Справа № 459/3290/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/194/18 Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Червонограда, Львівської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

та її захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 13 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України, та призначено покарання: за ч.2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч.2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 3 місяці.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки 6 місяців, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

ОСОБА_6 визнана винною у тому, що 10 вересня 2016 року, близько 5 години 15 хвилин, знаходячись на вул. Набережній в м. Червонограді, Львівської області, в районі підвісного моста, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час застосування стосовно неї на законних підставах працівниками Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області - капітаном поліції ОСОБА_10 та сержантом поліції ОСОБА_11 , які виконували свої службові обов`язки, заходів фізичного впливу та спецзасобу «кайданки», виривалась від працівників поліції, а також, з метою спричинення тілесних ушкоджень останнім, вкусила капітана поліції ОСОБА_10 за передпліччя лівої руки, чим спричинила йому легкі тілесні ушкодження у вигляді саден на передпліччі лівої руки, а сержанта поліції ОСОБА_11 вкусила за праве плече, ліве передпліччя, ліве стегно, чим спричинила йому легкі тілесні ушкодження у вигляді ран на правому плечі, лівому передпліччі та лівому стегні.

На вирок суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України, та призначити їй покарання: за ч.2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч.2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці позбавлення волі. У решті вирок просить залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновок суду першої інстанції не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Судом не було враховано з достатньою повнотою зазначені обставини при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Наголошує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ту обставину, що обвинувачена раніше неодноразово судима, в тому числі за вчинення аналогічних умисних злочинів, судимість за які не погашена у встановленому законом порядку.

Підкреслює, що судом першої інстанції не враховано, що вчинений обвинуваченою злочин відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості і становить підвищену суспільну небезпеку. При цьому, зазначені кримінальні правопорушення відносяться до умисних злочинів проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, а ОСОБА_6 раніше судима, в тому числі до реальної міри покарання, за злочини, передбачені ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України.

Звертає увагу, що застосовуючи вимоги ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд врахував тяжкість злочину та особу винної, яка на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, обставину, яка пом`якшує покарання, -щире каяття, та прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням. Однак, наведені вище обставини необхідно враховувати, як такі, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_6 , та їх необхідно враховувати при призначенні покарання останній у межах санкції ч.2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, а не як такі, що дають підстави для застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні покарання.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої та її захисника на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене покарання судом першої інстанції ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Разом з тим вирок суду першої інстанції в частині звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням вироку в апеляційному порядку, про що обгрунтовано ставить питання в апеляційній скарзі заступник прокурора Львівської області ОСОБА_9

Звільняючи ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, ст. 413, п.4 ч.1 ст. 420 КПК України тягне за собою скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового вироку.

Суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від покарання за вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень, урахував їх тяжкість, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості, характеристику особи обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема суд першої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується посередньо, неодноразово судима, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття у вчиненому, а обставиною, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину повторно.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Між тим підстав вважати можливим виправлення обвинуваченої без відбування покарання немає.

Суд першої інстанції неналежно врахував всі обставини вчинених протиправних діянь та характеристику особи винної.

Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення злочинів проти авторитету органів державної влади. При цьому вона, звільнившись з місць позбавлення волі в липні 2016 року, через короткий проміжок часу (два місяці) повторно вчинила аналогічні кримінальні правопорушення, за які вона була засуджена за попереднім вироком та відбула покарання у місцях позбавлення волі, що свідчить про схильність ОСОБА_6 до вчинення протиправних діянь та відсутність у неї бажання ставати на шлях виправлення.

Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки і конкретним обставинам вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі і їх вчиненню в стані алкогольного сп`яніння.

Дані обставини, на думку апеляційного суду, виключають можливість застосування положень ст. 75 КК України.

Ті обставини, на які як на підставу звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання покликався суд першої інстанції, належало врахувати при визначенні розміру покарання, а не для застосування ст. 75 КК України.

З огляду на викладене апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у неправильності звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Тому вирок суду першої інстанції в частині звільнення від відбування покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 задоволити.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 13 грудня 2016 року в частині звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.2 ст. 342 КК України, за ч.2 ст. 345 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

У решті вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а для засудженої в той же строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4