Справа № 755/8930/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2019 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження №0003785 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не військовозобов`язаного, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

04.12.2017 року вироком Дніпровського районного суду м.Києва за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (вирок не виконано),

12.12.2018 року вироком Деснянського районного суду м.Києва за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
10.05.2019, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи на території дачного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , звернувся до знайомого неповнолітнього ОСОБА_5 з проханням надати йому мобільний телефон марки «HUAWEI Y7» чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 6000 гривень, з метою здійснення телефонного дзвінка, на що ОСОБА_5 , будучи впевненим в добропорядності ОСОБА_3 , добровільно передав останньому належний йому вказаний мобільний телефон, розраховуючи на негайне та беззаперечне повернення належного йому майна після його використання.
Після отримання від ОСОБА_5 мобільного телефону у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння мобільним телефоном, що належить потерпілому, шляхом зловживання довірою.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 повідомив неповнолітньому ОСОБА_5 , що належний йому мобільний телефон, марки «HUAWEI Y7», він поверне наступного дня та, не маючи на меті виконувати досягнуту з неповнолітнім потерпілим домовленість, зловживаючи довірою останнього, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на шахрайське заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 6000 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Дійсно 10.05.2019, приблизно о 17-00 годині, він перебував на території дачного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де звернувся до свого знайомого ОСОБА_5 з проханням надати йому мобільний телефон з метою здійснення телефонного дзвінка. Після отримання від потерпілого мобільного телефону він повідомив йому, що він поверне телефон наступного дня, однак цього не зробив, а здав телефон у ломбард за 600 гривень. В подальшому після початку досудового розслідування він викупив телефон та повернув його потерпілому, який претензій до нього не має. Протиправні діяння, які ставляться йому у провину, він не оспорює, в скоєному щиросердно розкаюється. В даний час він проживає з дружиною, яка вагітна та вони очікують днями народження дитини, неофіційно працює вантажником.

У судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши дослідження доказів допитом обвинуваченої та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За таких обставин, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та кваліфікує дії останнього за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані, що характеризують особу винного, раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливого злочину, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, вчинив даний злочин в період іспитового строку, встановленого вироком суду, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що свідчить поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні і в суді. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , суд не вбачає.
Санкцією ч.2 ст.190 КК України передбачено декілька видів альтернативних покарань. Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливого злочину, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, його майновий стан, обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи, що дане кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_3 в період іспитового строку, встановленого вироком Деснянського районного суду м.Києва від 12.12.2018 року, суд вважає за необхідне остаточно призначити йому покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вказаним вироком.

Відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України основне покарання за вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 04.12.2017 року, яким ОСОБА_3 призначено покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

В ході досудового розслідування та у суді потерпілою цивільний позов заявлено не було, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що завдана матеріальна шкода відшкодована повністю.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.100, 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді одного року позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України остаточно призначити покарання ОСОБА_3 за сукупністю вироків шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 12.12.2018 року у вигляді одного року трьох місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України основне покарання за вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 04.12.2017 року, яким ОСОБА_3 призначено покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Матеріали кримінального провадження №0003785 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою №755/8930/19.
Речові докази: мобільний телефон марки «HUAWEI Y7» чорного кольору, що знаходиться на зберіганні у представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 - залишити власнику.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1