Номер провадження: 11-кп/813/1034/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представників потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.04.2019 року, якою прокурору для усунення недоліків повернутий обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003920 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.04.2019 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - повернуто прокурору Одеської області для усунення недоліків.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки викладене формулювання обвинувачення є неконкретним і незрозумілим суду, так як в обвинувальному акті місцем вчинення злочину зазначено будинок АДРЕСА_1 , в той час як дорожньо-транспортна пригода мала місце навпроти будинку АДРЕСА_1 . В порушення вимог закону в обвинувальному акті не містяться відомості про місце народження, місце проживання та громадянство потерпілого ОСОБА_12 та обвинувальний акт містить дві дати його складання.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, представники потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просили змінити оскаржувану ухвалу суду, вказати в резолютивній частині номер кримінального провадження та виключити посилання суду в мотивувальній частині на певні обставини.

Доводи апеляційної скарги представники потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обґрунтували тим, що суд безпідставно зазначив, що у обвинувальному акті невірно зазначене місце вчинення злочину, оскільки матеріали кримінального провадження не містять інформації про те, що дорожньо-транспортна пригода мала місце навпроти будинку АДРЕСА_1 . Також суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, оскільки при вирішенні питання про повернення обвинувального акту в порядку ст.314 КПК України, не міг досліджувати докази та встановлювати будь-які фактичні обставини кримінального провадження.
Захисник ОСОБА_11 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив відмовити у її задоволенні, а ухвалу суду залишити без змін, оскільки суд правильно встановив, що у обвинувальному акті невірно зазначене місце вчинення злочину. Також не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що зазначена в обвинувальному акті дата 10.12.2014 року є датою повідомлення ОСОБА_10 про підозру, тому як згідно вимог закону у вступній частині обвинувального акту не зазначається дата повідомлення про підозру.
Заслухавши суддю-доповідача, представників потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п.3 ч. ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, проте приходить до висновку про наявність інших підстав, ніж ті, що зазначені в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду, для повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003920.

В тексті обвинувального акту міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав доведеними, зазначена правової кваліфікації дій ОСОБА_10 , але взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0003920, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п.«с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст.20 КПК України.
Також у відповідності до положень ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити в тому числі відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

З тексту обвинувального акту вбачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_10 підозрюється в тому,що в результаті протиправних дій - порушення ним правил безпеки дорожнього руху були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження 2-м потерпілим: ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .
Проте, в тексті обвинувального акту анкетні відомості потерпілого ОСОБА_13 зазначені повністю у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а анкетні відомості іншого потерпілого ОСОБА_12 зазначені не в повному обсязі, зокрема, відсутні відомості щодо місця народження, місця проживання та громадянства.
В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність всіх анкетних відомостей потерпілого ОСОБА_12 в обвинувальному акті за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, являється порушенням вимог ст.291 КПК України.
Вказані недоліки обвинувального акту та його невідповідність положенням ст.291 КПК України є суттєвими і перешкоджають призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_10 в суді першої інстанції.
Також дослідженням матеріалів кримінального провадження та тексту обвинувального акту в ході апеляційного провадження було встановлено, що в обвинувальному акті невірно зазначена дати внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР «24 листопада 2014 року», оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування та інших процесуальних документів вбачається, що внесення відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні №0003920 відбулось 24 листопада 2013 року.

Щодо доводів суду першої інстанції про наявність в обвинувальному акті двох дат його складання, а саме 10 та 11 грудня 2014 року, апеляційний суд зазначає про відсутність суперечностей та порушень оформлення обвинувального акту в цій частині, оскільки з його тексту вбачається, що 11 грудня 2014 року це дата складання обвинувального акту, а 10 грудня 2014 року це дата повідомлення ОСОБА_10 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що через виявлені під час апеляційного розгляду недоліки обвинувального акту у кримінальному провадженні №0003920, наявні підстави для його повернення прокурору процесуальному керівнику у даному кримінальному провадженні для усунення недоліків, зазначених в даній ухвалі апеляційного суду.

При цьому, апеляційний суд вважає за неможливе змінити ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.04.2019 року, оскільки вбачає зовсім інші підстави для повернення обвинувального акту прокурору ніж зазначені в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу представників потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.04.2019 року та постановити нову ухвалу, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003920, внесеному до ЄРДР 24.11.2013 року, відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, слід повернути прокурору процесуальному керівнику у даному кримінальному провадженні для усунення недоліків з інших мотивів.
Керуючись статтями 291, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представників потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 частково задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.04.2019 року, якою прокурору для усунення недоліків повернутий обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003920, відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003920, внесеному до ЄРДР 24.11.2013 року, відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, повернути прокурору процесуальному керівнику у даному кримінальному провадженні для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали Одеського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3