Справа № 645/1893/17
Провадження №1-кп/645/76/19
УХ В А Л А
іменем України

25 червня 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.
Під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.03.2017 р. відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який востаннє ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.05.2019 р. продовжено до 30.06.2019 р.
Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор в судовому засіданні зазначила про необхідність його продовження, посилаючись на продовження існування ризику впливу на свідків та ризику переховування від суду.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування клопотання ним зазначено, що справа перебуває тривалий час на розгляді в суді, впродовж двох років та чотирьох місяців ОСОБА_7 знаходиться під вартою. Положеннями абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції, яка діяла на момент скоєння ОСОБА_7 злочину, передбачено зарахування строку покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі. Отже, ОСОБА_7 майже відбув мінімальний строк покарання, який передбачений ч.1 ст. 121 КК України, тобто п`ять років. Захисник обвинуваченого кожне засідання заявляє різні клопотання, переслідуючи мету затягнути розгляд справи, з метою найскорішого визволення ОСОБА_7 з під-варти. Після задоволення чергового клопотання в судовому засіданні оголошується перерва, в наступному засіданні заявляються наступні клопотання, і так вже майже два роки. ОСОБА_7 на досудовому слідстві визнавав свою провину, зазначав, що він наніс потерпілому удар металевою трубою. Під час проведення допиту він розповідав про це, просив пробачення, від проходження слідчого експерименту відмовився. Не зважаючи на це, матеріали справи містять переконливі докази його провини. В останніх засіданнях позиція ОСОБА_7 направлена на не визнання вини та грунтується на тому, що 26 лютого 2017 року він потерпілого взагалі не бачив. ОСОБА_4 турбує дана ситуація, він розуміє, що ОСОБА_7 найближчим часом може звільнитись із місць позбавлення волі та не в повній мірі понести відповідальність за скоєне. Дружина обвинуваченого, розуміючі дану ситуацію відмовляється відшкодовувати моральну шкоду, хоча рік потому була готова та потерпілий з нею домовлялись про це. На підставі викладеного, потерпілий просить змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під-вартою на цілодобовий домашній арешт.
Потерпілий ОСОБА_4 , захисник та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали клопотання представника потерпілого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт. При

цьому ОСОБА_7 зазначив, що в разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт він буде проживати разом з сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Близьких родичів, які проживають на тимчасово окупованій території України, за місцем його реєстрації, він не має, його матір померла.
Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

При вирішенні питання про доцільність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Оцінивши в сукупності всі обставини, перелічені в ст.178 КПК України, враховуючи тривалість кримінального провадження, протягом якого обвинувачений перебуває під вартою (більше 2 років), суд приходить до висновку, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходжу відносно ОСОБА_7 під час досудового розслідування у вигляді тримання під вартою, наразі зменшились.
Так, судом проведено дослідження всіх доказів, наданих стороною обвинувачення. Матеріали справи містять дані про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має родину (дружина та син), з якими постійно проживає в м.Харкові, страждає на ряд хронічних захворювань та потребує лікування, перебуває під вартою більше 2 років.
Враховуючи наведене, суд вважає можливим змінити запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, на цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання, який є більш м`яким, проте може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, зазначеним п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.
Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 372 КПК України, суд -
П о с т а н о в и в:
Клопотання представника потерпілого про зміну запобіжного заходу задовільнити.
Змінити запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, на цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 23.08. 2019 р.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:
- прибувати до Фрунзенського районного суду м.Харкова за першою вимогою;
- повідомляти суд про зміну місця проживання;
- не залишати без дозволу Фрунзенського районного суду м.Харкова місце проживання, а саме квартиру АДРЕСА_2 .
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 положення ч.5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Копію ухвали направити до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області для виконання, та до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: