ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3156/19 Справа № 185/6429/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000563 від 27 лютого 2017 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Горлівка Донецької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 20 квітня 2001 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 81, ст. 102, ст. 42 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та 6 місяців із конфіскацією майна;
- 23 лютого 2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. 27 квітня 2016 року умовно-достроково звільнений на строк 7 місяців 2 дні. Покарання відбув,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
перекладача ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 22 листопада 2019 року.
Суд врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, судове слідство ще не закінчено, суд присяжних вважав за доцільне продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, обвинувачений раніше судимий, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, у разі доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавлення волі. Прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх обов`язків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на незаконність ухвали суду першої інстанції. Зазначає, що необґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, оскільки його не вчиняв та жодних підтверджувальних доказів немає, а слідчі дії проводилися за відсутності захисника. Також зазначає про ряд порушень під час розгляду справи та на нього здійснюють фізичний та психологічний вплив.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений порушував порядок, внаслідок чого ухвалою суду був видалений з зали засідання, повернутися в судове засідання та бути присутнім при оголошенні ухвали суду відмовився, про що судовим розпорядником та начальником варти складено доповідну.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу останнього та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на її безпідставність, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, досудове слідство ще не закінчено, а також ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України наразі існують та останній може переховуватися від суду, впливати на свідків і вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому апеляційний суд зважає на те, що останній раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку, після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі належних висновків для себе не зробив і на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні аналогічного умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, офіційно не працевлаштований, тому суд обґрунтовано зазначив про недостатність застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою для попередження заявлених ризиків, з чим погоджується і апеляційний суд.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відсутність міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи обвинуваченого про відсутність доказів в пред`явленому обвинуваченні є передчасними, оскільки, на момент звернення апеляційної скарги, питання про доведеність або недоведеність обвинувачення має вирішуватися в нарадчій кімнаті з винесенням остаточного рішення по справі, при цьому 23 жовтня 2019 року судом першої інстанції в даній справі ухвалено вирок, який на даний час не набрав законної сили та його законність і обґрунтованість, зокрема, щодо доведеного обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину, може бути перевірена в апеляційному порядку.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4