Код суду 233 Справа № 233/4450/19
Вирок
Іменем України
09 жовтня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Байрак, Липоводолинського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працездатного, який не працює, одруженого, який має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №1126-VII, в Україні з 18 березня 2014 року розпочався особливий період, який діє по даний час.
Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», п. 18 ч. 2, п. 42 ч. 3, п. 81 ч. 4 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 громадянин ОСОБА_4 18 лютого 2015 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 за призивом під час мобілізації до військової служби у Збройних Силах України, та в подальшому був направлений для її походження до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ).
Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 14 березня 2015 року № 48 рядового ОСОБА_4 з 14 березня 2015 року зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія мінометного взводу мінометної батареї 90 окремого аеромобільного батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , з присвоєнням військового звання солдат.
В подальшому у липня 2015 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї вказаної військової частини.
Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Являючись військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.
13 липня 2015 року солдат ОСОБА_4 виявив небажання проходити військову службу та вирішив самовільно залишити місце дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Вранці 13 липня 2015 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, в умовах особливого періоду, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , яка на той час тимчасово дислокувалась на території АДРЕСА_2 .
Цього ж дня, солдат ОСОБА_4 , діючи з метою ухилитись від обов`язків військової служби, убув за місцем проживання своїх рідних у АДРЕСА_1 .
Незаконно перебуваючи поза місцем служби у вказаному населеному пункті солдат ОСОБА_4 проводив час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Протягом всього часу незаконного перебування за межами військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Крім того, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, останній ніяких заходів для цього не вжив.
06 червня 2019 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Донецького гарнізону, повідомив орган досудового розслідування про намір повернутися до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , приступити до виконання своїх службових обов`язків, тим самим солдат ОСОБА_4 закінчив вчинення кримінального правопорушення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі при обставинах, викладених в обвинувальному акті, пояснив, що суть обвинувачення йому зрозуміла, та він визнає себе винним, проте давати показання не бажає. У вчиненому щиро каявся.
Відповідно до ч. 1 ст. 349 КПК України головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ст. 349 КПК України суд пересвідчився в тому, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. З`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 та що вони правильно розуміють зміст цих обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що подія кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і її слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби). Провина ОСОБА_4 у вказаному кримінальному правопорушенні доведена повністю.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд згідно з вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який на даний час не працює, на момент скоєння кримінального правопорушення був військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації, номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставиною, відповідно ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, відповідно ст. 67 КК України, що обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.
Крім того, відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складеної Костянтинівським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області, рівень ризику вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Тож, враховуючи вищенаведені обставини, та що ОСОБА_4 щиро покаявся у кримінальному правопорушенні, приймаючи до відома досудову доповідь з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого, з урахуванням особи ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи і його поведінки в період досудового слідства і судового розгляду, можливо без ізоляції від суспільства, тому в силу ст.ст. 75, 76 КК України вважає за можливе звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням і покладенням спеціальних обмежень, вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не заявлявся.
Відомостей щодо речових доказів суду не надано.
Відомостей щодо процесуальних витрат суду не надано.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 50, 65-67 КК України, ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, -
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Обов`язок нагляду за ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов не заявлений.
Відомостей щодо речових доказів суду не надано.
Відомостей щодо процесуальних витрат по справі стороною обвинувачення суду не надано.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити/надіслати учасникам судового провадження.
Суддя ОСОБА_1