Справа № 627/41/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2019смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснокутськ, Краснокутського району, Харківської області, українця, громадянина України, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , маючого середню базову світу, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не засудженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
18.03.2018 року близько 07 години ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, маючи злочинний намір на спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому удар лопатою в область обличчя, від спричиненого удару ОСОБА_5 впав на землю, а ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний намір побиття, підбіг до ОСОБА_5 та кулаком руки, спричинив удар в область правого ока. В результаті умисних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_8 згідно висновку судово - медичного експерта Богодухівського РВ СМЕ 12-14№85 - КК/18 від 21.09.2018 року було спричинене тілесне ушкодження, закрито черепно - мозкова травма у вигляді синця в області повік правого ока, закритого перелому кісток носу з забійною раною в області спинки носу, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6 днів, але не більше 3-х неділь (21 день) ( П.2.3.5 правил судово - медичного терміну ступені тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6). Крім цього, має місце причинно-наслідковий зв`язок між діям ОСОБА_4 , на які вказував ОСОБА_5 , під час проведення з ним слідчого експерименту та тілесними ушкодженнями, що малися у нього, та були вищевказані.

Будучи допитаним в ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 своєї провини в скоєнні інкримінованого злочину не визнав та пояснив суду, що в нього не було намірів на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , а він лише хотів лотапою вибити з рук ОСОБА_5 фотоапарат, однак можливо й задів ОСОБА_5 лопатою по обличчю. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 не визнав.

В судовому засіданні представник потерпілого цивільний позов ОСОБА_5 підтримала, прохала його задовольнити та призначити обвинуваченому максимальну міру покарання.

Незважаючи на повне не визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, його вина у вчинені кримінального правопорушення, за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

Показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який в ході судового розгляду пояснив, що 17.03.2018 року близько 17 години він почув шум та побачив, що ОСОБА_4 накидав під його гараж снігу та він вийшов на двір та його відкидав. На другий день, тобто 18.03.2018 року ОСОБА_4 знову накидав снігу під його гараж. Після чого ОСОБА_5 взяв лопату та пішов відкидати сніг, однак до нього підбіг ОСОБА_4 та наніс лопатою два удари по голові, після чого він упав та знепритомнів. Потім ОСОБА_4 наніс йому удар по обличчю та пішов, а він викликав поліцію, які і викликали швидку. Після вказаних подій у нього було виявлено: перелом кісток носу без зміщення, перелом двох ребер, а також були синяки під очима. Також цивільний позов підтримав та прохав його задовольнити.

Показаннями свідка ОСОБА_9 , яка в ході судового розгляду пояснила, що по сусідству з ними проживає ОСОБА_4 , а саме по АДРЕСА_2 .

17.03.2018 року близько 18 год. її чоловік ОСОБА_5 взяв лопату та вийшов відкидати

сніг з проїжджої частини дороги, який накидав ОСОБА_4 , щоб можна було наступного дня виїхати автомобілем з гаража.

18.03.2018 року близько 07 год. вона з чоловіком побачили, що сусід ОСОБА_4 , знову накидав на проїжджу частину дороги лід, що створювало перешкоду для виїзду автомобіля з гаража. Після чого її чоловік ОСОБА_5 взяв лопату, щоб відкидати лід з проїжджої частини дороги, для того, щоб мати можливість виїхати з гаража, а вона залишилася спостерігати біля вікна в будинку. Потім її чоловік взяв лопату та почав відкидати лід, та цей момент вона побачила, як ОСОБА_4 біг з лопатою, та залізною частиною лопати переламав лопату її чоловіка та перебив держак. Після чого її чоловік пішов у двір та взяв іншу лопату, а ОСОБА_4 продовжував довбати лід біля дороги. Коли вийшов її чоловік з іншою лопатою, то ОСОБА_4 знову прибіг і ударив лопатою по голові її чоловіка ОСОБА_5 , після чого він упав. Окрім цього вказала, що ОСОБА_4 розтрощив її чоловікові ніс, перебив ребра та у чоловіка були під очима синці. Також повідомила, що вже раніше її чоловік ОСОБА_5 звертався до поліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_4 , однак чоловік йому вибачав і справу було закрито. Також повідомила, що у ОСОБА_4 давні неприязні сусідські стосунки по відношенню до них.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який в ході судового розгляду пояснив, що він працює лікарем педіатром та рентгенологом. 18.03.2018 року він був черговим лікарем на санпропускнику та в цей день на санпропускник був доставлений ОСОБА_5 та ним було зроблено рентген ОСОБА_5 та за його результатами було виявлено перелом 7-го ребра зліва. Окрім цього ОСОБА_5 був оглянутий хірургом, який йому поставив діагноз гостра черепно мозкова травма. Також 21.03.2018 року під час рентгену, який робив на плівку лікар ОСОБА_11 було виявлено перелом носа.

Дослідженими безпосередньо у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- Витягом з кримінального провадження №0000125 (а.с.1);

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18 березня 2018 року за заявою ОСОБА_5 (а.с.3);

-довідкою Краснокутської ЦРЛ, в якій зазначено діагноз ОСОБА_5 ;

-висновком судово медичної експертизи 12-14 №45-КК/18 від 02.04.2018 року, згідно висновку якої покази ОСОБА_5 , надані ним в ході проведення допиту від 27.03.2018 року відповідають судово медичним даним щодо локалізації та механізму формування тілесних ушкоджень, що малися у нього. Від спричинених ОСОБА_5 ударів, які наніс ОСОБА_4 утворилися: закрита черепно мозкова травма у вигляді синця в області повік правого ока, закритого перелому кісток носу з забійною раною в області спинки носу (а.с.19-21);

-DVD R диском, на якому зберігаються файли зняті з камер відео спостереження подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 та з фотоапарата, на яких зафіксовані факти нанесення обвинуваченим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 та який був оглянутий в судовому засіданні під час судового розгляду кримінального провадження (а.с.36);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19 квітня 2018 року, в ході якого ОСОБА_5 пояснив про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та фото таблицею до нього (а.с. 37-39);

- медичною документацією на ім`я ОСОБА_5 (а.с.90);

- висновком судово медичної експертизи 12-14№ 85-КК/18 від 23 серпня 2018 року, відповідно до якого механізм виникнення тілесного ушкодження у гр. ОСОБА_5 , на який він вказував під час проведення з ним слідчого експерименту 19 квітня 2018року в цілому не протирічить судово медичним даним по механізму виникнення у нього ушкоджень в області обличчя та грудної клітини, які утворилися: закрита черепно мозкова травма у вигляді синця в області повік правого ока, закритого перелому кісток носу з забійною раною в області спинки носу виникла від ударної дії тупих предметів, з обмеженою поверхнею, що травмує, індивідуальні особливості яких не знайшли свого відображення в характері ушкоджень, але такими предметами могли бути як кулак руки людини, так і частина лопати. Має місце причинно наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_4 , на які вказував ОСОБА_5 , під час проведення з ним слідчого експерименту від 19.04.2018 року та тілесними ушкодженнями, що малися у нього, та були вищевказані (а.с.156-160);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09 січня 2019 року, під час якого ОСОБА_4 пояснив механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та фото таблицею до нього (а.с.177-179);

- постановою про визнання і долучення до справи речових доказів від 11.01.2019 року (а.с.196).

Аналізуючи та оцінюючи показання потерпілого, свідків, суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами у провадженні і у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності та підтверджують обставини, які підлягають доказуванню по даному кримінальному провадженню.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається підстав вважати, що свідки, показання яких узгоджуються між собою, та з іншими доказами по даному кримінальному провадженню, в тому числі і письмовими, оговорюють обвинуваченого по даному кримінальному провадженню або є зацікавленими в результатах його розгляду. Всі свідчення надавалися під присягою.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями потерпілих та свідків, суд вважає, що вищезазначені докази відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України і в повному обсязі доводять вину обвинуваченого у вчиненні злочину, за наведених у вироку обставин.

Також суд відхиляє твердження обвинуваченого, що він не мав наміру спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки вони не підтверджені матеріалами кримінального провадження та спростовуються свідченнями свідків, допитаних під час судового розгляду справи та висновками судових експертиз, які маються в матеріалах кримінального провадження, а тому невизнання своєї провини ОСОБА_4 , суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_4 поза розумним сумнівом повністю доведена і він повинен нести відповідальність саме за ч.2 ст.125 КК України. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованому йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України», та кваліфікує його дії за:

-ч. 2 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного.

В ході вивчення особистості обвинуваченого встановлено наступне:

ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра Краснокутської ЦРЛ не перебуває, має на утримання неповнолітню дитину, згідно довідки характеристики виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Харківської області характеризується формально.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 66 КК України судом не вбачається.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не вбачається.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішенням у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке, у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до злочину невеликої тяжкості, обставини вчинення вказаного діяння.

Беручи до уваги, що покарання має бути необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд вважає, що призначення такого покарання ОСОБА_4 буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2 755,47 грн., підлягає задоволенню повністю, оскільки саме у цьому розмірі знайшов своє підтвердження та доведений належними доказами (медичними документами, призначеннями лікарів, копіями квитанцій щодо купівлі ліків).

Що стосується вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., то вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілим моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 року № 35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода потерпілому завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.

Позиваючись до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди, потерпілий ОСОБА_5 вказує на те, що з моменту вчинення злочину він був вимушений досить часто звертатися за професійною медичною допомогою, оскільки після отриманих тілесних ушкоджень й до цього часу не в змозі повернутися до нормального ритму життя, так як зазнав значної шкоди для свого здоров`я.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає суму відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 у розмірі 5 000,00 грн., такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду потерпілому ОСОБА_5 , ступінь вини обвинуваченого, характер та обсяг фізичних, душевних страждань потерпілого і яка на думку суду, буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку потерпілий отримав внаслідок отримання тілесних ушкоджень.

По провадженні наявні речові докази.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу та призначити йому покарання за цим законом у вигляді 200 (двісті ) годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 2 755 (дві тисячі сімсот п`ятдесят п`ять ) грн. 47 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`яти тисяч) грн.00 коп.

Речові докази, а саме:

-DVD R диск, на якому зберігаються файли зняті з камер відео спостереження подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 та з фотоапарата залишити при матеріалах кримінального провадження;

-фіскальні чеки у кількості 8 шт., квитанцію від 19.03.2018 року, видаткову накладну №15157 від 27.05.2018 року залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1