Справа № 621/2677/19
Пр. № 1-кп/621/291/19
ВИРОК
Іменем України

24 жовтня 2019 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Зміїв кримінальне провадження, внесене 13.08.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000715, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Золочів Золочівського району Харківської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянка України, освіта середня спеціальна, не працює , не заміжня, дітей не має, раніше не судима, -

обвинуваченої за ч.1 ст.191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила злочин проти права власності суб`єкта, майно якого було ввірено ОСОБА_4 за таких обставин.

01.05.2018 між ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» та ФОН ОСОБА_5 укладено договір №425-0518 про надання послуг з надання персоналу, відповідно до якого ФОП ОСОБА_5 (виконавець) зобов`язується надати в розпорядження ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (замовник) власний персонал касирів/старших касирів для виконання касових операцій в пунктах надання фінансових послуг ТОВ «ПОСТ ФІНАНС». Пунктом 3.10 розділу 3 вказаного договору встановлено, що оскільки персонал (касири), що надаються виконавцем, буде виконувати касові операції з переданими йому цінностями замовника (клієнтів замовника), виконавець до направлення такого касира, повинен укласти з ним письмовий договір про повну матеріальну відповідальність. Пунктом 3.11 розділу 3 встановлено, що замовник має право вимагати від виконавця повного відшкодування шкоди, завданої з вини його персоналу (касирів) замовнику.

05.11.2018 відповідно до наказу ФОП ОСОБА_5 №20 ОСОБА_4 з 06.11.2018 прийнята на роботу на посаду касира пункту надання фінансових послуг 22113 філії ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (), яке розташоване за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, вул. Харківська (колишня Леніна), буд. 18.?

06.11.2018 між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність про те, що працівник, що займає посаду касира, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та була зобов`язана обережно поводитися з переданими їй на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями і вживати заходів щодо запобігання шкоди; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують безпеці ввірених йому матеріальних цінностей; суворо дотримуватися встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання.

Згідно з посадовою інструкцією касира пункту надання фінансових послуг філії ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» від 18.02.2019 до відповідальності ОСОБА_4 , серед іншого, входило: п. 4.1.13 касир відшкодовує збитки, завдані з його вини Товариству, у порядку та розмірі, встановленому законодавством України та внутрішніми нормативними документами Товариства; п.4.2 касир несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну Товариству внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків, в межах і порядку, передбачених законодавством України.

В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді касира пункту надання фінансових послуг №22113 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС», розташованого за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, вул. Харківська (колишня назва Леніна) буд. 18, будучи матеріально-відповідальною собою, якій ввірені грошові кошти, достовірно знаючи порядок здійснення касово-розрахункових операцій в підприємстві, переслідуючи ціль наживи та незаконного збагачення, шляхом привласнення чужого майна, в період часу з середини червня 2019 року по 10.08.2019 в робочий час, більш точного часу під час досудового розслідування встановити не представилось за можливе, перебуваючи на своєму робочому місці, маючи єдиний злочинний умисел, направлений на привласнення ввіреного їй майна, брала з каси грошові кошти, тим самим привласнюючи їх, та витрачала на власні потреби. Внаслідок зазначених дій ОСОБА_4 заволоділа грошовими коштами на загальну суму 52 682 грн. 48 коп., якими розпорядилась на власний розсуд.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 беззаперечно визнала себе винною у привласнені чужого майна, яке було її ввірене, надала пояснення про обставини скоєння таких дій, як вказано вище. Фактичних обставин справи не оспорювала та зазначила, що потерпілому грошові кошти поступово повертає, а саме, на теперішній час нею повернуто 14000 грн. Вона також зазначила, що розкаюється у скоєному, такі злочині дії були обумовлені фінансовими труднощами в її житті, готова понести покарання, адже заслужила.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутністю та призначити покарання на розсуд суду, що, враховуючи положення ст.325 КПК України та думку прокурора і обвинуваченої, не перешкоджає проведенню судового розгляду без потерпілого.

Правом проголошення вступних промов сторони не скористались.

Обвинувачена вважала недоцільним дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи та обставини скоєння кримінального правопорушення не оспорює.

Суд зазначає, що показання обвинуваченої, надані в судовому засіданні, є послідовними та логічними, а тому не викликають у суду сумніву в правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

За таких обставин, оскільки обвинувачена будь-яких клопотань щодо дослідження доказів або визнання їх недопустимими та неналежними не заявляла, суд,

переконавшись, що учасники судового провадження вірно розуміють зміст обставин провадження, сумніви в добровільності їх позицій відсутні, роз`яснивши учасникам, що вони будуть позбавлені права оскаржити такі обставини в апеляційному порядку,

відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, що характеризують її особу, проти чого учасники судового провадження прокурор та обвинувачена не заперечували.

З огляду на викладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження у межах ч.3 ст.349 КПК України, керуючись законом, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі; такі дії обвинуваченої суд кваліфікує за ч. 1 ст.191 КК України.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, в тому числі враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій, суд визнає щире каяття, актине сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченої, судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем фактичного проживання скарг на неї не надходило, неповнолітніх дітей не має, зі слів обвинуваченої проживає в цивільному шлюбі.

На підставі викладеного, беручи до уваги правову позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченій покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, враховуючи позицію потерпілого та щире каяття обвинуваченої, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді обмеження волі в межах санкцій ч.1 ст.191 КК України та на підставі ст.75 КК України звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном та покладенням відповідних обов`язків, визначених ч.1 ст.76 КК України.

На переконання суду призначення обвинуваченій саме такого покарання буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари останньої за вчинене, а й буде слугувати для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами.

На стадії досудового розслідування та судового розгляду справи запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено.

Речові докази та процесуальні витрати за даними обвинувального акту відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї на підставі ч.1 ст.76 КК України обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення встановленого КПК України строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1