Справа № 341/54/19
Провадження № 11-кп/4808/326/19
Категорія ч. 3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №000160 та №0000273 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який не працює, з середньо - спеціальною освітою, неодружений раніше судимий:

- 11.02.2004 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст.189 КК України на строк 4 роки позбавлення волі, ст.ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік;

- 29.06.2005 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України на строк 4 роки 2 місяця позбавлення волі;

- 09.10.2007 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України на строк 4 роки 3 місяці позбавлення волі; 31.01.2009 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 5 міс.24 дні;

- 30.12.2009 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України на строк 3 роки 6 місяців позбавлення волі. 18.04.2012 р. звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 11 міс.22 дні;

- 07.04.2017 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 69,70 КК України на строк 2 роки 3 місяці позбавлення вол, звільнений 16.05.2017 р. по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат за проведення експертиз.

участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині покарання через суворість, ухвалити новий вирок, яким призначити менш суворе покарання. Своє прохання обґрунтовує тим, що він повністю визнав свою вину у вчиненому, має на утриманні малолітню дитину, неодноразово приймав участь у бойових діях на сході України, внаслідок чого отримав поранення, контузію, та закриту черепно-мозкову травму та має хронічне захворювання гепатит.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно, таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно та поєднаному з проникненням у житло. Злочин вчинено за таких обставин:

28.05.2018 р. приблизно о 19 год. 25 хв. ОСОБА_7 проходячи по березі водоскидного каналу Бурштинської ТЕС в м. Бурштині Івано-Франківської області, побачив неподалік припаркований автомобіль марки "Део Ланос", реєстраційний № НОМЕР_1 , в якому у правій боковій дверці було опущене скло, а неподалік біля води, ОСОБА_11 із дружиною ОСОБА_12 , повернутих спиною до транспортного засобу. Проходячи повз даного автомобіля, обвинувачений побачив біля важеля перемикання передач належний потерпілому гаманець і, у нього виник умисел на вчинення крадіжки цього гаманця.

Непомітно для ОСОБА_11 . ОСОБА_7 підійшов до вищевказаного автомобіля і, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з салону даного транспортного засобу гаманець "Naijie" чорного кольору, вартістю 70 грн. із вмістом всередині грошових коштів в сумі 2 000 грн. та трьох банківських карточок "Приватбанк". Після цього обвинувачений втік з викраденим майном втік і, в подальшому розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, а викрадені гаманець та банківські карточки викинув в трубу огорожі дитячого садка №3 в м. Бурштині по вул. С. Стрільців, в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 2070 грн.

Окрім цього, 03.09.2018 р. приблизно о 16 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Бовшів Галицького району та проходячи по території дачного массиву АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_13 та на території якої знаходиться належний останній двоповерховий житловий дачний будинок, побачив на другому поверсі відчинене на провітрювання металопластикове вікно ванної кімнати і, у нього виник умисел на вчинення крадіки чужого майна. Підійшовши ближче до огорожі вказаної ділянки і, переконавшись, що поблизу нікого немає і за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю господарів будинку, виліз по металевому каркасу для винограду до розташованого на другому поверсі дачного будинку відчиненого вікна і, відкривши його, проник всередину даного приміщення, в якому на той час проживав чоловік ОСОБА_13 - ОСОБА_10 .

Перебуваючи всередині дачного будинку, обвинувачений почав шукати майно, яке б можна було викрасти і, при цьому у шафі спальної кімнати виявив металеву шкатулку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 18 000 грн. та 200 доларів США, що по курсу Національного банку України становило 5 648 грн. 22 коп., а також золота обручка 585 проби, вагою 2 г вартістю 2 191 грн. 96 коп., 3 зубні коронки із золота загальною вагою 2 г та загальною вартістю 2 191 грн. 96 коп., які належали ОСОБА_10 . Також, у цій шафі, ОСОБА_7 виявив мисливську гладкоствольну рушницю ІЖ-27Е, калібру 16 мм. вартістю 9 980 грн., шкіряний чохол до вказаної рушниці ІЖ-27Е вартістю 530 грн., шкіряний патронтаж до патронів калібру 16 мм вартістю 380 грн. та чотири набої до вищевказаної рушниці вартістю по 20 грн. кожен, які також належали ОСОБА_10 .

Грошові кошти та речі обвинувачений таємно викрав, після чого втік з місця вчинення кримінального правопорушення і, в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, в результаті чого заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 39 002 грн. 14 коп.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з вироку суду, розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за якими він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що призначене йому покарання є надто суворим.

Проте, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, та його особі.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

З вироку суду вбачається, що суддя при обрані виду та міри покарання врахував конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, форму вини, наслідки ставлення обвинуваченого до своїх дій, а також обставини, що впливають на покарання.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, та призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, відомості, що його характеризують, ставлення до вчиненого ним діяння, обставини, за яких злочин було вчинено, обставини, що пом`якшують покарання в силу ст. 66 КК України, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Зокрема, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини, сприяння у розкриті злочинів, відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого ОСОБА_11 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що при призначенні покарання, суд першої інстанції врахував й ті обставини, на які посилається ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, а саме те, що з січня по червень 2015 року він, як доброволець, перебував у зоні проведення АТО на території Донецької області у складі добровольчого батальйону ім. Джохара Дудаєва, що не ввійшов до складу Збройних сил України, де отримав порання та був нагороджений медаллю «За жертовність і любов до України» УПЦ Київського патріархату.

Крім того, судом першої інстанції було належним чином обґрунтована відмова у врахуванні обставини, що пом`якшує покарання - наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, зокрема тим, що відсутні належні документи, що підтверджують вказане посилання обвинуваченого.

Суд першої інстанції також врахував й те, що обвинувачений ОСОБА_7 не має статусу учасника АТО або учасника бойових дій, а також те, що він був неодноразово судимий за злочини проти власності і на шлях виправлення не став.

Була врахована й думку потерпілих, тобто відсутність претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру.

Залишаючи вирок суду першої інстанції без змін, колегія суддів враховує також й те, що обвинувачений на теперішній час підозрюється ще у одному злочині - крадіжці майна по іншому кримінальному провадженню №40000160, тобто за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку, що незважаючи на попередні судимості, обвинувачений продовжує вчиняти злочини, це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі.

Суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які посилався обвинувачений та визначив покарання в межах встановлених у санкції інкримінованих йому злочинів, що, на думку колегії суддів, є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого.

В той же час, відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті,за умови реального відбування покарання та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню,

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 року за ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2ст. 185, ч. 3 ст. 185КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5