продовжуючи разом з ОСОБА_5 злочинні дії, разом з потерпілим прийшов на вул. Привокзальну у м. Дніпро. Далі особа, провадження відносно якої закрито ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2018 року у зв`язку із смертю, наказав ОСОБА_6 залишатись поряд з ОСОБА_5 , а сам направився за вугол багатоповерхового житлового будинку, розташованого на пл. Старомостовій, та зник з місця злочину з зазначеним мобільним телефоном «Samsung Galaxy J 7» неповнолітнього ОСОБА_6 , який фактично належить ОСОБА_7 , розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, а ОСОБА_5 через деякий проміжок часу також зник у невідомому напрямку, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 5025,00 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину не визнав, пояснивши суду, що 07.11.2016 року випивав пиво, до нього звернувся ОСОБА_9 , який попрохав телефон для здійснення дзвінка, на що він йому сказав, що немає телефону. Після чого разом почали вживати пиво, а потім пішли в сторону ЦР «Озерка», де побачили, як з метро вийшов потерпілий, при цьому ОСОБА_9 сказав, що у когось попрохає телефон зателефонувати, після чого підійшов до потерпілого почав із ним розмовляти. Від потерпілого та ОСОБА_9 знаходився в 1,5-2 метрах. Спілкування із потерпілим відбувалося біля зупинки маршрутного таксі, близько 10 метрів від метро. Потерпілий сказав, що сам здійснить набір номеру телефону, однак ОСОБА_9 почав наполегливо вимагати, щоб потерпілий надав йому телефон для здійснення дзвінка. Після чого, ОСОБА_5 попрохав потерпілого, щоб останній надав ОСОБА_9 телефон, при цьому завіряв потерпілого, що ОСОБА_9 здійснить дзвінок в присутності потерпілого, нікуди із телефоном не піде. Він також зробив зауваження ОСОБА_9 , щоб той не наполегливо просив у потерпілого телефон. Після чого потерпілий надав телефон ОСОБА_9 , але чи здійснював він телефонний дзвінок йому невідомо. Потім ОСОБА_9 роблячи вид, що розмовляю по телефону почав відходити та потім зник в напрямку пл.. Островського, а він залишався на місці із потерпілим. Розуміючи, що ОСОБА_9 викрав телефон, він про це повідомив потерпілому та запропонував пройти за ОСОБА_9 . Вони перейшли дорогу та йшли за ОСОБА_9 .. ОСОБА_5 бачив у ОСОБА_9 предмет, який він тримав у руках, але потерпілий йшов добровільно. Потерпілий йшов попереду, оскільки ОСОБА_5 швидко пересуватися не міг через те, що кульгав. Потім побачив, що потерпілий підбіг до патрульної поліції, після чого він пішов в іншому напрямку. В його присутності ОСОБА_9 діставав із кишені пальто якусь річ та поклав її до сумки, однак яку саме не бачив, у зв`язку із тим, що було темно. Також не бачив чи приставляв ОСОБА_9 вказаний предмет до потерпілого. В той же час потерпілий не скаржився на те, що ОСОБА_9 застосовував до нього якийсь предмет. В поліції йому пред`являли для огляду вказану річ - у виді ручки схожої на ніж. Фізичну силу до потерпілого не застосовував, предмети не діставав та не погрожував, поштовхи потерпілого не здійснював, в руки мобільний телефон потерпілого не брав. З потерпілим лише вів розмову з приводу того, що ОСОБА_9 поверне телефон.

Незважаючи на невизнання своєї провини, вина ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доведена і об`єктивно підтверджується, зібраними і дослідженими в ході судового слідства доказами, а саме:

?Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка суду пояснила, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 є її сином. 07.11.2016 року її син повертався додому з навчання, з академії «Шаг», про що повідомив їй по телефону. Вдома він повинен бути о 22 годині. Через деякий час вона знов набрала сина, але телефон був відключений. О 21 год. 45 хв. їй зателефонував син та повідомив, що з ним все гаразд, однак телефону більше немає. На маршрутці син приїхав додому, розповів про те, що двоє невідомих чоловіків на нього напали, та один із них до живота приставив ніж та заволоділи телефоном марки «Samsung Calaxy J 700 H», в шкіряному чохлі золотистого кольору, який належить їй. Зі слів сина відомо, що спочатку невідомі попрохали телефон для здійснення дзвінка, а потім ззаду взяли під руки та один із нападаючих приставив ніж. При цьому син надав прикмети нападаючих (один із них був вище за іншого, один із них кульгав та був одягнений в штани синього кольору). Також їй відомо, що її сину неподалік пл.Привокзальній, не доходячи пл. Островського, від обвинувачених вдалося втекти, по ходу проїжджала патрульна поліції, він зупинив її та звернувся до співробітників поліції, пояснивши, що з ним сталося, після чого співробітники поліції разом із її сином направилися на пошуки обвинувачених. До поліції звернулися не одразу, а на наступний день. На допит викликали неодноразово, разом із сином була присутня на впізнанні.

?показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , який суду пояснив, що 07.11 2016 року о 20 год. 50 хв. закінчилися заняття в академії «ШАГ». О 21 год. 00 хв. він направився на зупинку за адресою Д. Яворницького 121, в м. Дніпро, де до нього підійшли двоє невідомих та запитали чи є у нього телефон зателефонувати. ОСОБА_10 не бачив, що він має мобільний телефон. Він відповів їм відмовою, після чого ОСОБА_10 дістав ніж та наставив ножа на рівні живота, та сказав, якщо життя дорожче ніж телефон, то він повинен телефон віддати. Після чого він лівою рукою витяг з лівої кишені та передав ОСОБА_10 , який знаходився праворуч від нього, свій телефон, при цьому ОСОБА_11 перебував на відстані півметра від нього праворуч та останній бачив, як ОСОБА_10 приставляв ніж до живота, але будь-яких дій зупинити ОСОБА_10 , зі сторони ОСОБА_11 не було. Після того, як приставили предмет сріблястого кольору, схожий на кинджал, він сприйняв його як ніж та реальну загрозу життю, тому виконував все, що наказували обвинувачені. Обвинувачені знаходилися з ним поруч, ОСОБА_10 не надавав змоги йому піти, ОСОБА_11 стояв поруч, але не тримав. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 між собою розмовляли, та після того, як забрали телефон, в ході розмови вирішили відвести його до вулиці. ОСОБА_10 наказав йому розблокувати телефон, що він і зробив. Після чого ОСОБА_10 був здійснений виклик на оператор МТС., але до абонента він не додзвонився, він поклав мобільний телефон до кишені та вони направилися переходити дорогу. Він просив ОСОБА_10 повернути телефон, але обвинувачений сказав, що поверне пізніше, однак не повернув. ОСОБА_10 мав при собі свій власний мобільний телефон, який він діставав, але не мав змоги зателефонувати, у зв`язку із відсутністю грошей на рахунку. Після чого вони направилися переходити дорогу, ОСОБА_11 штовхнув його у спину та наказав йти швидше. Коли почали переходити дорогу ОСОБА_10 сховав ніж. ОСОБА_10 весь час йшов поряд із ним, ОСОБА_11 йшов позаду. Коли прямували до вул. Привокзальні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 між собою не розмовляли. Йшли по вул. Привокзальній, дійшли до аптеки, ОСОБА_10 відійшов купити води, ОСОБА_11 залишився з ним та казав, щоб він нікуди не йшов. Його мобільний телефон залишився у ОСОБА_10 . Побачивши, що ОСОБА_11 ніякої уваги не звертає, він пішов подивитися куди подівся ОСОБА_10 , однак його не знайшов, зустрів наряд поліції та звернувся до них за допомогою.

?Витягом з кримінального провадження №0003546 (том 1 а.к.п 1)

?Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.11.2016 року від ОСОБА_7 (т.1, а.к.п 8-9, т.3 а.к.п.8)
?Протоколом огляду місця події з фото таблицями від 08.11.2016 року (том 1 а.к.п. 10-12,т.3 а.к.п.10)
?Заявою ОСОБА_13 , який добровільно видає співробітникам поліції мобільний телефон «Samsung Calaxy J 7», імеі НОМЕР_1 , який останній придбав на пл.. Старомостовій (том 1 а.к.п. 49,т.3 а.к.п.25)
?Протоколом огляду речей від 09 листопада 2016 року, з фото таблицею, відповідно до якого оглядається мобільний телефон марки «Samsung Cialaxy J 7», який зі слів свідка ОСОБА_13 , останній придбав у раніше йому знайомого ОСОБА_9 (том 2 а.к.п 50-52, т.3 а.к.п.26)
?Заявою ОСОБА_9 , відповідно до якої останній співробітникам поліції добровільно видав предмет схожий на ніж, який знаходився у нього під час вчинення злочину (том 1 а.к.п 53,т.3 а.к.п.23)
?Протоколом огляду предмету від 09.11.2016 року, з фототаблицею, відповідно до якого оглядається предмет срібного кольору візуально схожий на ніж (том 1 а.к.п 54-55,т.3 а.к.п.24)
?протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09.11.2016 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 під №3 впізнав ОСОБА_9 , як особу яку він бачив 07.11.2016 року при обставинах коли відносно нього було вчинено розбійний напад, вході якого вказана особа заволоділа його мобільним телефоном марки «Samsung Calaxy J 7» (том 1 а.к. НОМЕР_2 )

?протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09.11.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 під №3 впізнав ОСОБА_9 , як особу яку він бачив декілька днів та у якого він придбав мобільний телефон марки «Samsung Calaxy J 7» (том 1 а.к.п. 62-64)

?висновком судово-товарознавчої експертизи №172 від 10.11.2016 року, відповідно до якого залишкова вартість майна на момент скоєного злочину 07.11.2016 року., а саме телефон марки «Samsung Calaxy J 7» 1 шт- 5025, 00 грн.(том 1 а.к.п. 84-85)
?протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.11.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 під №3 впізнав ОСОБА_9 ,як особу, яку він бачив 07.11.2016 року о 21 годині 30 хвилин на пр. Д. Яворницького, біля буд. 121 в м. Дніпрі до молодого юнака підійшли двоє чоловіків серед яких була особа, яку він впізнає під №3, та якому юнак надав телефон, який особа під №3 поклав до своєї кишені пальто (том 1 а.к.п. 102-104, т.3 а.к.п.43-44)

?протоколом проведення слідчого експерименту від 24.11.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_9 розповів та відтворив обставини вчиненого злочину (том 1.а.к.п. 107-110)
?Протоколом пред`явлення речей для впізнання від 26.11.2016 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 серед пред`явлених йому речей впізнав під №2 предмет, який знаходився у ОСОБА_9 ,та який останній притулив до нього та погрожував фізичною розправою (том 1.а.к.п. 113-116,т.3 а.к.п.47-48)
?Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.11.2016 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 відтворив обставини вчинення відносно нього злочину, які мали місце 07.11.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.к.п. 121-124, т.3 а.к.п.49-50) Відеозапис слідчого експерименту переглянуто в судовому засіданні.
?Витягом з кримінального провадження №0003761 (том 3 а.к.п 1, 2)

?протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.12.2016 грудня, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_14 впізнає особу під №1- ОСОБА_5 , яку він бачив при наступних обставинах: 07.11.2016 року перебуваючи на громадській зупинці маршрутного таксі №92 пр. Д. Яворницького, разом із іншим чоловіком, меншої статури, які знаходилися біля хлопця, якому особа під №1 перекривала шлях тулубом та не давала змоги покинути територію на якій вони знаходилися (том 3 а.к.п 71)

?протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.12.2016 року, відповідно до якого неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 , в присутності законного представника та педагога, серед пред`явлених йому осіб, впізнає особу під №1- ОСОБА_5 , яка 07.11.2016 року перебуваючи біля будинку 121 по пр. Д. Яворницького в м. Дніпро, разом з іншим чоловіком,скоїли відносно нього злочин, а саме особа під №1 перекривала шлях своїм тулубом та не давала змоги покинути територію на якій вони знаходилися, під погрозою іншого чоловіка заволоділи його телефоном, при цьому особа під №1 весь час знаходився поруч та не давав змоги нікуди відійти та пройти (том 3 а.к.п. 73-75)

Стороною захисту заявлене клопотання щодо визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання від 09.11.2016 року, за якими потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_9 відповідно, як особу, яку ОСОБА_6 бачив 07.11.2016 року при обставинах коли відносно нього було вчинено розбійний напад під час якого вказана особа заволоділа його мобільним телефоном марки «Samsung Calaxy J 7», та як особу, яку ОСОБА_13 бачив декілька днів та у якого він придбав мобільний телефон марки «Samsung Calaxy J 7» (том 1 а.к.п. 57-59, 62-64), посилаючись на те, що серед пред`явлених для впізнання осіб було залучено співробітника карного розшуку ОСОБА_15 ..

Однак, захистом не надано будь-яких доказів на підтвердження своєї заяви, тому суд приходить до висновку, що зазначені докази не можуть вважатися недопустимими.

Окрім того, захисником заявлене клопотання щодо визнання недопустимими доказами по справі всіх слідчих дій, які були проведені за кримінальним провадженням, внесеним в ЄРДР за № 0003546, в той час як кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 було внесено в ЄРДР на № 0003761.

Суд не може прийняти зазначені доводі захисту, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_16 , внесеного в ЄРДР за № 0003546, вбачається, що слідчою ОСОБА_17 (т.1 а.с.140) 29.11.2016 надано рапорт , за яким вона зазначила, що під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_16 вчинив злочин за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою.

На підставі зазначеного рапорту були внесені відомості до ЄРДР за № 0003761(т.1 а.с.141). Після встановлення особи, яка вчинила злочин за попередньою змовою з ОСОБА_16 , а саме ОСОБА_5 , були внесені відомості до ЄРДР за № 0003761(т.3 а.с.1), з визначенням особи, яка підозрюється у чинені злочину( ОСОБА_5 ).

Оскільки більшість слідчих дій були проведені під час досудового розслідування по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_16 , в матеріалам кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 долучені копії процесуальних документів, в яких відповідно зазначено номер кримінального провадження стосовно ОСОБА_16 ( № 0003546).

Окрім того, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_16 за ч.2 ст.187 КК України надійшов в провадження суду 05.12.2016 року, а обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.187 КК України 06.02.2017. Дані обвинувальні акти були об`єднані до одного провадження.

Стороною захисту заявлене клопотання щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 08.11.2016 року, складеного слідчим ОСОБА_18 , посилаючись на те, що даний слідчий не був уповноваженою особою при проведенні слідчих дій по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_5 ..

Суд також не може прийняти зазначені доводи захисту, оскільки в матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_16 , по якому проводився огляд місця події(т.1 а.с.10-12), в наявності витяг з ЄРДР (т.1 а.с.1), за яким слідчими визначені ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Суд також не може прийняти доводи захисту щодо визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту(т.3 а.с.45-46), оскільки його проведено з порушенням вимог ст.240 КПК України, тобто в світлу пору доби, в той час як злочин скоєне в темну пору доби.

Відповідно до вимог ст.240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

З протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що метою його проведення було уточнення показів ОСОБА_16 безпосередньо на місці скоєння злочину. Будь-яких порушень КПК під час проведення слідчого експерименту суд не вбачає.

Захист також просив визнати недопустимими докази, а саме відеозаписи проведених слідчих дій, посилаючись на те, що під час виконання ст.290 КПК України стороні захисту ці відеозаписи не відкривалися, посилаючись на відсутність посилання про це в заяві обвинуваченого.

Суд не приймає зазначені доводи захисника, приймаючи до уваги, що під час проведення досудового розслідування ОСОБА_5 відмовився від послуг захисника. Захисника було залучено під час судового розгляду справи.

На аркуші справи 132 першого третього тому матеріалів кримінального провадження є заява ОСОБА_5 , за якою він зазначив, що з матеріалами кримінального провадження, відповідно до вимог ст.290 КПК України, ознайомлений в повному обсязі, в часі обмежений не був.

Захисником також заявлене клопотання щодо визнання недопустимими доказами всіх слідчих дій, які були виконані слідчим ОСОБА_19 в період з 09.12.2016 по 14.12.2016 року, оскільки вона в зазначений період час вже була слідчим не Центрального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, а слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до наказу ГУНП в Дніпропетровській області № 352 о/с від 09.12.2016.

Судом здійснено перевірку щодо повноважень слідчого ОСОБА_19 в період з 09.12.2016 по 14.12.2016 року та встановлено, що відповідно до наказу ГУНП в Дніпропетровській області № 352 о/с від 09.12.2016 ОСОБА_20 звільнено з посади старшого слідчого Центрального ВП та призначено слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Дніпровського ВП. Підставою визначено наказ ГУНП від 01.11.2016 № 3277, рапорт ОСОБА_19 від 09.11.2016. В листі Управління кадрового забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області від 30.05.2019 року (т.5, а.с.111) зазначено, що переміщення поліцейських здійснюється на підставі власноруч написаних ними рапортів та ознайомлення з наказом по особовому складу під підпис чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ст.68 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, які він займав, якщо керівник органу поліції не покладе на нього інші обов`язки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою начальника СВ Центрального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 10 грудня 2016 року створено слідчу групу по даному кримінальному провадженню, 14 грудня 2016 року прокурором визначена підслідність кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0003761 за СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Отже до визначення підслідності, слідча ОСОБА_19 виконувала свої обов`язки слідчого по даній справі в період з 09.12.2016 по 14.12.2016 саме як слідча Центрального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, оскільки будь-якої інформації щодо доведення ОСОБА_20 наказу № 352 о/с від 09.12.2016 до 14.12.2016 не існує.

Суд вважає, що посилання захисту на недопустимість доказів саме з зазначених підстав, носить формальний характер.

Суд при прийнятті зазначеного рішення приймає до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справах «Хан проти Сполученого Королівства» від 12.05.2000 та «Биков проти Росії» від 10.03.2009, в яких Суд визнає допустимими докази, які були отримані з порушенням національного законодавства, оскільки невизнання допустимими доказів, які підтверджуються іншими доказами, є надмірним формалізмом, оскільки у сукупності зібрані докази є похідними один від одного.

Суд критично відноситься к показанням обвинуваченого, щодо його непричетності до скоєного іншою особою злочину, що він не вчиняв кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_6 , оскільки наданими доказами його покази спростовуються дослідженими в судовому засіданні відеозаписами, на яких відображено проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 , який впізнав особу ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які 07.11.2016 року о 21 годині 30 хвилин на пр. Д. Яворницького, біля буд. 121 в м. Дніпрі підходили до потерпілого, який надав ОСОБА_9 телефон та останній поклав вказаний телефон до кишені, а інша особа ОСОБА_5 перешкоджав потерпілому у вільному пересуванні та не надавав змоги піти потерпілому. Вказані обставини також підтвердив потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні та під час слідчих експериментів. Крім того, потерпілий ОСОБА_6 вказав на ОСОБА_5 , як на особу, яка разом із ОСОБА_21 вчинила напад на нього на заволоділа мобільним телефоном.
Оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина ОСОБА_5 в скоєні інкримінованого кримінального правопорушення доказана повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насилля, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину.

ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. В справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.
Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги роль ОСОБА_5 під час скоєння злочину, а саме те, що він безпосередньо не погрожував потерпілому застосуванням насилля, небезпечного для життя та здоров`я особи, стан здоров`я ОСОБА_5 , суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства. При цьому вважає, що ОСОБА_5 має бути призначено мінімальне покарання передбачене санкцією статті, з конфіскацією усього особистого майна, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, і призначити покарання у виді семи років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироку законної сили залишити попередню - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання відраховувати з 10 грудня 2016 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 10 грудня 2016 року по 05 грудня 2019 року зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази: DVD- диски із відеозаписами проведення пред`явлення для впізнання та слідчого експерименту, які міститься в матеріалах кримінального провадження- залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження №0003546, №0003761; телефон марки «Samsung Calaxy J 7», який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 - залишити останній за належністю; металевий ніж, який зберігається в камері зберігання речових доказів (Центрального) Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, знищити.

На вирок можуть подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.
Суддя ОСОБА_1