Ухвала
Іменем України
13 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 757/62641/18-к

провадження № 51- 4542 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника Генерального прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року у справі № 757/62641/18-к за скаргою ОСОБА_5 ,
установив:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 19 червня 2019 року частково задоволено скаргу ОСОБА_5 , зобов`язано уповноважених осіб Генеральної прокуратури України розглянути його клопотання від 10 грудня 2018 року відповідно до ст. 220 КПК України та прийняти вмотивоване рішення.
Прокурором відділу екстрадиції Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 30 липня 2019 року на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року подана апеляційна скарга.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора з підстав, передбачених ч. 4 ст. 399 КПК України.
У касаційній скарзі заступник Генерального прокурора ОСОБА_4 просить скасувати вказану ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як передбачено вимогами п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування слідчий суддя може постановити ухвалу про зобов`язання вчинити певну дію.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
До того ж, у ст. 309 вказаного Кодексу визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.
Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Як правильно зазначено апеляційним судом, оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді про зобов`язання розгляду уповноваженою особою клопотання особи, поданого у порядку ст. 220 КПК України, нормами діючого КПК України не передбачено.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, прокурор відділу екстрадиції Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, якою частково задоволено скаргу ОСОБА_5 , зобов`язано уповноважених осіб Генеральної прокуратури України розглянути його клопотання від 10 грудня 2018 року відповідно до ст. 220 КПК України та прийняти вмотивоване рішення.
Відповідно до статей 307, 309 КПК України такі ухвали слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягають.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Суддя апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
При цьому, покликання прокурора на постанову судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року є безпідставним, оскільки воно стосується випадків, коли слідчий суддя приймає рішення, не передбачені нормами КПК України.
Разом з тим, в даному випадку слідчий суддя прийняв рішення, яке прямо передбачене положеннями ст. 307 КПК України.
Враховуючи наведене, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу екстрадиції Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
За таких обставин, з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. А тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника Генерального прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року у справі № 757/62641/18-к за скаргою ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3