Справа № 466/2975/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/452/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
представника ДУ «Личаківська виправна колонія №30»: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2019 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 , який засуджений вироком Апеляційного суду Чернівецької області за ч.3 ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 12 років позбавлення волі, адміністрацією установи відбування покарання характеризується посередньо, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий умисний злочин, за час відбуття покарання допустив 13 порушень режиму, за що притягався до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією колонії йому неодноразово було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм як такому, що не став на шлях виправлення. Крім цього, судом констатовано відсутність належних доказів виправлення ОСОБА_7 , а наявність семи заохочень оцінено як виконання засудженим свого обов`язку щодо належної поведінки в установі відбування покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав на неї апеляційну скаргу, в якій зазначає про необґрунтованість судового рішення. Так, на думку апелянта, поза увагою суду залишено те, що він у ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» порушень режиму утримання не допускав, за добру поведінку неодноразово заохочувався, попередньо накладені на нього дисциплінарні стягнення погашені, останнє вчинене ним дисциплінарне порушення мало місце на початку 2017 р. Крім цього, як стверджує засуджений ОСОБА_7 , суду першої інстанції було представлено усі необхідні довідки про те, що, в разі заміни йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, він буде працевлаштований, однак належної оцінки цьому суд не дав. У зв`язку з наведеним засуджений просить дати йому шанс довести родині, державі і суспільству, що він твердо став на шлях виправлення і готовий повернутись на волю, у зв`язку з чим клопоче про заміну йому відповідно до положень ст.82 КК України невідбутої частини покарання на більш м`яке у виді виправних робіт з відрахуванням у дохід держави 20% заробітку. Також для підтвердження даних щодо характеристики засудженого і його поведінки апелянт просить допитати начальника відділення установи відбування покарання ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу підтримав, позицію прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційних вимог засудженого, та представника колонії ОСОБА_8 , який виступив на підтримку клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, вивчивши матеріали судової справи, ознайомившись з особовою справою засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 засуджений 01 березня 2010 року Апеляційним судом Чернівецької області за ч.3 ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до 12 років позбавлення волі. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 19 лютого 2016 року зараховано у термін покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення тривалістю 8 місяців 12 днів. Початок терміну відбуття покарання засудженим 27 вересня 2009 року, кінець терміну покарання 15 січня 2021 року.

На час розгляду справи ОСОБА_7 відбув більше двох третин призначеного йому строку покарання.

Відповідно до ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, якщо він став на шлях виправлення. Таким чином, головною умовою прийняття відповідного рішення є наявність даних, які свідчать про виправлення засудженого.

Водночас судом першої інстанції достовірно встановлено, що за останнім вироком у засудженого ОСОБА_7 четверта судимість, після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком він належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин, за який на даний час відбуває покарання в ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)».

З характеристики адміністрації місця відбування покарання від 01 березня 2019 року та довідки про заохочення і стягнення від 05 липня 2019 року слідує, що ОСОБА_7 тринадцять разів допускав порушення вимог режиму утримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності, водночас вісім разів заохочувався, з них чотири рази адміністрацією ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)». 01 жовтня 2015 року рішенням адміністративної комісії ЛВК №48 ОСОБА_7 визнаний таким, що не стає на шлях виправлення та не заслуговує на застосування заохочувальних норм, передбачених ст.ст.100, 101 КВК України. 19 січня 2017 року адміністративною комісією установи засудженому було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення, а 08 лютого 2018 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.81 КК України з тих самих підстав.

Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_7 , який за час відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується посередньо, працевлаштований в установі не був, з приводу працевлаштування до адміністрації колонії не звертався, хоча за спеціальністю є автослюсарем, як зазначив представник ДУ «ЛВК (№30)» залучається лише до ремонтних робіт у відділенні, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що, відбуваючи призначене судом покарання, засуджений не довів свого виправлення, а отже, на даний час не заслуговує на заміну йому відповідно до положень ст.82 КК України невідбутої частини покарання на більш м`яке у виді виправних робіт. Той факт, що засудженим ОСОБА_7 матеріальна та моральна шкода потерпілій ОСОБА_9 відшкодована не може враховуватись судом, як доказ виправлення особи, оскільки відшкодування шкоди, завданої злочином, є обов`язком засудженого. Що стосується клопотання та гарантійного листа ФОП ОСОБА_10 , датованих 14 березня 2019 року, про прийняття ОСОБА_7 на офіційне працевлаштування у випадку звільнення останнього з місць позбавлення волі або застосування до нього заохочувальної пільгової норми, передбаченої ст.82 КК України, то такі слід оцінювати як відповідний намір роботодавця, однак, такому волевиявленню повинна первісно кореспондувати успішність процесу виправлення засудженого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд, всебічно та повно дослідивши всі обставини справи, правильно дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого положень ст. 82 КК України. Той факт, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання вісім разів заохочувався адміністраціями установ відбування покарань, востаннє, зокрема, 05 липня 2019 року, та те, що з червня 2017 року не мав жодних стягнень, може розцінюватись лише як тенденція до покращення його поведінки, і при збереженні такої до нього можуть в майбутньому бути застосовані відповідні заходи заохочення, передбачені, зокрема, і ст.82 КК України.

В ході апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та відповідають фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2019 р. про відмову в заміні ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4