ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

головуючого, судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000338 від 27.02.2019 року за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 липня 2019 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 липня 2019 року ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 429 грн. 00 коп.

ЄУНСС: 725/2002/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8
НП: 11-кп/822/414/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку районного суду, ОСОБА_6 27 лютого 2019 року, приблизно о 10.00 год., діючи таємно, повторно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав із салону автомобіля марки «Fiat Duсato» д/н НОМЕР_1 , який був припаркований за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, 252, рюкзак чорного кольору, вартістю 450 грн., в якому знаходились навушники вакуумні «Samsung» рожевого кольору, вартістю 350 грн., шкільна форма чорного кольору, вартістю 600 грн., гаманець бежевого кольору, торгової марки «baellеrry», вартістю 450 грн., косметичку з канцелярським приладдям, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1850 грн.

На вказаний вирок суду прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи вірності кваліфікації дій засудженого, доведеності його вини, просить оскаржуваний вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 2-х (двох) років позбавлення волі.

При цьому апелянт посилається на те, що судом при дослідженні матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, було залишено поза увагою те, що ОСОБА_6 був неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, за які його було засуджено до реальної міри покарання і що останній, маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив і продовжив свій злочинний шлях.

Стверджував, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням може сприяти виникненню та формуванню у нього думки вседозволеності та відчуття безкарності.

Тому вважає, що вищезазначені обставини свідчать про те, що призначене судом покарання обвинуваченому, не відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який просив вирок районного суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив вирок районного суду залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, дослідивши матеріали провадження в межах апеляційної скарги, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вина ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, за кваліфікуючою ознакою вчиненого повторно, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України і в апеляції не оспорюються.

Беручи до уваги, що в апеляції прокурора порушено питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а обвинувачений ОСОБА_6 апеляцію не подавав, колегія суддів керуючись ст. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Що стосується покарання обвинуваченого ОСОБА_6 то воно, на думку колегії суддів, підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Однак, призначаючи покарання ОСОБА_6 , районний суд не в повній мірі врахував зазначені вимоги законів.

Як вбачається з вироку районного суду, суд при призначені покарання обвинуваченому врахував, що ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_6 , а також що останній вину визнав, щиро розкаявся, відшкодував шкоду потерпілій, відсутність обставин, що обтяжують покарання та призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у розмірі наближеному до мінімального, передбаченого ч.2 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

В той же час районним судом не в повній мірі було враховано те, що ОСОБА_6 раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за вчинення аналогічних корисливих злочинів, за які відбував реальну міру покарання. Даний злочин обвинувачений вчинив, маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив і продовжив свій злочинний шлях.

Також, районний суд не взяв до уваги, що на день вчинення злочину та на час судового розгляду ОСОБА_6 ніде офіційно не працює та у останнього відсутні постійні джерела законного отримання грошових коштів, що на думку колегії суддів, вказує на те, що останній знову може вчиняти умисні та корисливі злочини.

Крім того, не було судом враховано й того факту, що обвинувачений спричинену шкоду потерпілій відшкодував не добровільно, оскільки всі викрадені ОСОБА_6 речі були видані працівникам поліції після проведення ними відповідних слідчих дій і отримання доказів про причетність ОСОБА_6 до скоєння даного злочину. А тому, колегія суддів вважає помилковим посилання суду 1 інстанції у вироку, на повне відшкодування збитків потерпілій, як на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Не було також судом 1 інстанції в повній мірі враховано й особу ОСОБА_6 , який відповідно до довідки лікаря нарколога КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» №403 від 12.03.2019р. в 2012р. зареєстрований з діагнозом: синдром залежності від алкоголю. (а.с.100)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок районного суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, внаслідок невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги прокурора необхідно задовольнити частково, скасувати оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання, постановивши новий вирок.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, є умисним, корисливим, закінченим, що незаконними діями обвинуваченого потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно матеріальну шкоду на суму 1850 грн., яка обвинуваченим була відшкодована.

Дані про його особу, який хоч і свою вину визнав, щиро розкаявся, однак ніде офіційно не працює, тобто не займається суспільно корисною працею, відповідно до довідки лікаря нарколога КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» №403 від 12.03.2019р. в 2012р. зареєстрований з діагнозом: синдром залежності від алкоголю, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за корисливі злочини, за які відбував реальну міру покарання та вчинив новий корисливий злочин, маючи не зняту та не погашену судимість, тобто належних висновків для себе не зробив і продовжив свій злочинний шлях. Крім того, колегія суддів враховує також і той факт, що ОСОБА_6 26.09.2019р. було повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, внесеного до ЄРДР за №0001233 від 22.09.2019р.

Щире каяття та визнання вини, колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують його покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства не можливе, але при цьому із урахуванням всіх вищенаведених обставин справи вважає, що є підстави для призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.185 КК України, та яке буде достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст. 69, 75, 76 КК України, колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.374, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 липня 2019 року в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обраховувати з 08.10.2019 року включно.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий, суддя: Судді:

__________________ ____________________ __________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3