Справа № 484/3067/19
Провадження: № 1-кп/484/375/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2019р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1

секретар судового засідання : - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000472 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, розлученого, який має малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має повну середню освіту, є військовослужбовцем за контрактом та обіймає посаду командира відділення взводу підвозу пального та мастильних матеріалів роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 у військовому званні сержант, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за ч.1 ст. 125 КК України до 180 годин громадських робіт, знятий з обліку 06.03.2019р. у зв`язку з відбуттям призначеного покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України;

за участю учасників судового провадження

прокурора: - ОСОБА_5

обвинуваченого: - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

31.03.2016р. ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2017 р. № 133 молодший сержант ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу вказаної частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира відділення взводу підвозу пального та мастильних матеріалів роти матеріального забезпечення зазначеної військової частини. Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвинуваченому достеменно було відомо і до часу не з`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Однак, 04.12.2017р. о 08:30год. ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст..ст. 9,11,14,16,37,40,216,221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст..ст. 2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.1, 3 ч.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 та перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконання обов`язків з військової служби, до 08:30год 11.03.2019р.

Обвинувачений у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акт, щиро розкаявся, однак від дачі пояснень відмовився на підставі ст.. 63 Конституції України.
Враховуючи те, що обвинувачений визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органами досудового розслідування за обставин, викладених в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, в апеляційному порядку.
Фактичні обставини злочину свідчать про те, що обвинувачений в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причини військовослужбовцем (крім строкової служби) вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, негативна характеристика за місцем проживання на нього відсутня, є учасником АТО.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання своєї вини, щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, дані про його особу, обставини вчинення злочину, незважаючи на ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, дають підстави для призначення йому покарання в межа санкцій статті, яка встановлює відповідальність за вчинення злочину, яке йому інкримінують, та свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.
На думку суду таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавленні волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого від відбуття призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Роз`яснити, що обвинувачений, захисник мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1