ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/183/19Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 708/101/19 Категорія: ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого захисника потерпілого представника потерпілогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження №0000305 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 28 березня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді ста годин громадських робіт.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту виконання вироку.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь:
- ОСОБА_9 матеріальні збитки в сумі 833,96 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.;
- держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 1144 грн.
Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Чигиринського районного суду Черкаської області від 28 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 4 серпня 2018 року о 10 год. 30 хв., перебуваючи на території присадибної земельної ділянки, що біля дачного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , маючи умисел на крадіжку майна, таємно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів незаконно заволодів газовим балоном вартістю 266,67 грн., після чого, збираючись залишити місце вчинення злочину з викраденим, був затриманий сусідом потерпілого ОСОБА_11 , і злякавшись, залишив викрадений балон в рослинах кукурудзи на території присадибної земельної ділянки ОСОБА_9 , у зв`язку з чим свій злочинний намір не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, при цьому не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, і зник з місця вчинення злочину.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувачення за ч.3 ст.15 , ч.3 ст.185 КК України, яке пред`являлось ОСОБА_7 , не знайшло свого підтвердження і кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України, незакінчений замах на таємне викрадення майна (крадіжка).
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, і задовольнити його цивільний позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що в результаті безпідставної перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України на ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України, місцевим судом лише частково задоволено цивільний позов. Вважає, що ОСОБА_7 проник до кухні, шляхом зірвання замка вхідних дверей, та своїми діями завдав йому матеріальних збитків на суму 3398 грн., і моральна шкода повинна бути значно більшою, ніж та, яка визначена місцевим судом, оскільки він до цього часу відчуває душевні страждання, не відновив попередній стан спокою та нормальний ритм життя.

Заслухавши доповідь судді, думку потерпілого ОСОБА_9 та його представника захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; думки прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілого , просили вирок районного суду залишити без змін;переглянувши вирок районного суду відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15, ч.1 ст.185 КК Українисудом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Доводи потерпілого ОСОБА_9 про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вважає, що ОСОБА_7 вчинив незакінчений замах на викрадення його майна на суму 3398 грн., поєднаний з проникненням до кухні , при цьому зірвав замок з вхідних дверей, є безпідставним з огляду на наступне.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів наданих стороною обвинувачення прийшов до висновку, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт проникнення обвинуваченого ОСОБА_7 до приміщення літньої кухні з метою крадіжки чужого майна, тому дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції були перекваліфіковані з ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України.

Судом першої інстанції були допитані потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які підтвердили факт крадіжки, однак безпосередніми очевидцями її вчинення не були. Кожен з них пояснював про деталі обстановки на території подвір`я домоволодіння ОСОБА_9 , про відчинені двері літньої кухні, сараю, курника, зірвані замки, при цьому показань про те, що безпосередньо бачили як обвинувачений ОСОБА_7 проникав до літньої кухні чи інших приміщень та вчиняв крадіжку не надавали.

Свідок ОСОБА_11 , в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що ОСОБА_7 він побачив лише на городі з газовим балоном, який сказав йому залишити та йти звідти. Даних проте, що він бачив ОСОБА_7 на території будинковолодіння ОСОБА_9 , або бачив, що він виходив з подвір`я не повідомляв.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні, в суді першої інстанції пояснював, що газовий балон він знайшов в кукурудзі, на городі, факт проникнення до будь-яких надвірних споруд на території будинковолодіння ОСОБА_16 заперечував.

Також, судом першої інстанції буди досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції оцінивши докази в їх сукупності, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку, з врахуванням презумпції невинуватості, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що обвинувачений з метою вчинення крадіжки майна потерпілого проник до приміщення літньої кухні потерпілого, таких доказів не встановлено і під час розгляду даного кримінального провадження, а тому з врахуванням положень ч. 3 ст. 337 КПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України , як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна.

Посилання потерпілого ОСОБА_9 на те, що свідок ОСОБА_11 бачив як обвинувачений ОСОБА_7 виходив з двору його господарства з газовим балоном на плечах, що на його думку є підставою вважати, що саме ОСОБА_7 проник до кухні звідки викрав частину його майна, є необгрунтованими.

Так, зі звукозапису судового засідання вбачається, що свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснював, що побачив ОСОБА_7 в кукурудзі, яка росла біля хвіртки, що веде з двору на город, однак він не бачив, щоб останній виходив з цієї хвіртки. Він припустив, що ОСОБА_7 можливо й виходив з неї, однак цього не бачив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичної оцінки показань свідка ОСОБА_11 в цій частині, оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України на ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як того просить потерпілий ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, в ході апеляційного розгляду не встановлено та потерпілим не наведено.

Доводи потерпілого ОСОБА_9 про необхідність задоволення заявленого ним цивільного позову в повному обсязі є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до ст. 129 КПК України та п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989р. № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (зі змінами) в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши при цьому належну оцінку зазначеним обставинам.

Відповідно до положень ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вказані вимоги судом першої інстанції дотримані в повному обсязі, а тому, виходячи із засад розумності і справедливості, характеру та обсягу душевних страждань потерпілого, які він зазнав внаслідок кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальної шкоди в сумі 833,96 грн., та моральної шкоди у розмірі 2000 гривень є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а посилання апелянта на незаконність вироку місцевого суду в частині вирішення цивільного позову, є безпідставними.
Доводи потерпілого ОСОБА_7 про необхідність стягнення на його користь витрат за проведення товарознавчої експертизи є необгрунтованими, оскільки суд першої інстанції, відповідно до ст. 337 КПК України, проводить судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

З обвинувального акт вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення у потерпілогоОСОБА_9 лише газового балону, вартістю 266,67 грн., але яке було поєднане на думку обвинувачення з проникненням у приміщення, замах на викрадення іншого майна на суму 3398 грн. про яке зазначає потерпілий ОСОБА_9 у цивільному позові, органом досудового розслідування ОСОБА_7 не інкримінувалось. А суд першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України розглядає кримінальне провадження лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

З огляду на те, що колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , призначене судом першої інстанції останньому покарання у виді 100 годин громадських робіт, відповідає вимогами ст.ст. 50,65 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, та попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 420 КПК України, для його скасування та постановлення нового вироку, як того просить потерпілий ОСОБА_9 в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 28 березня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: