ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1787/19 Доповідач ОСОБА_1
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
цивільного позивача - ОСОБА_7 ,

представника цивільного позивача

- ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника цивільного позивача ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2019 про відмову у задоволенні клопотання цивільного позивача ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002835 від 19.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, -

в с т а н о в и л а:

18.09.2019 цивільний позивач ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 по кримінальному провадженню № 0002835 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України.
Вимогу клопотання обґрунтовує тим, що 19.07.2019 до ЄРДР за № 0002835 внесено відомості за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, розпочате за його заявою, в якій повідомив, що ОСОБА_9 шляхом обману та зловживання довірою заволодів майном, чим спричинив матеріальну шкоду в особливо великих розмірах. ОСОБА_9 , зловживаючи його довірою, оскільки вони товаришували біля 25 років, шляхом обману умовив надати на ім`я його дружини ОСОБА_10 довіреність щодо оформлення спадкового майна, яке залишилось після смерті матері ОСОБА_11 з правом подальшого продажу квартири АДРЕСА_1 . В подальшому, на початку липня йому зателефонував ОСОБА_9 , який повідомив, що придбавав квартиру за 20 000 доларів США. Разом із тим ніяких коштів від ОСОБА_9 він не отримував, після цього останній на його дзвінки не відповідав. З державного реєстру нерухомого майна стало відомо, що право власності на квартиру зареєстроване за ОСОБА_9 03.07.2019 року на підставі договору купівлі продажу, в якому стороною продавця виступала за довіреністю дружина покупця ОСОБА_10 . Після нотаріального посвідчення довіреності від нього на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_9 попросив віддати всі правовстановлюючі документи на спадкове майно, а також паспорт громадянина України та картку фізичної особи платника податків, мотивуючи тим, що вказані документи будуть необхідні при виконанні доручення щодо оформлення спадщини Він, довіряючи ОСОБА_9 , надав останньому всі документи. Враховуючи подальші шахрайські дії подружжя ОСОБА_12 щодо заволодіння його квартирою, стало зрозумілим, що відібрання вище перелічених документів позбавляло його здійснити дії щодо вчасної відміни довіреності, з метою недопущення реалізації злочинних дій вказаних осіб. Ним подано цивільний позов по зазначеному кримінальному провадженню про відшкодування матеріальних збитків в сумі 1 880 000 грн та моральної шкоди 500000 грн. Постановою слідчого від 30.08.2019 року його визнано цивільним позивачем по кримінальному провадженню. Постановою старшого слідчого Шевченківського ВП ГУНП від 19.07.2019 квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом по даному провадженню, оскільки є об`єктом посягання, а тому у відповідності до частини 10 статті 170 КПК України у даному випадку добросовісного набувача не впливає на вирішення питання щодо накладення арешту. Спірна квартира є майном, одержаним внаслідок злочину, ОСОБА_9 набув право власності на неї безоплатно шляхом вчинення шахрайських дій. Накладення арешту на вказану квартиру є метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у випадку задоволення поданого цивільного позову.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2019 у задоволенні клопотання цивільного позивача ОСОБА_7 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0002835 від 19.07.2019 за частиною 4 статті 190 КК України відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник цивільного позивача ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2019, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання цивільного позивача ОСОБА_7 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 по кримінальному провадженню № 0002835 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя не дотримався вимог КПК України при розгляді клопотання цивільного позивача про арешт майна, допустив порушення норм процесуального та матеріального права і неповноту судового розгляду, в результаті чого постановив незаконну ухвалу.
Предметом розслідування у кримінальному провадженні є шахрайські дії ОСОБА_10 , яка усвідомлюючи, що грошові кошти за квартиру АДРЕСА_1 перед вчиненням 03.07.2019 договору купівлі-продажу квартири з її чоловіком, якому у власність відійшло це майно, не передавались, як і не передавались самому ОСОБА_7 , а також у подальшому не планувалась передача таких коштів. Тобто, шахрайськими діями майно перейшло у власність ОСОБА_9 безоплатно. Більш того, за поясненнями потерпілого, у нього навмисно було відібрано паспорт громадянина України, що свідчить про планування злочину, з метою його доведення до кінця, щоб ОСОБА_7 не міг терміново та безперешкодно скасувати довіреність, видану ним на ім`я ОСОБА_10 .
Отже, квартира АДРЕСА_1 речовим доказом по даному кримінальному провадженню, а тому у відповідності до частини 10 статті 170 КПК України, у даному випадку добросовісність набувача не впливає на вирішення питання щодо накладення арешту. Більш того, ОСОБА_9 не може вважатись добросовісним набувачем, оскільки він є безпосереднім учасником даного кримінального діяння.
Клопотання ОСОБА_7 про накладення арешту на квартиру обґрунтоване новими обставинами, оскільки він був визнаний цивільним позивачем по даному кримінальному провадженню, так як ним подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на його користь матеріальних збитків в сумі 1 880 000 грн та моральну шкоду 500 000 грн солідарно.
Більш того, до клопотання про накладення арешту на квартиру ОСОБА_7 додано постанову про визнання зазначеного майна речовим доказом.
Наведені обставини слідчим суддею проігноровані, як і наявні визначені КПК України підстави для накладення арешту.
Крім того, адвокат зазначав, на що наданий час зазначена квартира перебуває в оголошенні на продаж за ціною 56 000 доларів США, що свідчить про продовження родиною ОСОБА_12 доведення злочинних замислів до кінця з метою отримання коштів.
Заслухавши доповідь судді, цивільного позивача ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив накласти арешт на квартиру, як на речовий доказ у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про накладення арешту, слідчий суддя дійшов висновку про те, що дане питання було розглянуте по суті з постановленням ухвали, що залишена без змін апеляційною інстанцією, відсутність нових обставин, на які посилається цивільний позивач, а також те, що судові матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотання обставин та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
З такими висновками слідчого судді суд апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.
У відповідності до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, у провадженні Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0002835 від 19.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України.
Постановою старшого слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 від 19.07.2019 визнано кватиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 речовим доказом по кримінальному провадженню.
Крім цього, 22.08.2019 потерпілим ОСОБА_7 до старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 подано цивільний позов в порядку статті 128 КПК України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданих внаслідок скоєння злочину.
Постановою старшого слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 від 30.08.2019 ОСОБА_7 визнано цивільним позивачем по кримінальному провадженню № 0002835, внесеному до ЄРДР від 19.07.2019 за частиною 4 статті 190 КК України.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, чинним КПК України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Крім того, слід зазначити, що арешт на майно може бути накладено з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 03.07.2019 між ОСОБА_7 , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_14 , приватним нотаріусом ХМНО, 27.05.2019 за реєстровим № 1133, діє ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 уклали договір про продаж спірної квартири за 520 000 грн.
Підстави набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_9 , а також щодо можливого заволодіння квартирою шахрайським шляхом розглядається Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002835 за частиною 4 статті 190 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що існують усі підстави для накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Висновок слідчого судді про те, що розгляд даного питання вже був предметом розгляду як судом першої, так і апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає наявним у матеріалах справи доказам, а саме те, що спірна квартира визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, а також те, що потерпілим пред`явлено цивільний позов та він постановою слідчого визнаний цивільним позивачем.
Враховуючи те, що клопотання цивільного позивача ОСОБА_7 відповідає вимогам статті 171 КПК України, цивільним позивачем доведено необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 з метою досягнення дієвості кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2019 скасувати і постановити нову, якою клопотання цивільного позивача ОСОБА_7 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0002835 від 19.07.2019 за частиною 4 статті 190 КК України задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження будь-яким особам.
Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: