Провадження № 1-кп/742/239/19
Єдиний унікальний № 742/1938/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2019 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 18.09.2019 року за № 0000139, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ладан Прилуцького району, громадянин України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-03.07.2018 року Прилуцьким міськрайонним судом за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн, відповідно до п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування покарання

за обвинуваченням у вчиненні злочину, що передбачений ч.1 ст.388 КК України

за участі сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що на автомобіль марки «Wolkswagen» модель «Transporter» 1993 року випуску, зеленого кольору, реєстрацій номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , який належить йому на праві власності, старшим державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_6 складено постанову про його опис та арешт, про що повідомлено йому під особистий підпис в акті опису майна від 22.06.2018 року і передано на відповідальне зберігання, зазначено його місце зберігання за адресою: АДРЕСА_1 та попереджено про кримінальну відповідальність за ст.377 КК України, а саме: розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна.

З метою приховування описаного майна, на яке накладено арешт, ОСОБА_3 . За місцем зберігання за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний автомобіль не зберігає, що підтверджується протоколом санкціонованого огляду місця події від 28.11.2018 року та актами державного виконавця від 26.06.2018 та постановою державного виконавця від 20.06.2018 року про розшук майна боржника.

Про зміну місця зберігання та де на даний час зберігається автомобіль ОСОБА_3 працівників Прилуцького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області не сповіщав та не попереджав та відмовився назвати місце знаходження даного майна, про що складено акт державного виконавця.

Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.388 КК України як приховування майна, яке описане та на яке накладено арешт, здійснене особою, якій це майно ввірене.

31.05.2018 року між прокурором Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі його захисника ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст.ст.468,469 та 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно умов укладеної угоди, прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо беззастережно визнання останнім винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України. Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме 200 н.м.д. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст.468,469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив її затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений у судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, надав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, так як не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, з огляду на ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, від якого потерпілих немає та шкода завдана лише державним інтересам.

Суд, на виконання вимог ст.474 КПК України, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди судом встановлено, що обвинувачений під час кримінального провадження зі скаргами на дії органів досудового розслідування не звертався.

При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України та ст.3891 КК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України, положенням ст.65 КК України в частині визначеної міри покарання та інтересам суспільства, а матеріали кримінального провадження свідчать про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження в сумі 3 718 грн. на підставі ст.118 КПК України включаються судом у процесуальні витрати і підлягають стягненню з обвинуваченого згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України.
Керуючись ст.ст.314,373,374,474,475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31.05.2019 року між прокурором Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні № 0000139 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.09.2018 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.388 КК і призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3718 грн процесуальних витрат.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький районний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Прилуцького міськрайонного суду ОСОБА_1