Єдиний унікальний номер № 285/1978/17
Провадження № 1-кп/0285/307/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2019 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському кримінальне провадження № 285/1978/17 0000142 від 20 квітня 2017 року) по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тепениця, Олевського району, Житомирської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого неофіційно, учасника АТО на території Донецької та Луганської областей, РНОКПП - НОМЕР_1 , раніше судимого:
1) 21.12.2016 Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5-ти років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
Відповідно до наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_2 (на даний час військова частина - польова пошта НОМЕР_3 ) № 250 від 11 жовтня 2013 року, громадянин ОСОБА_4 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі наказу командира НОМЕР_4 окремої гвардійської механізованої бригади № НОМЕР_5 від 11 жовтня 2013 року, який уклав контракт про проходження військової служби на посадах осіб солдатського складу строком на 3 роки, прийнятий в добровільному порядку на військову службу за контрактом, присвоєно військове звання «солдат» та призначений на посаду старшого навідника 2 реактивного артилерійського взводу 2 реактивної артилерійської батареї реактивно артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 . Справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями. Згідно вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби за наступних обставин.

Так, 20 вересня 2014 року, близько 16 год. 00 хв., солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, самовільно залишив вказану військову частину та проводив час на власний розсуд за місце свого проживання до 10 год. 00 хв. 31 березня 2017 року. 31 березня 2017 року о 10 год. 00 хв. солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 у супроводі працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 добровільно повернувся до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 та приступив до виконання службових обов`язків.

За час відсутності у військовій частині - польова пошта НОМЕР_3 солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд. 03 квітня 2017 року наказом ТВО командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 № 85 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 звільнено з військової служби у запас.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у скоєному. Просить суворо не карати.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.
Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.
Проаналізувавши всі досліджені докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії, які виразилися у самовільному залишені військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць, кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд також враховує, що обвинувачений раніше судимий, вчинив злочин середньої тяжкості до постановлення попереднього вироку від 21.12.2016, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, збитків кримінальним правопорушенням не завдано, на утриманні має одну неповнолітню дитину, за місцем проживання та служби характеризується позитивно, працює неофіційно, з 26.07.2014 по 15.08.2014 приймав участь в АТО на території Донецької та Луганської областей.

Вказані обставини суд вважає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
При призначенні обвинуваченому покарання суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин справи, те, що шкідливих наслідків від злочину не настало, особи обвинуваченого, виходячи з наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 407 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу, оскільки саме даний вид покарання на думку суду є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

ОСОБА_4 засуджений 21.12.2016 Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5-ти років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.Злочин за даним вироком ОСОБА_4 вчинив 20.09.2014, тобто до засудження за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, покарання призначене за зазначеними вироками, слід допустити до самостійного виконання, що узгоджується з позицією викладеною в абзаці 4 п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Арешт на майно обвинуваченого не накладався.
Речові докази та судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК, ч. 3 ст. 72 КК України покарання призначене за цим вироком у виді штрафу та покарання призначене за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 21.12.2016за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5-ти років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, виконувати самостійно.

Запобіжний захід засудженому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий :