Єдиний унікальний номер судової справи 201/7799/19
Номер провадження 1-кс/201/4220/2019
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого із прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001241 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, -

встановив:

До слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001241, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.05.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 101.

Із змісту клопотання слідує, що 25.02.2019 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в якій останній просить органи Національної поліції прийняти міри до представників TOB «АСТА» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , які вчинили неправомірні дії при виконанні іпотечного договору.

За даним фактом 17 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відповідні відомості за № 0001241, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.

У клопотанні слідчий зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстром № 7209, ОСОБА_5 придбав у особисту приватну власність частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу від 08.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстром №965, ОСОБА_5 придбав у особисту приватну власність 3/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 . 08.02.2008 між ОСОБА_5 та ЗАТ «Хоум Кредит Банк», правонаступником якого в подальшому став ПАТ «Хоум Кредит Банк», був укладений кредитний договір № 10.840.08.40, за яким ОСОБА_5 отримав кредитні кошти в сумі 110 700, 00 доларів США для придбання 3/4 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

12.03.2008 року до «Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта» внесений запис номер 19287067 про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв. м., житловою площею 36,6 кв. м. В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 08.02.2008 року було укладено іпотечний-договір № 10.840.08.40.1, згідно з яким предметом іпотеки є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, ОСОБА_5 став власником зазначеної квартири в цілому.

28.03.2011 року між ПАТ «Хоум Кредит Банк» та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір відступлення прав вимоги № 20110328-Г, відповідно до якого ПАТ «Хоум Кредит Банк» відступив ПАТ «Платинум Банк» всі свої права вимоги за кредитними договорами а також за іпотечними договорами, зокрема за іпотечним договором № 10.840.08.40.1 від 08.02.2008 року.

В подальшому, у зв`язку із невиплатою ОСОБА_5 грошових коштів за кредитним договором № 10.840.08.40 від 08.02.2008 року, ПАТ «Платинум Банк» звернувся із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2013 року, справа №: 412/15902/2012, яке набрала чинності, вирішено в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Платинум Банк» за договором №10.840.08.40 від 08.02.2008 року у сумі 2 223 176, 39 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , яка нележала ОСОБА_5 на праві власності.

Далі, 02.09.2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі №: 412/15902/2012 ПАТ «Платинум Банк» видано два виконавчі листи, на підставі яких 17.09.2013 року Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавчі провадження за № 39816946 та № 39816161, щодо стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за вищевказаним кредитним договором та судового збору на користь ПАТ «Платинум Банк» відповідно.

Проте, 10.02.2016 року державним виконавцем вказані виконавчі провадження були закриті, у зв`язку з тим, що 07.06.2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно п. 1 якого квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 на праві власності, не може бути стягнута на користь ПАТ «Платинум Банк».

10.01.2017 року рішенням Правління Національного банку України № 14-рш/БТ, ПАТ «Платинум Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, після чого, 26.12.2017 року між ПАТ «Платинум Банк» та TOB «АСТА» укладено договори № 15К та №15і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за якими ПАТ «Платинум Банк» 26.12.2017 року відступив ТОВ «АСТА» права вимоги за вказаним кредитним договором.

06.02.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «АСТА» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, яку було задоволено.

Так, 10.10.2018 року та повторно 29.11.2018 року ТОВ «АСТА» зверталось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовами, про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , та скасування арешту вказаної квартири та заборони її відчуження, проте судом у задоволенні вказаних позовних заяв двічі було відмовлено.

При цьому, 06.03.2019 року та повторно 22.04.2019 року ТОВ «АСТА» зверталось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявами про видачу дублікату виконавчого листа по справі № 412/15902/2012 від 09.04.2013 року, проте судом у задоволенні вказаних позовних заяв також двічі було відмовлено.

Таким чином, судом не виданий ТОВ «АСТА» дублікат виконавчого листа, що унеможливило останньому звернути стягнення на предмет іпотеки і позбавити ОСОБА_5 приватної власності, а саме - квартири.

Проте, 09.04.2019 року відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що 24.07.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 27257228, яким проведено державну реєстрацію права власності на належну ОСОБА_5 двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТА».

13.05.2019 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР адвокату ОСОБА_5 . ОСОБА_9 надано відповідь, відповідно до якої встановлено, що 07.05.2019 року ТОВ «АСТА» до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР було подано заяву про державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. A-З, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Станом на 13.05.2019 року, державну реєстрацію по вказаній заяві призупинено, у зв`язку з наявністю ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2019 року, якою було накладено заборону вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 . Також, ТОВ «АСТА» двічі зверталось із апеляційною скаргою до Дніпровського апеляційного суду на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування реєстраційного запису про право власності та поновлення відомостей у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно. Проте, ухвалами апеляційної інстанції вказані справи повернені до суду першої інстанції для усунення недоліків.

Таким чином, на думку слідчого, що погоджено із прокурором, дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , як службової особи, а саме державного реєстратора, є протиправними та прямо суперечать положенням Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», також вказані реєстраційні дії були вчинені всупереч постанові про арешт зазначеної квартири, яка була винесена державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра, ГТУЮ у Дніпропетровській області в рамках виконавчого провадження № 39816946.

Слідчий у клопотанні посилається на наявність рішення Дніпровської міської ради від 19.06.2019 №312/46, відповідно до якого ТОВ «АСТА» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , вул. Паторжинського, 28, ЗО, АДРЕСА_6 , та для будівництва багатофункціонального комплексу житлового і громадського призначення, а тому, орган досудового розслідування доходить висновку, що неправомірні дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 стосовно проведеної державної реєстрації права власності, на належну ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТА», відбулось з метою отримання ТОВ «АСТА» права власності на будинок АДРЕСА_3 , в цілому, для подальшого його знесення, та будівництва багатофункціонального комплексу житлового і громадського призначення.

03.07.2019 року в рамках даного кримінального провадження на підставі ст. 98 КПК України слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області винесено постанову про визнання квартири АДРЕСА_1 речовим доказом.

Клопотання обґрунтоване тим, що з урахуванням встановлених обставин у даному кримінальному провадженні є достатні підстави вважати, що нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку перейшло до ТОВ «АСТА» може бути відчужене, а тому з метою збереження цього майна, яке є речовим доказом у даному кримінальному провадженні є необхідність у накладенні арешту на вказану квартиру.

У судовому засіданні слідчий Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 підтримав доводи, викладені у клопотанні та просив його задовольнити, посилаючись на необхідність накладення арешту на нерухоме майно - квартиру, яка визнана у даному кримінальному провадженні речовим доказом, з метою недопущення її відчуження.

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, наклавши арешт на майно з метою збереження речових доказів, оскільки нерухомість перейшла у власність ТОВ «АСТА» незаконно.

Власник нерухомого майна у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України про розгляд клопотання не повідомлявся, оскільки майно не є тимчасово вилученим.

Слідчий суддя, вислухавши міркування прокурора, слідчого, дослідивши доводи клопотання про накладення арешту на майно й додані до нього матеріали, зіставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, приходить до висновку про наявність підстав для його часткового задоволення, виходячи з наступного.

Так, в провадженні СВ Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження за № 0001241 від 17 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, в рамках якого зазначене в клопотанні нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , вмотивованою постановою слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 03 липня 2019 року визнано речовими доказами.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, який в силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими слідчим матеріалами, достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст.365-2 КК України.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна серед іншого допускається з метою збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 03 липня 2019 року про визнання речовими доказами вищезазначений об`єкт нерухомого майна визнано речовими доказами.

Отже, надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно і те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, при цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню в частині накладенні арешту та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

При цьому, вимога слідчого щодо заборони будь-яким чином використовувати зазначене майно не підлягає задоволенню, оскільки така вимога є не конкретизованою, зокрема, слідчим не вказано кому саме необхідно заборонити використання нерухомого майна, як і не зазначено чи проживають у вказаній квартирі будь-які особи на час звернення із таким клопотанням, і якщо так, то на яких підставах, а тому слідчий суддя позбавлений можливості вирішити таку вимогу в світлі норм ч. 12 ст. 170 КПК України, а тому це клопотання слід задовольнити частково з цих передумов.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001241, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АСТА», із забороною права відчуження та розпорядження.

В іншій частині у задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1