Номер провадження: 11-сс/813/1448/19
Номер справи місцевого суду: 523/845/19 1-кс/523/403/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 29.01.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003521 від 25.07.2018 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 29.01.2019 року було задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003521 від 25.07.2018 рокута накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 із забороною відчуження і користування.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання не врахував, що стороною обвинувачення не доведено наявність підстав та ризиків, передбачених ст.170 КПК України.

Зокрема, слідчий суддя не прийняв до уваги наступні обставини про те, що:

- арештоване майно не було визнано речовим доказом;

- до клопотання не додано доказів, які б свідчили, що квартира є об`єктом злочину, набута незаконним шляхом або зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення та містить відомості, що можуть бути використані, як доказ;

- слідчим не доведена наявність ризиків відчуження квартири;

- у кримінальному провадженні жодній особі повідомлення про підозру не вручене, власник майна ОСОБА_8 не є підозрюваною;

Також зауважила в апеляційній скарзі, що слідчим суддею не враховані наслідки цього арешту для власника майна та розумність і співмірність обмеження права власності власника майна ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.2 зазначеної норми права метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На теперішній час слідчим відділом Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003521 від 25.07.2018 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, 24.07.2018 року до Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_10 , в якій вона просить прийняти міри до невстановленої особи, яка 21.07.2018 року близько 08:00 годин, за адресою АДРЕСА_2 надала підроблене рішення суду та самовільно розпорядилась її речами.
В ході допиту в якості потерпілої ОСОБА_10 стало відомо, що з 1983 року разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , вказана квартира належить їм на праві приватної (долевої) власності, що підтверджується копією свідоцтво про власність від 02.03.1998.
Так, весною 2018 року у ОСОБА_10 виникла необхідність продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 та здійснення нотаріальної перевірки перед укладенням договору купівлі-продажу щодо державної реєстрації об`єкту нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в ході даної перевірки потерпілой стало відома про судове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2003 р. за позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та Одеської Нової біржи про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , площею 62,2 кв. м.) дійсним, про визнання угоди здійсненою та про визнання права власності, позов було задоволено у повному обсязі, однак ОСОБА_10 стверджую, що ні вона, ні інші власники нікому квартиру не продавали і жодних довіреностей на здійснення будь яких дій з квартирою нікому не видавали, а також не знали про підписання та укладення договору купівлі-продажу нашої квартири на Одеській новій біржі 13.08.1999 р., а також про необхідність виселення ніхто не попереджав, судові повістки нами не отримувалися, з текстом рішення ознайомлені не були.
В ході досудового розслідування направлено запит до Приморського районного суду м. Одеси з метою отримання наступної інформації, а саме: чи видавалося 13.06.2003 року судове рішення Приморського районним судом м.Одеси під номером справи 2-3100/2003 за позовом ОСОБА_16 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та Одеської нової Біржи про визнання договору куплі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання угоди здійсненною та про визнання права власності.
14.01.2019 року Приморським районним судом м. Одеси надана відповідь на вищезазначений запит, у якій зазначено, що цивільна справа за обліково-статистичним номером № 2-3100/03 Приморським районним судом м. Одеси розглядалася інша судова справа між іншими сторонами та іншим предметом позову, а саме за позовом ОСОБА_17 до ОСОБА_18 про визнання угоди дійсною. Також у даній відповіді вказано, що перевіркою відомостей алфавітних покажчиків цивільний справ, зареєстрованих Приморським районним судом м. Одеси у 2003 році не встановлено факт реєстрації у вказаному році позовної заяви ОСОБА_16 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та Одеської нової Біржи про визнання договору куплі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання угоди здійсненною та про визнання право власності, та відповідно цивільної справи.
Перевіркою відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно встановлено, що 07.06.2018 приватний нотаріус ОСОБА_19 посвідчує договір купівлі-продажу № 921 щодо продажу квартири АДРЕСА_1 , в результаті чого власником стає ОСОБА_8 .
Згідно наданого в ході апеляційного розгляду витягу з ЄРДР за вищевикладеними обставинами визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч.3 ст.190 КК України та ч.1 ст.358 КК України.
Апеляційний суд вважає, що слідчим доведено наявність розумної підозри щодо вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, що підтверджується доданими до клопотання про арешт майна документами, а саме:
-свідоцтвом про право власності,
-рішенням місцевого Приморського районного суду м.Одеси від 13 червня 2003 року,
-договором купівлі-продажу квартири від 07.06.2018 року,
-відповіддю Приморського районного суду м.Одеси від 14.01.2019 року,
-протоколом додаткового допиту потерпілого від 10.09.2018 року,
-відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Постановою слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 04.09.2019 року квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0003521 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.358 КК України.
Положеннями ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які, зокрема, зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи той факт, що матеріалами провадження підтверджується наявність ознак обману чи зловживання довірою (шахрайство) при отриманні права власності громадянами ОСОБА_15 , та в подальшому ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки спростовується законність підстав набуття даного права власності у виді рішення суду, наявні розумні підозри того, що дана квартира являється об`єктом злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а тому відповідає критеріям речових доказів, передбачених ст.98 КПК України.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами слідчого та висновками ухвали слідчого судді про те, що наявні підстави для застосування у кримінальному провадженні №0003521 такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.
Разом з цим, відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя, визначивши в оскаржуваній ухвалі спосіб обтяження майна у виді заборони відчуження і користування квартирою, не обґрунтував свій висновок та не навів належних доводів необхідності обмеження права користування майном.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку потреби досудового розслідування в достатній мірі будуть забезпечені шляхом накладення арешту майна у виді заборони розпорядження квартирою, що в повній мірі відповідає принципу співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження та забезпечить попередження відчуження майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування або повернення майна здобутого злочинним шляхом або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно із п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону.

Частиною 1 ст.412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законе та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, дійшов правильного висновку про наявність підстав для накладення арешту на майно у виді квартири, яка відповідає критеріям речових доказів, проте невірно визначив спосіб виконання такого заходу забезпечення кримінального провадження, чим допустив істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та накласти арешт на квартиру шляхом заборони розпоряджатися арештованим майном.

Керуючись статтями ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 29.01.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003521 від 25.07.2018 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 .

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка згідно відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно належить ОСОБА_8 шляхом заборони розпорядження (відчуження) зазначеної квартири.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3