ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/18/19 Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/441/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 186 ч.2, ст. 357 ч.1 КК

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0004841 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.02.2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ольшанське, Миколаївського району, Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, із неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
?04.07.2018 року Заводським р/с м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини
Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 357 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком 4 роки; за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.07.2018р. та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Строк відбування покарання обчислено з моменту затримання, тобто з 07.12.2018 року, а також зараховано час слідування до місця відбування покарання під вартою. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Судом встановлено, що 06.12.2018 року приблизно о 22:30 год., ОСОБА_7 , діючи повторно, знаходячись біля будинку №80 по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, з метою реалізації злочинного наміру, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи мету незаконного власного збагачення із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилося у нанесенні не менше двох ударів ОСОБА_9 руками та ногами в область обличчя та тулуба , відкрито заволодів належним потерпілому майном, а саме: мобільним телефоном "Meizu M5s", вартістю 1850грн., гаманцем вартістю 800грн., спричинивши потерпілому матеріальні збитки на суму 2650 грн. та в ході вчинення грабіжу заволодів банківськими картами потерпілого ОСОБА_9 (які перебували у гаманці) "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , банківською картою "МТБ банк" № НОМЕР_3 , які матеріальної цінності для потерпілого не представляють та відповідно до вимог ст. 1 ЗУ "Про інформацію" від 02.10.1992р., ст. ст. 1, 15 ЗУ "Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні" від 05.04.2001р., ст. 51 ЗУ "Про банки та банківську діяльність" від 07.12.2000р. відповідають визначенню поняття "офіційний документ" та є його різновидом.
В подальшому з місця вчинення злочину ОСОБА_7 зник, розпорядившись майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 2650грн.

Вимоги апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України, посилаючись на те, що призначене судом покарання є надто суворим, таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі винного, зокрема судом першої інстанції не в повному обсязі враховано щире каяття ОСОБА_7 у вчиненні злочину та визнання вини, відсутність цивільного позову, що у сукупності істотно знижує суспільну небезпечність вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Потерпілий ОСОБА_9 за місцем проживання, вказаним в обвинувальному акті був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення або про свою обов`язкову участь в апеляційному розгляді до суду апеляційної інстанції не подавав .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили вирок змінити та призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання в межах санкції статей кримінального закону, за якими його засуджено та із застосуванням ст. 69 КК.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Оцінка Суду

Заслухавши доповідь судді, учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Колегією суддів встановлено, що правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч.2, 357 ч. 1 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та яке б запобігло вчиненню нею нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є умисним корисним тяжким злочином, вчинення злочинів у період іспитового строку за попереднім вироком, особу винного, який характеризується посередньо, має непогашену судимість, щире каяття та усунення шкоди як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують і дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, яке буде справедливим і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи захисника обвинуваченого про можливість застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року ( з внесеними змінами Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року) «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
ОСОБА_7 вчинив два умисних злочинів, один з яких є тяжким, в період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про негативну спрямованість особи на вчинення злочинів, схильність до систематичної злочинної діяльності та небажання стати на шлях виправлення, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює.
Посилання в апеляції на відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди та відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілого як на підставу для застосування положень ст. 69 КК України колегія суддів визнає очевидно безпідставним.
Так, хоча вказана обставина й врахована судом першої інстанції як така, що пом`якшує покарання, однак з матеріалів провадження вбачається, що заподіяна злочином шкода була усунута шляхом повернення працівниками поліції викраденого майна, вилученого під час обшуку ОСОБА_7 07.12.2018 року, а не безпосередньо шляхом відшкодування цієї шкоди обвинуваченим (а.п. 37, 38), тому таку обставину не може визнати такою, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступніть тяжкості вчинених злочинів.
Інших обставин, що б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегією судів не всиновлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування вироку не встановлено.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, в вирок суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.02.2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: три підписи
З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2