ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/564/17 Номер провадження 11-кп/814/875/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.115 КК України О.Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000075 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Велика Багачка Полтавської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015), ОСОБА_10 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.03.2017 по 06.05.2019 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто зі ОСОБА_10 на користь:
- ОСОБА_12 23600 грн. матеріальної шкоди та 150 000 грн. моральної (немайнової) шкоди,
- ОСОБА_14 150 000 грн. моральної (немайнової) шкоди,
- ОСОБА_8 150 000 грн. моральної (немайнової) шкоди.
Стягнуто зі ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 351,84 грн.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

02.03.2017 в період часу з 21.00 год. по 22.00 год. ОСОБА_10 , у приміщенні власного гаража, розташованого по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо припускаючи настання наслідків у виді смерті, наніс ОСОБА_15 численні удари руками та ногами, дерев`яним столом, металевою каністрою та іншими предметами по різних частинах тіла, з яких не менше 25 в область голови, 5 по тулубу та 5 по кінцівкам, чим заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті.
Не погоджуючись з вироком суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_10 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 .
В поданій апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції .

У принесених доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_10 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції та закриття щодо нього кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

В уточненнях до апеляційної скарги виправдати.

Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що судом грубо порушено право на захист, а саме суд не допитував його в жодному судовому засіданні, тоді як його показання є ключовими по справі, так як він був єдиним свідком подій. В ході судового розгляду ні захисник, ні він особисто не змогли подати суду речові та письмові докази, які могли істотно вплинути на розгляд справи по суті, не допитано експерта ОСОБА_16 та спеціаліста ОСОБА_17 , які могли пояснити надані ними висновки. Також, не виконана ухвала суду про вилучення інформації з «Водафон Україна»
Вказує на те, що допитані в суді свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 чітко підтвердили факт нападу на нього в гаражі, що міг би підтвердити і він сам під час надання показань. Зазначає, що свідки характеризували ОСОБА_15 з негативної сторони, як конфліктну людину.
Стверджує, що 02.03.2017 ОСОБА_15 напав на нього, а він захищав своє життя від нападу останнього.
Прокурор в принесеній апеляційній скарзі, не оскаржуючи фактичні обставини провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 13 років позбавлення волі.
Вважає, що призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд не в повній мірі врахував тяжкість злочину, який є особливо тяжким, не відшкодував збитки потерпілим, навіть не вибачився перед ними. В ході судового розгляду поводив себе зухвало та зневажливо до учасників судового провадження.
Також прокурор зазначає про наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу з внесеними до неї доповненнями, прокурора на підтримку поданої ним апеляційної скарги та заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченого, представника потерпілого та потерпілу ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення поданої обвинуваченим апеляційної скарги, з приводу апеляційної скарги прокурора представник потерпілого прохав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 залишити без змін, потерпіла ж повністю підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Наведених вище вимог закону суд дотримався.
Як вбачається з апеляційної скарги та показань ОСОБА_10 , він свою винуватість у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_15 не визнає, при цьому не заперечує факту завдання потерпілому тілесних ушкоджень, однак стверджує, що він змушений був захищатися від протиправних дій ОСОБА_15 .

Проте такі твердження обвинуваченого є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_21 вбачається, що 02.03.2017 ОСОБА_10 здіснював ремонт автомобіля ОСОБА_15 . У вечірній час він, ОСОБА_10 та ОСОБА_15 перебували в приміщенні гаража на території домоволодіння ОСОБА_10 , спілкувалися та вживали спиртні напої. Потім ще одну пляшку горілки привіз таксист. Будь-якої конфліктної ситуації між ними не виникало. Приблизно о 21.30 до нього зателефонував ОСОБА_22 і він, разом з ним пішов додому, а о 22.00 годині вже був вдома.
Такі показання свідка підтверджують свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , який працює таксистом та 02.03.2017 привозив пляшку горілки за адресою проживання ОСОБА_10 , яку передав останньому. Також свідок ОСОБА_23 зазначив, що він заходив у гараж та бачив, що всі чоловіки були напідпитку.
Також свідок ОСОБА_21 зазначив, що коли він йшов додому ні сварки, ні бійки між обвинуваченим та потерпілим не було, ОСОБА_15 сидів на стільці засипав чи від втоми, чи від випитих спиртних напоїв.
Про відсутність конфліктів між ОСОБА_10 та ОСОБА_15 зазначає і свідок ОСОБА_24 , який допомагав заштовхувати автомобіль ОСОБА_15 в гараж ОСОБА_10 та був у гаражі приблизно до 19.00 год., де обвинувачений і потерпілий вживали спиртні напої.
Сам факт відсутності між ОСОБА_10 та ОСОБА_15 будь-яких суперечок свідчить те, що ОСОБА_15 звернувся до обвинуваченого за допомогою в ремонті свого автомобіля та останній погодився на це.
Не наводить переконливих підстав для конфлікту й сам обвинувачений, а його твердження про те, що він був вимушений захищатися від дій ОСОБА_15 є нелогічними та жодними доказами не підтверджуються.

Той факт, що обвинувачений умисно наніс ОСОБА_15 численні удари в різні частині тіла, більшість з яких була в голову, а також із застосуванням різних предметів, від яких настала смерть останнього, підтверджується даними протоколу огляду місця події, лікарським свідоцтвом про смерть, даними протоколів огляду трупу ОСОБА_15 та слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , в ході якого обвинувачений за участі захисника розповів про обставини сутички з потерпілим в гаражному приміщенні, послідовність та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , та зазначив предмети, якими наносив удари померлому. Тобто визнав факт заподіяння ОСОБА_15 тілесних ушкоджень.
Згідно з даними, що містяться у висновках судово-медичних експертиз № 52 від 19.04.2017, № 52-а від 27.04.2017 трупа ОСОБА_15 вбачається, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 виявлено наступні тілесні ушкодження: крововиливи у м`які тканини голови в скронево-потиличній ділянці зліва, скроневій ділянці справа, лобній ділянці зліва (в проекції рани надбрівної ділянки), лобної ділянки справа, (в проекції рани надбрівної ділянки) та у м`яку мозкову оболонку майже по всій конвекситальній поверхні лівої півкулі та на поверхні мозочку; переломи 5,6,7,8,9,10 ребер зліва по двох анатомічних лініях; крововиливи у м`які тканини грудної клітини, перелом лівого великого рога під`язикової кістки, перелом нижньої щелепи зліва між 2 та 3 зубами; рани, що розташовані на межі лобної, скроневої та тім`яної ділянок справа, в надбрівній ділянці зліва, на верхній повіці лівого ока; в ділянці підборіддя зліва; в надбрівній ділянці справа; на верхній повіці правого ока; в ділянці проекції гілки нижньої щелепи справа; на слизовій оболонці нижньої губи зліва (на фоні крововиливу), крововиливи на слизовій оболонці нижньої губи зліва (навколо рани; на слизовій оболонці нижньої губи справа; на слизовій оболонці верхньої губи зліва); синці, що розташовані: навколо правого ока; навколо лівого ока; на спинці та стінках носа; по всій зовнішній поверхні правої вушної раковини; на зовнішній поверхні лівої вушної раковини; на передньо-боковій поверхні шиї зліва, в середній третині; на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу; на задній поверхні лівого ліктевого суглобу (навколо саден); на передній поверхні грудної клітини зліва по середньо-ключичній лінії - передньо-підпахвової лініях, на рівні 5-10 ребер; садна, що розташовані в ділянці правого лобного бугра; в лобно-скроневій ділянці справа, в ділянці лівого лобного бугра; в лобно-тім`яній ділянці зліва; на правому крилі носа; в скуловій ділянці справа, з розповсюдженням на щоку, ділянку зовнішнього кута правого ока, 3 (три), що зливаються між собою; на лівій щоці, з розповсюдженням на скулову ділянку, 2 (два), що зливаються між собою; на нижній губі зліва; в ділянці козелка правої вушної раковини; на мочці правої вушної раковини; в ділянці кута нижньої щелепи справа; на боковій поверхні шиї справа у середній та нижній третині; в проекції тіла нижньої щелепи справа; на задній поверхні лівого ліктевого суглобу; на тилі лівої кисті, які є зажиттєвими, могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими, також могли бути удари ногами, взутими у взуття, по давності утворення можуть відповідати даті та обставинам, викладеним в описовій частині постанови та по ступеню тяжкості у своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесний ушкоджень, що спричинили смерть. Причиною смерті ОСОБА_15 стала тупа травма голови, що призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови та м`яку мозкову оболонку. При судово-токсилогічному дослідженню крові та сечі від трупа ОСОБА_15 виявлено етиловий спирт в концентрації :в крові -3,8 проміле, в сечі 4,1 проміле, що свідчить про те, що на момент смерті він знаходився в тяжкій ступені алкогольного сп`яніння. Смерть ОСОБА_15 могла настати 02.03.2017 близько 21.00-22.00 години через невеликий проміжок часу, після отримання тілесних ушкоджень, який може вимірюватися до однієї години. Враховуючи кількість та локалізацію, виявлених у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, ушкодження голови утворилися не менш, ніж від 25 точок прикладання сили; тулуба не менш ніж від 5; кінцівок -5. Між тілесними ушкодженнями, виявленими у ОСОБА_15 та його причиною смерті є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Враховуючи характер, кількість, анатомічну локалізацію, виявлених у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, вони не могли утворитися при його падінні з положення стоячи, як з прискоренням так і без нього. Тілесні ушкодження у вигляді саден, розташованих на тильній поверхні лівої кисті, могли утворитися при його самозахисті.
Враховуючи кількість, характер, локалізацію виявлених у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, експерт вважає, що надані під час слідчого експерименту показання ОСОБА_10 не суперечать об`єктивним судово-медичним даним про механізм нанесення тілесних ушкоджень і не несуть інформації про їх загальну кількість та локалізацію.
Не спростовує наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, встановлених експертом, і сам обвинувачений під час судового та апеляційного провадження.

При цьому доводи обвинуваченого, що він наніс тілесні ушкодження з метою самозахисту від протиправних дій ОСОБА_15 спростовуються відсутністю тілесних ушкоджень у обвинуваченого, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 71 від 06.03.2017 щодо ОСОБА_10 , відповідно до якого у нього було виявлено одне садно, що розташоване на передньо-вушній поверхні лівого променовоп`ясткового суглобу, яке могло утворитися від одноразової дії твердого тупого предмету, по давності може відповідати даті 02.03.2017 та по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Ушкоджень характерних для самооборони не виявлено. Окрім того, свідок ОСОБА_25 -фельдшер швидкої допомоги, що виїжджала на місце пригоди за викликом, зазначала, про відсутність видимих тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_10 , не заявляв про наявність таких і сам ОСОБА_26 .
Обвинувачений зазначає лише про те, що потерпілий першим на нього напав та намагався спричинити йому удар сокирою.
Проте з даними доводами погодитися неможливо, з огляду на стан сп`яніння ОСОБА_15 , у якого було виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові -3,8 проміле, в сечі 4,1 проміле, що свідчить про те, що на момент смерті потерпілий знаходився в тяжкій ступені алкогольного сп`яніння, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_21 , який зазначав, що коли він йшов додому, ОСОБА_15 сидів на стільці та засипав, можливо від вжитого алкоголю.
Те, що ОСОБА_15 перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння також зазначає обвинувачений, та стверджує, що потерпілий не міг себе контролювати та координувати свої рухи, при цьому вказав, що ОСОБА_15 лише намагався здійснити удар та він без складнощів уникав їх, що пояснює відсутність у нього тілесних ушкоджень.
Твердження обвинуваченого, що свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 можуть підтвердити, що ОСОБА_15 здійснив напад на нього та він захищався, є безпідставними, оскільки ці свідки не були очевидцями події, прибули на місце значно пізніше, а про те, що, нібито, ОСОБА_10 спричинив смерть, оскільки захищався від потерпілого, знають зі слів обвинуваченого.
Версія обвинуваченого, що бійка відбулася через димову шашку, яку з машини дістав ОСОБА_15 , не знайшла об`єктивного підтвердження в матеріалах кримінального провадження та озвучена була обвинуваченим лише під час апеляційного розгляду.
Тобто, суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку, констатував, що за встановлених фактичних обставин, наявні докази доводять в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме умисного вбивства.

З позицією місцевого суду погоджується і апеляційна інстанція.

Суд навів переконливі аргументи на обґрунтування такого висновку, тому суд апеляційної інстанції визнає його правильним. Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що його дії охоплюються складом злочину відповідальність за який передбачена ст.118 КК - умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, є такими що не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони даний злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно із ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.
У разі коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

З матеріалів провадження убачається, що висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, доведено об`єктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, досліджені в судовому засіданні, є належними та допустимими.

Зокрема, суд першої інстанції дослідив показання самого обвинуваченого ОСОБА_10 , який хоча і не визнав своєї вини в умисному вбивстві, зазначаючи, що він захищався від нападу, однак, він не заперечив того, що завдав ОСОБА_15 удари, у тому числі в область життєво-важливого органу - голови, в результаті якого настала смерть потерпілого.
Відповідно до висновків висновках судово-медичних експертиз № 52 від 19.04.2017, № 52-а від 27.04.2017 у ОСОБА_15 виявлено тілесні ушкоджень, ушкодження голови, які утворилися не менш, ніж від 25 точок прикладання сили; тулуба не менш ніж від 5; кінцівок -5., а причиною смерті ОСОБА_15 стала тупа травма голови, що призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови та м`яку мозкову оболонку. Всупереч тверджень обвинуваченого, який в ході апеляційного розгляду зазначив, що виявлені в потерпілого тілесні ушкодження виникли в тому числі і внаслідок його падіння останнього на піч "буржуйку", експертом виключена можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень при його падінні з положення стоячи, як з прискоренням, так і без нього.
Показання ОСОБА_10 про те, що всі виявлені у потерпілого тілесні ушкодження були спричинені не протягом однієї, а протягом двох бійок між ними, окрім показань обвинуваченого, не підтверджуються матеріалами провадження та не спростовують винуватість ОСОБА_10 у спричиненні ОСОБА_15 смерті. Більше того, навіть виходячи з показань самого обвинуваченого, ОСОБА_10 вказує, що після першої сутичку з потерпілим, під час якої він наносив удари ОСОБА_15 , через короткий проміжок їхня бійка продовжилася з тих же підстав, а тому фактично є продовженням розпочатої, у зв`язку з чим дії ОСОБА_10 щодо заподіяння усіх тілесних ушкоджень відносяться до однієї події та підпадають під склад одного злочину.
Доказами у справі, які досліджені та оцінені судом у своїй сукупності повністю спростовано доводи ОСОБА_10 про його самозахист від протиправних дій ОСОБА_15 .
Твердження обвинуваченого про наявність у нього тілесних ушкоджень від не менш як 8 точок прикладання сили, висновком судово-медичної експертизи № 71 від 06.03.2017 не підтверджується.
Таким чином, суд, урахував конкретні обставини справи, обґрунтовано встановив відсутність наявності акту суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_15 й відсутність необхідності захисту у ОСОБА_10 . У поведінці останнього було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), про що свідчать дії ОСОБА_10 , зокрема удари з достатньою силою, із застосуванням різних предметів, спрямованість ударів у місце життєво важливого органу потерпілого, голову, кількість ударів, які свідчать не про зупинення дій потерпілого, а про свідоме та цілеспрямоване заподіяння смерті, наслідки його діяння у виді смерті потерпілого та причинний зв`язок між діями та наслідком. Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, натомість доведена винуватість ОСОБА_10 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_15 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 115 КК України.

Не знайшли підтвердження і доводи обвинуваченого про те, що він не був допитаний судом першої інстанції, оскільки судом надано право Следському надати показання, що підтверджується журналом судового засідання від 14.12.2018, при цьому обвинувачений надавши суду показання у вільній розповіді, відмовився відповідати на поставлені йому запитання, що є його правом.
Посилання ОСОБА_10 у апеляційній скарзі, який мав захисника під час досудового розслідування та судового розгляду, про застосування щодо нього під час досудового розслідування тиску, є безпідставними та такими, що не підтверджуються матеріалами провадження, зокрема даними висновку психологічної експертизи № 64 від 09.06.2017, відповідно до якого під час допиту 03.03.2017 та проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису, суттєвих ознак здійснення на ОСОБА_10 психологічного впливу з боку осіб, які приймали участь у проведення слідчих дій, не виявлено. Одночасно експертом було зазначено, що під час проведення слідчого експерименту 06.03.2017 за участю ОСОБА_10 у його поведінці констатуються психологічні особливості, що властиві для самостійної реконструкції подій.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість, у зв`язку з чим клопотання обвинуваченого про визнання окремих доказів недопустимими не підлягає задоволенню.
Також слід зазначити, що, всупереч тверджень сторони захисту, висновки проведених в рамках кримінального провадження експертиз в повній мірі відповідають вимогам до змісту висновку експертизи, викладених в Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, є чіткими та зрозумілими, не містять розбіжностей, які впливали б на прийняття рішення, та додаткового роз`яснення, про що наголошувала сторона захисту, не потребують. Відповідно, клопотання про допит експертів, які їх проводили, є безпідставним.
Також у своїй апеляційній скарзі обвинувачений не наводить підстав, передбачених ст. 415 КПК України, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на вказане колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого, як першочергова, так і з урахуванням внесених уточнень та доповнень є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Не підлягає до задоволення подана і прокурором апеляційна скарга.

Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог закону, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким; особу обвинуваченого, який відповідно до положень ст.89 КК України вважається таким, що не має судимостей, посередню характеристику, відсутність обставин, якб пом`якшували чи обтяжували покарання, конкретні обставини справи.
Таким чином, призначене ОСОБА_10 покарання в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Враховуючи, що ОСОБА_10 вчинив злочини у період до 20 червня 2017 року, під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII, відповідно до правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі №663/537/17. Судом першої інстанції при постановленні вироку зараховано ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з часу його затримання та по день постановлення вироку 06.05.2019 року. Оскільки попереднє ув`язнення в розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили, тому підлягає зарахуванню ОСОБА_10 , відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України і час перебування його під вартою з 07.05.2019 р. до ухвалення рішення апеляційною інстанцією.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2019 року щодо ОСОБА_10 без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_10 в строк покарання період попереднього ув`язнення з 07.05.2019 по 20.11.2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4