Дата документу 09.09.2019 Справа № 334/5817/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5817/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/871/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_7 , ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002778 від 9 серпня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий у кримінальному провадженні № 0002778 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO T 13110», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 .
Під час досудового розслідування встановлено, що 9 серпня 2019 року приблизно о 15 год. 50 хв. водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO T 13110», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Миколи Краснова у напрямку від вул. Миколи Корищенка до автодороги Харків-Сімферополь в м. Запоріжжі. Під час руху поблизу буд. №7-А допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину вул. М. Краснова справа на ліво по ходу руху автомобіля. В наслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні.
Відомості про кримінальне правопорушення 9 серпня 2019 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002778 за ч. 1 ст. 286 КК України.

9 серпня 2019 року, під час огляду, автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO T 13110», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - тимчасово затримано та поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, у зв`язку з чим, виникла необхідність забезпечення арешту та вилучення вказаного транспортного засобу, на якому було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, та який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є власністю ОСОБА_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що забезпечення арешту та доступу до автомобілю «ЗАЗ-DAEWOO T 13110», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у власності ОСОБА_7 необхідно для проведення на стадії досудового розслідування першочергових слідчих дій, а саме: проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу, судової авто-технічної експертизи, встановлення параметрів уповільнення транспортного засобу при екстреному гальмуванні, а також можливості проведення у подальшому комплексної судово-медичної та автотехнічної-трасологічної експертизи тощо.
Крім того, вказаний транспортний засіб зберігає на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим, забезпечення його збереження в тому ж вигляді, в якому він перебуває після дорожньо-транспортної пригоди, являється одним із способів збереження доказів в кримінальному провадженні.
Враховуючи те, що матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів того, що вказаний автомобіль має суттєве значення для встановлення важливих обставин слідчий просив накласти на нього арешт.
Зазначене клопотання слідчим суддею було задоволено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 просять ухвалу слідчого судді скасувати та передати вилучене майно ОСОБА_7 на зберігання.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що в матеріалах провадження відсутні відомості про існування ризиків приховування, пошкодження, перетворення, псування, зникнення, втрати або знищення такого майна, що не було взято до уваги слідчим суддею.

Також зазначають, що в порушення вимог ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя обрав найбільш обтяжливий спосіб арешту майна, не обґрунтував, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, оскільки передача арештованого майна для зберігання на території органу досудового розслідування не є пропорційною відносно мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Звертають увагу, що на теперішній час є незрозумілою винуватість ОСОБА_9 в даній дорожньо-транспортній пригоді, оскільки потерпілий перебігав дорогу не по пішохідному переходу, а на відстані 5-6 метрів від нього, він знаходився у стані алкогольного сп`яніння та в день ДТП був виписаний з лікарні.

Крім того, ОСОБА_9 жодним чином не перешкоджав слідчим органам, з місця ДТП не зник, з`явився до слідчого на перший виклик, відшкодував потерпілому всі витрати на медичні послуги та медикаменти, буде надавати йому матеріальну допомогу в подальшому.

Також слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_9 працює на посаді помічника керівника малого підприємства «Кобза», до його обов`язків входить оперативне реагування на поломки, ремонт та обслуговування торгових точок, які розташовані по всьому м. Запоріжжю, і для прибуття до об`єкту і усунення поломки, він повинен терміново у будь-який час доби дістатися до торгової точки, а відповідно до договору, він для цих цілей зобов`язаний використовувати власний транспорт.

Звертають увагу, що раніше ДТП за їх участі не було, ОСОБА_9 за місцем роботи характеризується позитивно, має двох дітей, не вживає алкогольних напоїв та інших одурманюючих препаратів.

Вважають, що позбавлення права користування автомобілем буде дуже негативним як для підприємства, так і для матеріального стану родини та можливості відшкодувати матеріальні витрати потерпілого.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, зазначила, що до сих пір невідомим залишається те, чи була у ОСОБА_9 технічна можливість уникнути ДТП, оскільки потерпілий вибіг перед автомобілем. Також зазначила, що ОСОБА_9 працює на цьому автомобілі по всьому місту, раніше в ДТП ніколи не потрапляв. Вважає, що якщо і накладати арешт на транспортний засіб, то необхідно дозволити їм користуватися, оскільки перебування автомобілю на шрафмайданчику позбавить ОСОБА_9 можливості працювати та відшкодовувати завдану шкоду.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначила, що вказаний транспортний засіб є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, а після проведення всіх необхідних експертиз питання про повернення автомобіля може бути вирішено у порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, представника осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт та прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.
З матеріалів провадження вбачається, що СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002778 від 9 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Під час досудового розслідування було встановлено, що 9 серпня 2019 року близько о 15 год. 50 хв. водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO T 13110», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .
Як вбачається з матеріалів провадження, автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO T 13110», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_9 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_7 (а.с. 4).
Враховуючи те, що транспортний засіб зберігає на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди, чого не спростовують апелянти та їх представник, а також необхідність проведення експертиз (судової експертизи технічного стану транспортного засобу, судової авто-технічної експертизи, встановлення параметрів уповільнення транспортного засобу при екстреному гальмуванні, комплексної судово-медичної та автотехнічної-трасологічної експертизи), слідчий зазначив, що існує необхідність забезпечення його збереження шляхом накладення на нього арешту, оскільки в результаті не забезпечення його збереження дане майно може втратити сліди кримінального правопорушення та властивості, які важливі для встановлення його фактичних обставин, що буде мати негативні наслідки для кримінального провадження. Такі негативні наслідки для кримінального провадження можуть настати не лише в результаті повної встати транспортного засобу, а і у зв`язку із його використанням.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні прокурора, дотримався вимог, передбачених ст.ст. 172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та інші обставини провадження, а тому посилання апелянта з цього приводу безпідставні.

Необхідність використання арештованого транспортного засобу в якості речового доказу в кримінальному провадженні, проведення певних експертних досліджень та слідчих дій, наявність на ньому в результаті дорожньо-транспортної пригоди слідів зіткнення, виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу державного регулювання як арешт майна.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом злочину.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2019 року про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002778 від 9 серпня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4