ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8391/18
провадження № 1-кп/753/575/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" липня 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0002602 від 26.03.2018 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шацьк Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2018 р. близько 14-00 год. ОСОБА_7 перебував в приміщенні гімназії «Київська Русь» за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 2-В, де вступив в словесний конфлікт з заступником директора з адміністративно-господарської частини гімназії ОСОБА_5 .

Після чого, 25.03.2018 р. близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у холі гімназії «Київська Русь» за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 2-В, повторно вступив в словесний конфлікт з ОСОБА_5 , в результаті чого в ОСОБА_7 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

В подальшому, на грунті раніше виниклих неприязних відносин, ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, діючи протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком руки в область обличчя з лівої сторони ОСОБА_5 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на шкірі, червоній каймі та слизовій верхньої та нижньої губи зліва з переходом в щічну ділянку; садно на фоні вищевказаного крововиливу на слизовій лівої щоки.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто скоїв злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України не визнав та суду пояснив, що дійсно 25.03.2018 р. близько 14-00 год. він перебував на батьківських зборах в приміщенні гімназії «Київська Русь» за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 2-В. По закінченню батьківських зборів приблизно о 18 год. у нього виник словесник конфлікт з потерпілим ОСОБА_5 з приводу зачинених дверей, які ОСОБА_5 не відчиняв на його прохання. Після неодноразових вмовлянь його та інших батьків, ОСОБА_7 відчинив двері службового виходу гімназії. Жодних ударів він потерпілому не наносив, а лише замахнувся рукою, щоб налякати потерпілого. Таким чином обвинувачений просив виправдати його за недоведеністю вчинення ним інкримінованого злочину.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі дій, зазначених у вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив, що 25.03.2018 р. близько о 14-00 год. він перебував на своєму робочому місці в приміщенні гімназії «Київська Русь», де він працює заступником директора з адміністративно-господарської частини. Під час обходу кімнат, на другому поверсі він побачив відчинені двері однієї з кімнат, з якої було чути голоси. Він підійшов до кімнати, де побачив обвинуваченого ОСОБА_7 , який був серед інших людей, які святкували день народження одного з вчителів. Від ОСОБА_7 було чути запах алкоголю. В ході розмови ОСОБА_7 почав з`ясовувати у нього, де знаходяться ємності з питною водою, яки він привіз для гімназії, що спровокувало словесний конфлікт між ними. Він попросив ОСОБА_7 покинути приміщення гімназії та святкувати десь в іншому місці, після чого пішов по справах. Приблизно о 18 год. він спустився на перший поверх гімназії, де перебував обвинувачений ОСОБА_7 , з яким у нього виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком правої руки в обличчя. В цей же день він звернувся за медичною допомогою з приводу отриманих тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомив, що 25.03.2018 р. близько 18 год. 50 хв. у холі гімназії «Київська Русь» за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 2-В між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_5 виник конфлікт, в ході якого обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілому удар кулаком правої руки в обличчя в площину щелепи. Після цього він викликав працівників поліції та швидку медичну допомогу потерпілому.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 25.03.2018 р. у вечірній час у холі гімназії «Київська Русь» за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 2-В ОСОБА_7 вдарив потерпілого ОСОБА_5 кулаком в обличчя з приводу того, що потерпілий забрав ключі від вхідних дверей до гімназії.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердила, що 25.03.2018 р. вона разом із обвинуваченим ОСОБА_7 перебували на батьківських зборах в приміщенні гімназії «Київська Русь». По завершенню цих зборів вони спустились на перший поверх гімназії та мали намір вийти через центральний вихід з приміщення, але двері були зачинені, а ключі знаходились у ОСОБА_5 , який не хотів відчиняти двері. У зв`язку з цим між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_5 виник конфлікт, в ході якого обвинувачений ОСОБА_7 розмахував руками, але вона не бачила, щоб останній завдавав потерпілому удари.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами.

З рапорту оперативного чергового Дарницького УП ГУНП у м. Києві вбачається, що 25.03.2018 р. о 18-59 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 25.03.2018 р. за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 2-в в гімназії «Київська Русь» відбулась бійка між працівником адміністрації та одним з батьків. /а.с.95/.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що 25.03.2018 р. потерпілий ОСОБА_5 звернувся до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про те, що в цей день приблизно о 18-50 год. за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 2-В в приміщенні гімназії «Київська Русь» невстановлена особа спричинила йому тілесні ушкодження /а.с.102/.

Покази потерпілого ОСОБА_5 щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченим об`єктивно підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 736/Е від 26.04.2018 р., відповідно до якого за досліджених судом обставин потерпілому ОСОБА_5 обвинуваченим були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на шкірі, червоній каймі та слизовій верхньої та нижньої губи зліва з переходом в щічну ділянку; садно на фоні вищевказаного крововиливу на слизовій лівої щоки. /а.с.97-101/.

Обговорюючи клопотання захисника про необхідність визнання ряду доказів неналежними та недопустимими, суд керується наступними положеннями закону.

Відповідно до положень ст. 85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Під час судового розгляду в судовому засіданні був відтворений компакт-диск із відеозаписом досліджуваної події, на якому не був зафіксований момент нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 будь-яких ударів, а той відрізок часу, на якому прокурор припускає про факт спричинення обвинуваченим удару потерпілому, не відобразився виходячи з технічних можливостей записувальної техніки. Вказане свідчить про те, що зазначений доказ не підтверджує існування обставини нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень та у зв`язку з цим суд вважає за необхідне визнати неналежним доказом зазначений відеозапис, у тому числі протокол огляду вказаного відеозапису.

Відповідно до ст. 86 КПК України - доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В силу вимог ст. 99 КПК України - сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

З листа директора гімназії «Київська Русь» ОСОБА_11 від 27.04.2018 р. вбачається, що записи камер відеоспостереження від 25.03.2018 р. не збереглись, та в розпорядження органу досудового слідства був наданий запис відео з камери мобільного телефону, який був відзнятий 25.03.2018 р. з монітору системи відеоспостереження гімназії «Київська Русь». Таким чином, з огляду на вищенаведені положення закону, суд вважає, що прокурором не був наданий оригінал відеозапису, оскільки очевидним є те, що цей відеозапис не зберігся, а була надана лише копія цього документа, виготовлена за допомогою мобільного телефону, проте без зазначення технічних характеристик цього телефона. Також заслуговує на увагу посилання захисника про те, що запит на відеозапис був зроблений не слідчим, який був визначений в групі слідчих у даному кримінальному провадженні згідно вимог закону, а інспектором СЮП ВП Дарницькго УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 та прокурором не було надано відповідного доручення слідчого на уповноваження даної особи щодо витребування зазначених доказів.

З вищевикладених підстав суд вважає за необхідне визнати оптичний диск, на якому міститься запис камери відеоспостереження, а також протокол огляду відеозапису від 27.04.2018 р. недопустимими доказами.

Разом з тим, аналіз вищенаведених показів потерпілого, свідків та досліджених доказів у їх сукупності, які суд визнає належнми та допустимими дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого в умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні у скоєнні злочинних дій, зазначених у вироку доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України.

Обговорюючи позицію обвинуваченого, суд не приймає до уваги його твердження про те, що він не наносив потерпілому ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень, оскільки ці доводи обвинуваченого ОСОБА_7 об`єктивно спростовуються вищенаведеними доказами, зокрема показами потерпілого, який стверджував, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком правої руки в щелепу, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які безпосередньо бачили, як обвинувачений наносив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, а також показами свідка ОСОБА_10 , яка хоч і не бачила самого удару, але зазначила, що в ході виниклого словесного конфлікту обвинувачений ОСОБА_7 розмахував руками, що з урахуванням показів вказаних свідків підтверджує можливість нанесення обвинуваченим удару потерпілому, який свідок ОСОБА_10 об`єктивно могла сприймати як розмахування. Також, суд враховує, що вказані дії були вчинені обвинуваченим під час конфлікту з потерпілим. Факт існування словесного конфлікту також не заперечувався обвинуваченим. Крім того, покази потерпілого та свідків в частині спричинення обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому тілесних ушкоджень цілком узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи, в якому зафіксовані виявлені у потерпілого тілесні ушкодження, локалізація і характер утворення яких узгоджуються із показами вищевказаних свідків в частині механізму нанесення вказаних тілесних ушкоджень обвинуваченим. Також у висновку зазначено, що наявні у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитись у вказаний в обвинуваченні проміжок часу. Що стосується тверджень захисника про необхідність визнання вказаного висновку судово-медичної експертизи недопустимим доказом, суд враховує, що при призначенні вказаної експертизи слідчим були повністю враховані вимоги ст. 242 КПК України, а посилання захисника про те, що Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи є не державною установою не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» - до державних спеціалізованих установ, які мають право здійснювати судово -експертну діяльність у кримінальному провадженні, належать науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України. В даному випадку установа Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи, експертом якої було проведено досліджений висновок судово-медичної експертизи № 736/Е від 26.04.18, є судово-медичною установою Міністерства охорони здоров`я України. Таким чином, підстави для визнання вказаного висновку експерта недопустимим доказом відсутні.

При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, які б помякшували покарання обвинуваченому, передбачені ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Також судом не встановлено обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, зокрема наявної в обвинувальному акті обставини, як вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, оскільки скоєння злочину обвинуваченим в стані сп`яніння ОСОБА_7 взагалі не інкриміновано, а факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння не був підтверджений у судовому засіданні належними доказами. Що стосується показів свідків, які не могли категорично стверджувати, що обвинувачений знаходився в стані алкогольного сп`яніння, а лише відчували запах алкоголю, суд розцінює зазначені покази свідків як їх припущення та не може визнати дану обставину як таку, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Враховуючи особу обвинуваченого, його вік та майновий стан, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, позицію потерпілого ОСОБА_5 , який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, суд приходить до висновку про те, що необхідною та достатньою мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850 грн.

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850 грн /вісімсот п`ятдесят/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати в сумі 378 /триста сімдесят вісім/ гривень на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1