У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000064.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
представник третьої особи,
щодо майна якої вирішується
питання про арешт ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_8 задоволено, накладено арешт на вилучене в ході проведеного 01.11.2018 р. обшуку у торгівельному металевому кіоску білого кольору з встановленою металопластиковою торгівельною вітриною білого кольору, розміщеному в центральному ряді торгівельного павільйону, по ліву сторону в напрямку руху до вул. Чкалова, на території ринку «Юліана» за адресою: м. Миколаїв, вул. 3 Слобідська, буд. 54-Б, майно, а саме: тютюнові вироби відповідних марок, відповідної кількості в пачках, чорнові записи, грошові кошти.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою.
Стверджує, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не містить правової підстави для арешту майна, яка має відповідати вимогам закону, обґрунтування підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, а ні в клопотанні, а ні в ухвалі слідчого судді не наведено обґрунтувань, що вилучене майно є предметами злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, досудовим розслідуванням не встановлено факту незаконного виготовлення підакцизних товарів та незаконного виготовлення, зберігання марок акцизного податку під час обушків марки акцизного податку не виявлялись та не вилучались.
Викладені слідчим у клопотанні обставини, які слідчим суддею покладені в основу рішення, є надуманими і не підтверджуються жодним доказом.
Вказує на те, що слідчий суддя не звернув увагу на недотримання на стадії досудового розслідування, передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку проведення обшуку, а саме те, що ухвалою слідчого судді від 30.10.2018 р. дозвіл на проведення обшуку наданий старшому слідчому з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_8 , але обшук проведено іншою особою старшим оперуповноваженим з ОВС відділу ВКП ОУ ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_9 без участі слідчого ОСОБА_8 .
Кримінальне провадження порушено за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 199 КК України, причетним до їх вчинення вважали ОСОБА_10 , але йому не повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, а отже арештоване майно перебувало у особи, яка не мала статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні законні підстави для накладення арешту.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

СУ ФР ГУ ДФС у Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, за фактом виготовлення, зберігання, придбання, перевезення, пересилання з метою використання при продажі товарів, а також збуту незаконно виготовлених, одержаних чи підроблених марок акцизного податку, а також незаконного транспортування з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення вищевказаної злочинної діяльності причетний ОСОБА_10 , який налагоджує постачання оптових партій незаконно виготовлених тютюнових виробів на території м. Миколаєва. Дані вироби останній реалізовує у роздріб через мережу підконтрольних йому торгівельних кіосків, які розміщені на території м. Миколаєва.
В ході ведення оперативно-розшукової справи встановлено, що ОСОБА_10 постійно збільшує обсяги реалізації незаконно виготовлених тютюнових виробів та кількість вищевказаних кіосків, у зв`язку з чим придбає незаконно виготовлені тютюнові вироби іноземного виробництва без марок акцизного податку України та тютюнові вироби іноземного виробництва, які обклеєні марками акцизного податку України з ознаками підробки. Транспортування незаконно виготовленої продукції здійснюється службою вантажних перевезень ВАТ «Гюнсел Груп» на відділення міста Миколаєва за адресами: м. Миколаїв, вул. Троїцька, буд. 252/5 або м. Миколаїв, пр. Богоявленський, буд. 25/2.
Після отримання незаконно виготовлених тютюнових виробів на одному з вищевказаних відділень служби вантажних перевезень, вказана продукція транспортується до місць зберігання з метою подальшого збуту, а саме: м. Миколаїв, вул. Привільна, буд. 87-А, авто гаражний кооператив «Ракета», блок № НОМЕР_1 , гаражний бокс № НОМЕР_2 та АДРЕСА_1 . За вказаними адресами здійснюється збір замовлень, які формують реалізатори в підконтрольних ОСОБА_10 кіосках, після чого дані замовлення транспортуються до місць збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів.
Відповідно інформації, отриманої від ОУ ГУ ДФС у Миколаївській області, в ході виконання доручення встановлено, що ОСОБА_10 завозить незаконно виготовлені підакцизні товари (тютюнові вироби) в торгівельний кіоск, який розміщений в центральному ряді торгівельного павільйону, по ліву сторону в напрямку руху до вул. Чкалова, на території ринку «Юліана» за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому у вказаному торгівельному кіоску здійснюється незаконна реалізація незаконно виготовлених тютюнових виробів.
01.11.2018 р. на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва проведено обшук у вищевказаному кіоску, в ході якого виявлено та вилучено тютюнові вироби з марками та без марок акцизного податку України, які є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, чорнові записи, які зберегли на собі його сліди, та грошові кошти, які отримані від реалізації незаконно виготовлених тютюнових виробів. Накладення арешту на них необхідно з метою їх збереження як речових доказів.
Слідчий звернувся до слідчого судді, з погодженим із прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 , клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході проведеного 01.11.2018 р. обшуку у торгівельному металевому кіоску білого кольору з встановленою металопластиковою торгівельною вітриною білого кольору, розміщеному в центральному ряді торгівельного павільйону, по ліву сторону в напрямку руху до вул. Чкалова, на території ринку «Юліана» за адресою: м. Миколаїв, вул. 3 Слобідська, буд. 54-Б, майно, а саме: тютюнові вироби відповідних марок, відповідної кількості в пачках, чорнові записи, грошові кошти.
Слідчий суддя, врахувавши вимоги ч. ч. 1-3 ст. 170 КПК України, ст. 98 КК України, дійшов висновку, що слідчим у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на вказане майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, та вважав, що наявні достатні підстави для накладення арешту на вказане вилучене майно.

Заслухавши доповідь судді, представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши надані матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала слідчим суддею постановлена 12.11.2018 р. без виклику осіб, інтересів яких вона стосується, а саме ОСОБА_5 власника майна та ОСОБА_10 особа, у якої незаконно вилучено майно, як стверджує апелянт, про накладення арешту на майно він дізнався 21.04.2019 р., при цьому матеріали судового провадження не містять даних на підтвердження того, що копія ухвали слідчого судді направлялась або вручалась ОСОБА_5 .

За таких обставин, з урахуванням даних про дату подання апеляційної скарги 24.04.2019 р., апеляційний суд вважає, що у даному випадку строк на апеляційне оскарження ОСОБА_5 не пропущений і апеляційна скарга подана в межах строку апеляційного оскарження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.
Однією з правових підстав накладення арешту на майно, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, є збереження речових доказів.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до ЄРДР за № 0000064 внесені відомості за фактом виготовлення, зберігання, придбання, перевезення, пересилання з метою використання при продажі товарів, а також збуту незаконно виготовлених, одержаних чи підроблених марок акцизного податку, а також незаконного транспортування з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів, тобто за правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України.
01.11.2018 р. під час проведення, на підставі ухвали слідчого судді, обшуку у торгівельному металевому кіоску білого кольору з встановленою металопластиковою торгівельною вітриною білого кольору, розміщеному в центральному ряді торгівельного павільйону, по ліву сторону в напрямку руху до вул. Чкалова, на території ринку «Юліана» за адресою: м. Миколаїв, вул. 3 Слобідська, буд. 54-Б, виявлено та вилучено тютюнові вироби відповідних марок, відповідної кількості в пачках, чорнові записи, грошові кошти.
02.11.2018 р. постановою слідчого зазначене майно визнано речовим доказом.
Оскільки встановлені на даний час досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження містять об`єктивні дані, які вказують на те, що виявлене та вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, на думку апеляційного суду, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно.

Посилаючись на ухвалу Верховного Суду, апелянт вважає, що обшук проведено з порушенням діючих норм КПК України, протокол його проведення не має доказового значення, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно. Проте, такі доводи позбавлені підстав, оскільки в даному провадженні мають розглядатися питання щодо підстав і мети арешту майна, і оцінка обставин проведеного обшуку перебуває за межами предмету розгляду. А питання законності процедури проведення обшуків вирішується судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження.

Твердження апелянта про те, що жодній особі не повідомлено про підозру, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що має місце у даному випадку.

Слід зауважити, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000064, без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________________ ___________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3