Справа № 286/2285/19
УХВАЛА
іменем України

31 жовтня 2019 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в колегіальному складі суду головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду № 4 у м. Коростені Житомирської області кримінальне провадження № 0000232 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого за ст.115 ч.1 Кримінального кодексу України, -

встановив:

На розгляді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000232 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого за ст.115 ч.1 Кримінального кодексу України.

Під час розгляду зазначеного кримінального провадження прокурор Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, мотивуючи його тим, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може впливати на потерпілого, свідків, переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення. При цьому зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 є неможливим, оскільки ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України не відпали.

Сторона захисту та обвинувачений не заперечили проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в їх сукупності, дійшов до висновку про наступне.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 10 листопада 2019 року.

Відповідно до ст.331 ч.3 Кримінального процесуального кодексу України до спливу продовженого строку тримання під вартою, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків.
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 інкриміновано особливо тяжкий злочин, за вчинення якого передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі, а отже обвинувачений усвідомлює неминучість покарання. Суд вважає вагомими аргументами, на які посилається прокурор щодо продовження тримання під вартою обвинуваченого, а саме: перебуваючи на волі ОСОБА_6 матиме можливість переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого в цьому провадженні, ти самим перешкоджати судовому провадженню.

Суд у складі колегії суддів приходить до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не взмозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду.

Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

Суд вважає, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченого не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 10 листопада 2019 року, однак судове провадження не закінчено і потребує часу для розгляду, тому строк тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити, оскільки ризики, які були підставою для обрання заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не відпали. Відтак, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою до 29 грудня 2019 року.

Керуючись вимогами ст.ст.177, 178, 183, 193 - 194, 196, 199 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

Судовий розгляд по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого за ст.115 ч.1 Кримінального кодексу України відкласти на 14.00 годину 26 грудня 2019 року у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 Коростенського міськрайонного суду Житомирської області в колегіальному складі суду за участю учасників провадження.

Клопотання прокурора Коростенської місцевої прокуратури про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів - до 29 грудня 2019 року.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі п`яти днів з дня її проголошення (отримання обвинуваченим її копії).

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2