Ухвала

іменем України
07 серпня 2019 року
м. Київ
справа № 199/4542/18
провадження № 51-3356ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року щодо нього,
Короткий зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього виконання певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
За вказаним вироком ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році» (далі Закону № 1810-VIII).
Позовну заяву законного представника малолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 14 887,10 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 250 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 05 квітня 2019 року згаданий вирок залишив без змін.
Як установив суд, ОСОБА_4 05 жовтня 2016 року близько 16:43, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, рухаючись зі швидкістю приблизно 63 км/год. по вул. Каруни в м. Дніпрі, біля трамвайної зупинки «Луговська» виїхав на нерегульований пішохідний перехід і здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння. Вказані наслідки перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 1.3., 1.5., 2.3. б), 12.4., 12.9. б), 18.1. та 18.8. Правил дорожнього руху.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про зміну судових рішень у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди в бік її зменшення до 50 000 грн. Засуджений вважає, що розмір стягнутої на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 250 000 грн. не підтверджений належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також ставить його родину в скрутне матеріальне становище. На думку засудженого, висновки судів щодо розміру моральної шкоди не відповідають встановленим у справі обставинам.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 438 вказаного Кодексу Суд не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
У касаційній скарзі, за її змістом, засуджений по суті не погоджується з установленими судами обставинами кримінального провадження в частині визначення розміру моральної шкоди, однак зазначені доводи не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.
Усупереч доводам, викладеним у скарзі, заявлений законним представником малолітнього потерпілого цивільний позов у частині моральної шкоди суд вирішив із додержанням правил глави 9 КПК із урахуванням положень статей 23, 1167 ЦК. Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди 250 000 грн, який підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 . При цьому суд узяв до уваги характер та ступінь тяжкості завданих малолітньому потерпілому тілесних ушкоджень, обсяг страждань, яких він зазнав через фізичний біль, переживання, тривале лікування.

Крім того, доводи засудженого про неправильне визначення розміру відшкодування моральної шкоди місцевим судом були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином їх розглянув і з посиланням на матеріали кримінального провадження, зазначивши відповідні правові підстави, умотивовано залишив без задоволення апеляційну скаргу засудженого.
Щодо доводів засудженого про те, що судом першої інстанції при встановленні розміру відшкодування не було враховано його матеріальне становище, а також те, що виплата відшкодування поставить його родину в скрутне матеріальне становище, то вони були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано їх спростував зазначивши, що такі обставини не зменшують тих моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я та порушенням нормальних життєвих зв`язків, які зазнав малолітній потерпілий внаслідок заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень та тривалості лікування.

Всупереч твердженням у касаційній скарзі ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає положенням статей 370, 419 КПК.

У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 не міститься переконливих і достатніх аргументів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону при здійсненні судового провадження в судах першої та апеляційної інстанціях, в тому числі й щодо неправильного вирішення цивільного позову, а тому і не має необхідності в перевірці матеріалів справи.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3