В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у залі суду кримінальне провадження № 0000019 від 27.01.2016 року з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, українця, громадянина України, із середньо - спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця, має статус учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця проживання не маючого, раніше судимого:

-28.12.2001 року Енергодарським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 27.12.2002 року Енергодарським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 6років позбавлення волі; Звільнений умовно-достроково за постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 14.07.2006 року, невідбутий строк покарання 1 рік 11 місяців 7 днів;

- 24.04.2009 року Енергодарським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 26.07.2010 року Енергодарським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 4років 6 місяців позбавлення волі; Звільнений умовно-достроково за постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.12.2013 року, невідбутий строк покарання 4 місяці 12 днів;

- 21.03.2016 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 402, ч. 4 ст. 407, ст. 69, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 58 КК України, змінене покарання у вигляді позбавлення волі на службове обмеження на 2 роки, з відрахуванням в дохід держави 20% з суми щомісячного грошового забезпечення,

- 13.06.2019 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років та одного місяця позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_3 з жовтня 2015 року проходив військову службу за контрактом у військовій частіні польова пошта НОМЕР_1 на посаді номера обслуги протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІ1 зі змінами, визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту, введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Встановлено, що у відповідності до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації. Таким чином, 18 березня 2014 року в Україні почав діяти особливий період, який дотепер не закінчено.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6,11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього, начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

Проте, солдат ОСОБА_3 , діючи в порушення вимог зазначених вище норм Закону, вчинив умисний військовий злочин проти встановлено порядку проходження військової служби, за наступних обставин.

21 березня 2016 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя солдата ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 402, ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців з відрахування в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення останнього, у зв`язку із чим ОСОБА_3 був зобов`язаний відбувати зазначене покарання проходячи військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

20 травня 2016 року під час перевірки особового складу було виявлено відсутність у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_3 .

Водночас, діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від проходження військової служби, 20 травня 2016 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

03 вересня 2016 року солдата ОСОБА_3 було затримано патрулем ІНФОРМАЦІЯ_2 та доставлено до місця проходження військової служби військову частину польова пошта НОМЕР_1 . В той же день, продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на ухилення від військової служби, солдат ОСОБА_3 , на порушення наведених статутних вимог самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

16 березня 2017 року, відповідно до ухвали слідчого судді, підозрюваного ОСОБА_3 було затримано патрулем ІНФОРМАЦІЯ_3 та 17 березня 2017 року доставлено до військової прокуратури Запорізького гарнізону, яка розташована за адресою м. Запоріжжя, вул. Базарна, 2, для проведення слідчих (процесуальних) дій з останнім.

Продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на ухилення від військової служби, солдат ОСОБА_3 діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від проходження військової служби, 17 березня 2017 року самовільно залишив розташування військової прокуратури Запорізького гарнізону, яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 ., час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 підтвердив наявність в нього умислу ухилитись від військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою провину у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив, що у вересні 2015 року він підписав контракт на службу у Збройних Силах України, мав намір служити у зоні АТО, але його залишили у військовій частині АДРЕСА_2 . Через деякий час у нього виникли проблеми у родині та він підійшов до начальника та домовився про відпустку, він підписав рапорт на відпустку та поїхав додому. Через 12 днів йому зателефонували із військової частини та повідомили, що він вчасно не повернувся, тому вони мають намір порушити щодо нього кримінальну справу. Тоді він злякався та почав вживати алкогольні напої, перебував вдома та знав, що до нього приходили представник військової частини та розшукували, але він не відчинив двері. Приблизно у вересні 2016 року його затримали та доставили до Запоріжжя, але там керівництво стало погрожувати позбавленням його волі, тому він вирішив знову піти з військової частини. Далі, у березні 2017 року його повторно розшукали та затримали у м. Києві, а потім доставили до військової прокуратури м. Запоріжжя, де він також вчинив спробу самовільно зникнути, але його одразу спіймали та заарештували. Під час розгляду даної справи він не приходив у судові засідання, оскільки зловживав алкоголем, після чого влітку 2018 року перебував на лікуванні у наркологічному диспансері, зараз він нічого не вживає та має намір змінити своє життя. У вчиненому щиро розкаявся, та просив суворо його не карати.
Крім того, провина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона здійснювала облік особових справ військових у військовій частині та здійснювала контроль за місцем їх перебування. Приблизно з літа 2015 року на службу прибув солдат ОСОБА_3 , згодом почастішали епізоди невиходу солдата на службу або прибуття у стані алкогольного сп`яніння. Кожного разу ОСОБА_3 повідомляв про якісь життєві негаразди та обіцяв виправитися. Черговий раз після його неприбуття на місце служби вона повідомила рапортом керівництво, далі була проведена службова перевірка за даним фактом. У подальшому пам`ятає, що ОСОБА_3 був розшуканий та перебував у військовій прокуратури навесні 2017 року. У її посадові обов`язки входить лише слідкувати за наявністю військовослужбовців за місцем служби та доповідати про їх відсутність керівництву.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він зустрічав ОСОБА_3 один раз у вересні 2016 року, коли його затримала Військова служба правопорядку та повернула до військової частини. У той день він був черговим. ОСОБА_3 помістили у казарму, але в той же день він знову зник.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що 03.09.2016 року підлеглі військовослужбовці повідомили, що від патруля ВСП отримана інформація про затримання їх солдата ОСОБА_3 у зв`язку із вживанням останнім алкогольних напоїв. Солдат був повернутий до військової частини, але через деякий час самовільно пішов, з цього приводу у військовій частині проводилась перевірка. Знайти солдата змогли тільки через півроку.
Також провина ОСОБА_3 підтверджується письмовими доказами:
- наказом від 19.04.2016 року № 43 про проведення службового розслідування за фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_3 ;
- актом службового розслідування фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_3 ;
- наказом № 506 від 11.05.2016 року про результати службового розслідування, згідно якого встановлено порушення солдатом ОСОБА_3 порушення вимог ст.. 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України;
- матеріалами особової справи солдата ОСОБА_3 ;
- рапортом ОСОБА_10 , згідно якого останній підтвердив факт прибуття солдата ОСОБА_3 до військової частини 03.09.2016 року у супроводі патруля ВСП;
- рапортом ОСОБА_8 , згідно якого ним була встановлена відсутність солдата ОСОБА_3 у казармі 03.09.2016 року;
- наказом від 03.09.2016 року № 978 про проведення службового розслідування за фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_3 ;
- актом службового розслідування фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_3 ;
- наказом № 1028 від 15.09.2016 року про результати службового розслідування, згідно якого встановлено порушення солдатом ОСОБА_3 порушення вимог ст.. 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Таким чином, оцінюючі всі зібрані по справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 408 КК України, тому що він вчинив умиснi дії, які виразилися у самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто дезертирство.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, раніше наодноразово засуджувався, за місцем служби характеризується негативно, на теперішній час на обліках у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, але проходив лікування у психіатричній лікарні з 13.06.2018 року до 06.07.2018 року, має на утриманні мати похилого віку- ОСОБА_11 , 1950 року народження, має статус учасника бойових дій.
Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 ..
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, що буде відповідати принципам та меті його призначення, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, оскільки обвинувачений має невідбуте покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжі від 13.06.2019 року. Пісстав для застосування ст. 75 КК україни та ст. 69 КК україни не вбачається.
Враховуючи норми ч. 8 ст. 182 КПК України , а також той факт, що після внесення застави обвинувачений не з`явився до суду, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, внаслідок чого у подальшому був оголошений у розшук та розшуканий лише після його затримання у рамках іншого кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність звернути усю суму застави у дохід держави.
Керуючись ч. 2 ст. 373 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2019 року шляхом часткового складання покарань остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у вигляді п`яти років та одного місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обраховувати з моменту проголошення вироку тобто з 18 липня 2019 року.
Зарахувати до строку призначеного покарання частково відбуте ОСОБА_3 покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2019 року з 14 листопада 2018 року до 17 липня 2019 року включно.
Зарахувати ОСОБА_3 до строку призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення у рамках даного кримінального провадження із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 17 березня 2017 року до 03 квітня 2018 року включно у порядку, передбаченому ч.5 ст. 72 КК України (в редакції на момент вчинення злочину).
Підстав для обрання запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_3 до набрання вироком суду законної сили не вбачається з огляду на відбування ним покарання за вироком іншого суду.
Заставу у розмірі 48000 грн., сплачену заставодавцем ОСОБА_12 02.04.2018 року згідно платіжного документа № 2PL108483, звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.
Вирок суду може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву

Суддя: ОСОБА_1