Справа № 461/4130/18
Провадження № 1-кп/461/133/19
УХВАЛА

11.06.2019 року. м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

в провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимими як доказів матеріалів кримінального провадження, а саме:

?витягу з ЄРДР про кримінальне провадження №0000598 від 19.07.2017 року, покликаючись на те, що витяг з ЄРДР є сформований слідчим ОСОБА_6 при внесенні ним до ЄРДР відомостей про кримінальне провадження на підставі інформації, отриманої лише з рапорту і супровідного про результати проведених оперативно-розшукових заходів, однак без підтвердження такої інформації відповідними матеріалами, і при відсутності заведеної оперативно-розшукової справи. Просить визнати очевидно недопустимим доказ і не досліджувати його.

?рапорту слідчого ОСОБА_7 від 08.02.2018 року та заяви ОСОБА_8 від 08.02.2018 року, покликаючись на розбіжність між заявою від 08.02.2018 року та рапортом від 08.02.2018 року.

?інформації про вартість послуг за виготовлення паспортів та довідки про перебування на робочому місці;

?повідомлення СБУ від 08.02.2018 року, з огляду на те що, негласні розшукові дії в кримінальному провадженні №0000598 від 19.07.2017 року були здійснені без доручення слідчого або прокурора.

?протоколів огляду та ідентифікації грошових коштів від 08.02.2018 року та від 13.02.2018 року покликаючись на відсутність понятих, заявника та оперативного працівника при складенні зазначених документів у приміщенні СУ ГУ НП у Львівській області, що вбачається з журналу обліку відвідувачів і запрошених до будівлі розташованої на вул.С.Бандери, 1 у м. Львові.

?висновку експерта від 29.03.2018 року №1329, покликаючись на те, що зазначена хімічна експертиза проведена на підставі неповноважного суб`єкта, крім того, речові докази, на підставі яких було проведено експертизу та надано висновок, були отримані стороною обвинувачення з порушенням процедури, передбаченої ч.ч.2,3 ст.241 КПК, тобто без відповідної постанови прокурора на проведення освідування особи.

?протоколу обшуку від 13.02.2018 року, покликаючись на те, що слідчим не вжито належних заходів для забезпечення присутності ОСОБА_4 під час обшуку її сумки і упакуванні всіх вилучених в ході обшуку предметів; слідча дія проведена у нічний час доби та перед її проведення не роз`яснено кожному з учасників їхні права в порушення вимог ст.223 КПК України; в порушення вимог ч.1 ст.106 КПК не складно протоколу у Галицькому РВ у м. Львові, а зроблено це у приміщенні СУГУНП у Львівській області; в порушення вимог ст.ст.105-107 КПК України у протоколі та у матеріалах кримінального провадження містяться суперечності.

?копії наказу №156-к від 06.06.2014 року та посадових інструкцій від 27.09.2016 року та від 08.11.2016 року, вмотивовуючи тим, що стороні захисту не надано можливості оглянути або скопіювати документи, в порушення вимог ч.3 ст.99 КПК України суду надано не оригінали, а копії цих документів, з яких посадові інструкції не засвідчені в передбаченому законодавством порядку.

?протоколу обшуку від 13.02.2018 року та електронного носія інформації до протоколу обшуку, з покликанням на те, що обшук проведено з порушенням приписів абз.2 ч.5 ст.236 КПК України, в порушення вимог ч.3 ст.107 у матеріалах кримінального провадження зберігаються не оригінали технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії та в протоколі обшуку не зазначено, що до нього долучається додатком оригінал чи копія аудіо - чи відеозапису слідчої дії.

?протоколу від 19.02.2018 року про результати контролю за вчиненням злочину, з огляду на те, що даний доказ отриманий не в порядку передбаченому КПК України, а саме протокол не містить у собі фіксування ходу процесуальної дії НСРД, складений неповноважною особою. Також, наголошує, що протокол отриманий за участі особи, яка не могла бути допущена до участі в кримінальному провадженні, яке містить державну таємницю, оскільки дана особа не отримувала допуску до державної таємниці.

?протоколів проведення НСРД з електронними носіями інформації, оскільки НСРД були проведені неповноважною особою із складанням про це вказаних протоколів з електронними носіями, складені протоколи не в порядку, визначеному ч.1 абзц. 2 п.2 ч.3 ст.104 КПК, у поєднанні з ч.1 ст. 252 КПК України, та незважаючи на те, що додатком до кожного протоколу додані електронні носії, у самих протоколах не зазначено що відповідна процесуальна дія фіксується за допомогою технічних засобів.

Обвинувачена ОСОБА_4 клопотання захисника підтримала та просить задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання про визнання очевидно недопустимим як доказу витягу з ЄРДР заперечив, покликаючись на його безпідставність. Зазначив, що сторона захисту посилається на ще не діючу на час реєстрації кримінального провадження статтю. Слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Також прокурор проти клопотання про визнання очевидно недопустимим як доказу рапорту слідчого ОСОБА_7 від 08.02.2018 року та заяви ОСОБА_8 від 08.02.2018 року заперечив, пояснивши, що наявність розбіжностей у їх формулюванні жодним чином не дає підстави вважати, що вони отримані з порушенням вимог чинного КПК України.

Прокурор проти задоволення клопотання про визнання очевидно недопустимим як доказу повідомлення СБУ від 08.02.2018 року також заперечив. Зазначив, що водночас з клопотання вбачається, що дані в повідомленні зафіксовані за результатами негласних розшукових дій, що не відповідає змісту повідомлення.

Прокурор проти задоволення клопотання про визнання очевидно недопустимим як доказу протоколів огляду та ідентифікації грошових коштів від 08.02.2018 року та від 13.02.2018 року заперечив. Зазначив, що це не спростовує факт складення даних протоколів в присутності зазначених осіб. Не було порушено норми КПК України при залученні понятих. Крім того, чинний КПК України не перешкоджає стороні захисту допитати зазначених осіб щодо їх присутності при складенні зазначених протоколів, чи навіть клопотати про призначення почеркознавчої експертизи, однак таких дій не проведено, що вказує на надуманий мотив зазначених клопотань.

Прокурор проти задоволення клопотання про визнання недопустимим як доказу висновку експерта від 29.03.2018 року №1329 заперечив, покликаючись на його безпідставність. Зазначив, що таку експертизу було проведено відповідно до чинного на момент проведення експертизи КПК України. Наголосив, що в ході проведення досудового розслідування дійсно освідування ОСОБА_4 не проводилось, а проводився обшук з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, як це передбачено ч.1 ст.234 КПК України. Біологічні зразки ОСОБА_4 не вилучались і для проведення експертизи не направлялись і в ході доказування не використовуються.

Прокурор проти задоволення клопотання про визнання недопустимим як доказу протоколу обшуку від 13.02.2018 року заперечив, покликаючись на його безпідставність. Зазначив, що відсутність ОСОБА_4 при проведенні зазначеної слідчої дії зумовлена тим, що остання в порядку ст.208 КПК України була затримана і слідчим було проведено обшук останньої саме в час коли іншим слідчим проводився обшук про який зазначається захистом. Слідча дія була проведена у передбачений КПК України час, а саме з 18.28год до 18.58 год., а зачитувався протокол після його складення з 22.50 год. до 23.01 год.

Прокурор проти задоволення клопотання про визнання очевидно недопустимими як доказів копії наказу №156-к від 06.06.2014 року та посадових інструкцій від 27.09.2016 року та від 08.11.2016 року, заперечив. Пояснив, що сторона обвинувачення отримала копії зазначених документів згідно вимог ст.93 КПК України. З порядком їх отримання сторона захисту ознайомилась при виконанні вимог ст.290 КПК України.

У судовому засіданні прокурор просить відмовити у задоволенні клопотання про визнання очевидно недопустимим як доказу протоколу обшуку від 13.02.2018 року та електронного носія інформації до протоколу обшуку за безпідставністю.
Прокурор проти задоволення клопотання про визнання очевидно недопустимим як доказу протоколу від 19.02.2018 року про результати контролю за вчиненням злочину заперечив. Наголосив, що згідно постанови слідчого від 08.02.2018 року ОСОБА_8 залучено до конфіденційного співробітництва. Також складено протокол про попередження про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування та роз`яснення прав особи, залученої до проведення слідчих дій.

Прокурор проти задоволення клопотання про визнання недопустимими як доказів протоколів проведення НСРД з електронними носіями інформації заперечив, покликаючись на його безпідставність. Зазначив, що стороною обвинувачення розтаємнено 4 доручення оперативному підрозділу на проведення негласних слідчих дій, яке відкрито стороні захисту. Протоколи складені з дотриманням вимог ст.252 КПК України. До протоколів долучені додатки - електронні носії інформації, які розтаємнені у встановленому законом порядку. Підстав для призначення криміналістичної експертизи на даному етапі судового розгляду немає.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У частині 3 ст. 62 Конституції України закріплено основний принцип допустимості доказів, який полягає у тому, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду .

Рішенням Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 року надано офіційне тлумачення положення першого речення ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, необхідно розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Згідно частин 1-3 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо визнання недопустимим на даній стадії, як доказу, витягу з ЄДРД, висновку експерта, протоколів слідчих дій та інших доказів, оскільки, зробити висновок про недопустимість доказів, виходячи з мотивів захисту, неможливо без детального дослідження в судовому засіданні з використанням усіх можливих процесуальних заходів. Також неможливо надати правову оцінку слідчим діям, без їх дослідження. Зокрема неможливо встановити відсутність серед матеріалів кримінального провадження документів, які стали підставою для проведення слідчих дій (в тому числі негласних) без огляду самих матеріалів досудового розслідування, які суду, в якості доказів, на даній стадії судового розгляду, не надані. Порядок, технічна сторона фіксації проведення слідчих розшукових дій, не є очевидною обставиною, що свідчить про нагальну необхідність вирішення питання допустимості на даній стадії судового розгляду. Стороною захисту може бути заявлено клопотання про допит осіб, щодо присутності чи відсутності відповідних осіб при складанні протоколів, або заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Також, не є підставою визнання недопустимими доказів у зв`язку з наявністю розбіжностей між різними процесуальними документами, - такі питання підлягають з`ясуванню в судовому засіданні.

Очевидної недопустимості доказів, на даній стадії судового провадження, без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає. Постановлення ухвали без дослідження та надання оцінки доказів, у їх сукупності буде суперечити загальним засадам кримінального судочинства.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про передчасність вирішення питання недопустимості зазначених стороною захисту доказів, та відмову у зв`язку з цим у задоволенні клопотань захисту.

Керуючись ст.ст. 84, 86, 87, 89 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими - відмовити за безпідставністю.

Повний текст ухвали проголошено 14.06.2019 року.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .