справа №176/648/19
провадження №1-в/176/453/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників процесу: прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представника адміністрації Жовтоводської ВК № 26 за довіреністю ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , захисника за призначенням ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням державної установи Жовтоводської виправної колонії (№ 26), клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, яке надійшло від засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, не судимого, засудженого 13.09.2011 року Долгінцевським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі 15 років з конфіскацією всього належного йому майна, за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 23.07.2010 року по 20.12.2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває покарання в державній установі Жовтоводській виправній колонії № 26,

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_6 в клопотанні, яке надійшло 14.03.2019 року просить замінити не відбуту частину покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі з посиланням на положення ст. 82 КК України.
В судовому засіданні засуджений підтримав клопотання, в обґрунтування посилався на обставини, що викладені в ньому, додатково пояснивши при цьому, що під час відбування покарання постійно був задіяний на виробництві установи та неодноразово заохочувався, вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення
В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_7 клопотання засудженого підтримала, вважала, що ОСОБА_6 відбув належний строк покарання, свої відношенням до праці зарекомендував себе з позитивної сторони, крім того на теперішній час навчається при установі виконання покарань та здобуває професійну освіти, щоб в подальшому в більшій мірі бути задіяним на виробництві установи. Під час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 власноруч писав заяву про залучення його до праці на весь період відбування покарання, що вказує на його бажання спокутувати вину працею.
В судовому засіданні прокурор просив відмовити в задоволенні даного клопотання, оскільки засуджений не довів свого виправлення, оскільки залишається значна невідбута частина покарання, на початку строку відбування покарання мав стягнення, постійного бажання бути залученим на виробництві установи не виявляв та не висловлював, в ті періоди коли виявляв бажання був заохочений, на останній адміністративній комісії стосовно переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації засудженому було відмовлено, як такому який не стає на шлях виправлення.
Представник адміністрації установи виконання покарань за довіреністю ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що є начальником відділення де на теперішній час відбуває покарання засуджений ОСОБА_6 , фактично останній був задіяний на виробництві установи лише у певні періоди, та в ці періоди заохочувався. Коли була можливість не завжди погоджувався виконувати роботу, яка пропонувалася та відмовлявся. В 2019 році на пропозицію бути задіяним на виробництві установи засуджений ОСОБА_6 відмовився та фактично був задіяний до виконання робіт з благоустрою лише у 3-му кварталі.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що працює на посаді директора підприємства заступника начальника з виробництва ДУ Жовтоводської ВК № 26 з вересня 2014 року та пам`ятає засудженого ОСОБА_6 .. Пояснив при цьому, що з його боку під час виконання засудженим доручень були зауваження, як такий характеризується посередньо, з його вини було затримання строків виконання поставлених завдань, роботи виконував лише протягом встановленого часу, не постійно, приймати участь у виконанні понаднормових завдань не бажав.
Заслухав учасників процесу, дослідив клопотання та наведені в ньому підстави, матеріали особової справи на засудженого суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Відповідно до ч.1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням, в межах строків встановлених у Загальній частині Кодексу для даного виду покарання, та не може перевищувати не відбутого строку покарання призначеного вироком.
Висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Про це Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" звернув увагу судів на те, що при цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці це є постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і навіть перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи і т.і.

Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, характеристиками в особовій справі на засудженого, матеріалами про стягнення і заохочення, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_6 знаходиться з 27.07.2010 року, з цього часу утримувався в СІЗО 1 м. Мурманськ Російської Федерації, характеризувався посередньо, заохочень не мав, стягнень не мав. До праці не залучався.

З 25.11.2010 року утримувався в СІЗО 3 м. Бєлгород Російської Федерації характеризувався посередньо, заохочень не мав, стягнень не мав. До праці не залучався.

З 22.12.2010 року утримувався в Криворізькому СІ. Під час перебування характеризувався негативно, заохочень не мав, мав 1 стягнення у вигляді догани за порушення режиму утримання (арк. ос спр. 77 т.1 ч. 2), до праці не залучався.

З 04.01.2012 року продовжує відбуватипокарання в Жовтоводській ВК №26.

За період відбування покарання з цього часу у виправній колонії, має 13 заохочень, стягнень немає.

Під час відбуття покарання в Жовтоводській ВК №26 як підтверджується передуючими характеристиками у справі засуджений ОСОБА_6 характеризувався як позитивно так і посередньо. На теперішній час засуджений характеризується лише посередньо, що підтверджується останньою характеристикою від. 01.10.2019 року, на виробництві установи не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою установи (арк. ос. спр. 188 т.1 ч. 2)

Суд враховує, що протягом строку відбування покарання у засудженого відбулися позитивні прояви в поведінці, вони заслуговують на увагу, а також те, що на теперішній час останній проходить навчання в державному професійно технічному навчальному закладі Жовтоводський навчальний центр № 26, що діє при ДУ Жовтоводська ВК № 26 за професією Столяр будівельний. Тесляр. Але беручи до уваги та співставляючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, зокрема в період прибуття до Жовтоводської ВК № 26, а саме з січня 2012 року по жовтень 2013 року де мав лише пасивну поведінку та не мав жодного заохочення, в тому числі період попереднього ув`язнення в слідчих ізоляторах Російської Федерації та Криворізькому СІ, тобто протягом 2-х років в період з липня 2010 року по січень 2012 року, де взагалі себе не виявив, ініціативи щодо працевлаштування не висловлював та мав лише пасивну поведінку та таке ж відношення до праці, не можливо встановити однозначну стабільну позитивну поведінку засудженого, яка підтверджує, що він докорінно змінився.

Згідно довідки медичної частини установи засуджений ОСОБА_6 є працездатний та може виконувати будь-яку роботу (арк. ос. спр. 142 т. 1 ч. 2).
Крім того засуджений мав можливість виявити себе та проявити ініціативу бути залученим до суспільно-корисної праці протягом як на початку строку відбування покарання так і в господарській обслузі установи за місцем попереднього ув`язнення, та отримати за весь цей час бодай хоч одне заохочення. Але жодної ініціативи не виявив, як вбачається та підтверджується в період перебування в СІЗО Російської Федерації мав лише пасивне, безініціативне відношення до праці та посередню характеристику та крім того негативно характеризувався під час утримання в Криворізькому СІ та був підданий дисциплінарному стягненню.
Також суд вважає за необхідне відзначити, що засудженому ОСОБА_9 у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України було зараховано строк його попереднього ув`язнення як день за два, який фактично останнім не був відбутий, та в цей період як вбачається, засуджений ОСОБА_6 жодним чином себе не виявляв.
Як вбачається з матеріалів заяви та особової справи в них відсутні жодні юридичні документи, які підтверджують що засуджений під час відбуття покарання залучався до робіт з благоустрою установи, а також те, що був офіційно працевлаштований на виробництві установи, як то накази по установі чи з іншим власником, трудовий договір, контракт чи інший документ, та при цьому що дійсно мав норми виробітку, відсутність даних про які в особовій справі вказує на формальність застосованих по відношенню до засудженого ОСОБА_6 заохочень.
Крім того за клопотанням захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 було витребувано з Жовтоводської ВК № 26 відомості про залучення засудженого ОСОБА_6 до праці в період відбуття покарання в даній установі.
Згідно довідки про відношення до праці від 26.11.2019 року вбачається та підтверджується, що під час відбування покарання засуджений дійсно залучався до праці та виконував роботу по реставрації автотранспортних засобів з 2013 року про 2018 рік, але в цей період залучався не регулярно, періодично, в певні місяці, що також підтверджується застосованими в цей час заохоченнями. Крім того як зазначається в місяці які, не залучався, а саме протягом дев`яти місяців 2013 року, восьми місяців 2014 року, шести місяців 2015 року, восьми місяців 2016 року, семи місяців 2017 року, шести місяців 2018 року - мав лише пасивне відношення до праці, до робіт з благоустрою ставився безініціативно та які виконував лише під контролем, що узгоджується з поясненнями представника адміністрації установи виконання покарань та свідка ОСОБА_8 , а також характеристиками у справі.
В 2019 році за власним бажанням взагалі не працював та лише у 3-му кварталі виконував роботи з благоустрою.
Суд враховує, що в матеріалах особової справи мається заява засудженого ОСОБА_6 від 13.02.2017 року згідно якої останній просить залучити його до праці на весь період відбування покарання та на яку посилається захисник засудженого ОСОБА_7 як на обставину його сумлінного відношення до праці, однак при цьому яке виявляв справжнє ставлення до праці витікає з показань, які були надані в судовому засіданні безпосереднім начальником засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , який підтвердив, що засуджений дійсно залучався до робіт на виробництві установи, але лише в певні періоди. Крім того коли пропонувалася робота на певних ділянках, не завжди погоджувався та відмовлявся, що вказує на його неоднозначну поведінку, та так само на його відношення до праці, яке як вбачається було безініціативним. Ті завдання які були поставлені, не завжди були виконані в строк про що зауважив свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні, який також навів посередню характеристику на засудженого в той час коли він був йому підпорядкований.
Згідно довідок про заробітну плату витікає, що в період відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 було нараховано заробітну плату в різній грошовій сумі, але ці дані не доводять, що дійсно були підстави для нарахування та виплати за трудовим договором, та дійсно останній цими коштами користувався та розпоряджався, шляхом зняття, чи переводу на банківську картку, або придбання товарів першої необхідності, ці обставини жодним чином не підтверджені.
Згідно передуючих характеристик, що маються в особовій справі засуджений ОСОБА_6 за весь передуючий час перебування в установі як особистість характеризувався як посередньо так і позитивно, останній час лише посередньо, що доводить зміни в поведінці, але не в позитивному напрямку (арк. ос. спр. 188 т.1 ч. 2).

Суд констатує та наголошує, що в період відбуття покарання у засудженого відбувалися позитивні прояви в поведінці, однак що він докорінно змінився, в судовому засіданні не доведено та не підтверджено.

Таким чином, суд враховує та приходить до висновку, що обставини, які наведені вище, не утворюють підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 як такому який став на шлях виправлення.
Суд також наголошує, що виконання засудженим своїх прямих обов`язків під час відбуття покарання, як то дбайливе ставлення до майна установи, чи дотримання останнім норм санітарної гігієни та безпеки, як зазначено в характеристиках на засудженого, що маються в матеріалах особової справи, не характеризує та не вказує на позивні прояви в поведінці засудженого та його ставлення до праці, більш того не доводить і не підтверджує що він як особистість змінився та виправився.
За цей час розглядався на адміністративній комісії установи стосовно застосування ст. 101 КВК України 01.10.2019 р. - та відмовлено як такому, який не стає на шлях виправлення. Відповідно до ст. 82 КК України розглядався на адміністративній комісії установи 28.03.2019 року відмовлено як такому який не став на шлях виправлення (арк. ос. спр. 174, 190 т.1 ч. 2).
Відмова засудженого ОСОБА_6 двічі за його заявою від 20.08.2017 року, від 07.09.2018 року від переведення до дільниці соціальної реабілітації, де міг більш поширено бути залученим і мати можливість виявити своє відношення до праці, то це вказує лише на його відмову і не бажання від проходження подальшого шляху виправлення, як особистості засудженого (арк. ос. спр. 160, 168 т. 1 ч. 2).
Більш того суд приймає до уваги невідбутий засудженим ОСОБА_6 значний строк покарання, який на теперішній час складає 4 роки 2 місяці та 16 днів.
За таких обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого, який є судимий та відбуває покарання за вчинення одночасно двох особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, та проти власності, а також ще й третього тяжкого злочину(арк. ос. спр. 34-37 т. 1 ч. 1), а умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування призначеного покарання передбачає її повернення до суспільно-громадського життя, то суд приходить до висновку, що обставини, які наведені вище, не дають можливим суду дійти однозначного висновку про те, що останній дійсно став на шлях виправлення і, таким чином, не вбачається достатніх підстав для задоволення даного клопотання.

Керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі- відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду, шляхом її подачі через даний міський суд. Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя: