Справа № 759/969/19 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1948/2019 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001029 від 28.10.2018 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чирчік Ташкенської області Узбекистан, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, обіймаючого посаду оператора ТОВ «Іркатек», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;
вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 28 жовтня 2018 року, близько 02 години 57 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «FordSierra», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині бульвару Вернадського зі сторони вулиці Залізняка в напрямку перехрестя з вулицею Крижановського в м. Києві, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, допустив перевищення максимально допустимої швидкості руху, не вибрав безпечної швидкості керованого автомобіля, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, виїхав за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на електроопору міського освітлення та дерево біля будинку № 34 по бул. Вернадського в м. Києві.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру керованого ОСОБА_8 автомобіля ОСОБА_9 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці події.

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість. В обґрунтування доводів поданої скарги вказав на те, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції не врахував усі обставини, які пом`якшували вину ОСОБА_8 , серед яких: визнання вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, а також відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілому, який будучи допитаним у суді першої інстанції не заперечував проти призначення обвинуваченому покарання з випробуванням. Окрім наведеного, апелянт вказав також на сталі соціальні зв`язки ОСОБА_8 та його позитивне характеризування за місцем роботи та проживання. На думку захисника, призначаючи обвинуваченому покарання суд не у повній мірі врахував форму вини ОСОБА_8 , який вчинив злочин з необережною формою вини. Вважав, що призначене обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, із урахуванням даних про його особу, свідчить про втрату останнім суспільної небезпечності. Наведене, на думку апелянта, свідчить про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства. Просив вирок змінити, призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

прокурора, який доводи апеляційної скарги захисника вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а вирок без зміни;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності події злочину, обставин його вчинення, вини обвинуваченого у його вчиненні та правильності кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюються. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає. У зв`язку із цим вирок у наведеній вище частині колегією суддів не перевірявся.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про незаконність вироку в частині призначеного покарання, то вони не грунтуються ні на вимогах закону, ні на матеріалах справи.

За змістом ч.1 і ч.2 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги закону при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 були дотримані в повному обсязі.

Так, при призначенні покарання суд врахував тяжкість злочину та конкретні обставини його вчинення, наявність обставин, які як пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілому, так і обтяжують покарання, а саме, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та перебування у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, дані, що характеризують особу обвинуваченого. Так, відсутність у обвинуваченого судимостей, позитивна характеристика за місцем проживання та роботи дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. При вирішенні питання про покарання суд першої інстанції врахував позицію потерпілого щодо покарання обвинуваченого.

На думку колегії суддів покарання у виді позбавлення волі строком на три роки із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки за своїм видом та розміром відповідає як тяжкості злочину, так і особі обвинуваченого,є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо не врахування даних про особу обвинуваченого, поведінки обвинуваченого після вчинення злочину не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, судом першої інстанції були встановлені усі дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема: його позитивні характеристики, сімейний стан та інші дані, і вони були враховані при призначенні покарання.

Також судом обґрунтовано враховано ту обставину, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху і вказане кримінальне правопорушення, яке потягло тяжкі наслідки, було вчинено внаслідок грубого порушення безпеки руху на транспорті, а тому доводи захисника про те, що призначене обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, із урахуванням даних про його особу, свідчить про втрату останнім суспільної небезпечності, у зв`язку з чим до обвинуваченого можуть бути застосовані положення ст. 75 КК України, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування до покарання, призначеного обвинуваченому вимог ст. 75 КК України не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження також виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 75 КК України підставами для застосування цієї норми закону є:

призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке ґрунтується на сукупності даних про тяжкість злочину, особу винного та інших обставинах справи.

Сукупність даних про особу обвинуваченого, його відношення до злочину та його наслідків, неодноразове притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки дорожнього руху не приводять колегію суддів до переконання про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування ним покарання, що указує на неможливість застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та відсутність підстав для її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4