Справа № 214/7912/18
1-кп/214/71/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувшиу відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001848 від 03.10.2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, українця, неодруженого, з середньою освітою, який має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,
зареєстрованого та мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 121, ч.1 ст.115 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Головуючим в судовому засіданні було поставлене на обговорення питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Прокурор в судовому засіданні надав до суду письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 на 2 місяці, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочинів за які передбачено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі. При цьому, існують ризики, яким неможливо запобігти, окрім як шляхом застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, ОСОБА_10 може переховуватись від суду, про що свідчать спосіб та суспільна небезпека вчиненого ним кримінального правопорушення, строк покарання який йому загрожує в разі визнання винним, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також те, що він з місця скоєння злочину зник та переховувався від органів слідства. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що обґрунтовується характером вчинених злочинів, в яких ОСОБА_8 обвинувачується, способом їх вчинення із застосуванням насильствам із використанням ножа. При цьому, особи, які є потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні в судовому засіданні не допитувались. Таким чином, виходячи з принципу невинуватості особи, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зважаючи на всі «за» і «проти», існування реального суспільного інтересу та публічний інтерес щодо обставин кримінальних правопорушень, ст..3 Конституції України, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, застосування саме найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 є обґрунтованим, а запобігти встановленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання піж вартою неможливо.
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора в повному обсязі.

Засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , кожен окремо, проти клопотання прокурора заперечували та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 115 КК України.
Колегія суддів вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, які, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, за один з яких передбачено покарання до 15 років позбавлення волі. При цьому, ОСОБА_8 характеризується з нейтрального боку, не одружений, не мав до затримання постійного місця роботи, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки. Знаходячись на волі ОСОБА_8 може, переховуватися від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків.
Одночасно, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має середньо - технічну освіту, має на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання, однак вказані обставини не виключають можливість застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і в даному випадку не є гарантією запобігання вказаним ризикам.
З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого умисних злочинів, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 2 (два) місяці.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176 178, 183, 184,197, 331, 372 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 2 (два) місяці, тобто до 15 вересня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 16.07.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3