Дата документу 15.08.2019 Справа № 319/827/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №319/827/18 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1483/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сорокине (Краснодон) Луганської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про судимості відсутні,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437, ч.1 ст. 438 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільянська установа виконання покарань (№11),

ВСТАНОВИЛА:

захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 (шістдесят) днів до 20 вересня 2019 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, інший більш м`який запобіжний захід, в тому числі внесення застави, не зможе запобігти вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновок суду першої інстанції про неможливість оскарження даної ухвали в апеляційному порядку суперечить рішенню Конституційного Суду України, яке є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Також зазначив, що на теперішній час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , зникли, а нових не встановлено. Так, стороною обвинувачення було проведено ряд процесуальних та слідчих дій, внаслідок яких зібрані докази, які є обґрунтуванням обвинувального акту, були зібрані всі речові докази та допитані потерпілі та свідки. На час розгляду обвинувального акту у сторони обвинувачення відсутні будь-які докази незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження.

Докази, які підтверджують вину ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих йому правопорушень, відсутні.
Також захисником зазначено про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, наявність в нього захворювання, відсутність можливості проведення належного лікування у зв`язку з відсутністю лікаря-ендокринолога та медичного обладнання в установі виконання покарань.

Згідно з ухвалою суду, ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який спливає 27 липня 2019 року.
23 липня 2019 року у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою строком на 60 днів, при цьому зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що були встановлені під час обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшились та продовжують існувати. На думку прокурора, обрання альтернативних запобіжних заходів в цьому випадку не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора мотивоване тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були встановлені під час обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшились та продовжують існувати, та інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою, обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, доводи його захисника, прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.437, ч.1 ст.438 КК України, які є особливо тяжкими.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, оскільки обвинувачений підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, за які призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років. Крім того, ОСОБА_6 тривалий час здійснював діяльність, зокрема підприємницьку, у м. Сорокине (Краснодон) Луганської області, зареєстрований та тривалий час проживав на території Луганської області, що свідчить про наявність в нього соціальних зв`язків в зазначеному регіоні, тобто на території, яка не контролюється органами влади України. Дружина обвинуваченого не проживає у м.Києві, є громадянкою Російської Федерації, де обвинувачений також має міцні соціальні та економічні зв`язки; вплив на потерпілих, свідків, які на теперішній час не допитані.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Твердження сторони захисту про безпідставність висунутого обвинувачення мають ретельно перевірятися судом у встановленому законом порядку та оцінюватись у сукупності з іншими доказами.
З огляду на зазначене, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника - адвоката ОСОБА_8 , в т.ч. про те, що судом першої інстанції вказано, що оскаржувана ухвала не підлягає оскарженню, про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, як вбачається з медичної довідки Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області № 1/723-19 від 22 липня 2019 року, ОСОБА_6 утримуватись в умовах ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11) може.

Більш того, з врахуванням доводів сторони захисту, оскаржуваною ухвалою суд зобов`язав Філію ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати проведення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах стаціонару і надати необхідне медичне лікування відповідно до рекомендацій лікаря, а на адресу суду надати висновок медичного обстеження та інформацію про проведене лікування. З метою проведення медичного обстеження судом надано дозвіл на вивіз обвинуваченого із Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (№11) до дев`ятої міської лікарні м.Запоріжжя.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Отже, підстав для задоволення вищевказаної апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 (шістдесят) днів до 20 вересня 2019 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4