Справа № 204/8610/19
Провадження № 1-кс/204/2461/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Рубанівка, Васильківського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, раніше не судимого, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

8 грудня 2019 року слідчий СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНПУ в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотання про обрання застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування вимог зазначає, що 06.12.2019 приблизно о 21 год. 30 хв., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходячись біля будинку №29, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_11 , який йшов біля вищевказаного будинку, визначили його речі предметом вчинення злочину, та, діючи з корисливих мотивів, реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на викрадення чужого майна, досягли між собою попередньої злочинної змови на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я особи, розподіливши між собою ролі у скоєнні злочину. ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я особи, діючи з корисливих мотивів, згідно відведеної йому ролі, здійснив напад на ОСОБА_11 , та повалив його на ґрунтове покриття, тим самим потерпілий ОСОБА_11 , міг чинити опору нападникам, після чого ОСОБА_8 разом зі співучасниками злочину з неповнолітнім ОСОБА_10 , неповнолітнім ОСОБА_9 , та ОСОБА_5 почали наносити потерпілому удари, в результаті чого потерпілому було спричинено тілесні ушкодження. Згідно відведеної ролі ОСОБА_8 , продовжуючи наносити удари ногами потерпілому в область голови, в свою чергу неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , наносити потерпілому хаотичні тілесні ушкодження руками та ногами в районі тулубу, а ОСОБА_5 , продовжував наносити тілесні ушкодження по нижнім кінцівкам, подавивши опір потерпілого, після чого ОСОБА_8 разом з неповнолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перевірили кишені потерпілого на наявність цінних предметів, в цей час, ОСОБА_5 , діючи в групі з іншими співучасниками злочину, слідкував за навколишньою обстановкою, з метою попередження співучасників про появлення випадкових свідків, у результаті чого виявили та заволоділи у подальшому мобільним телефоном «iPhone 6», сірого кольору вартістю приблизно 5 225,00 гривень, в середині якого знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку Водафон з абонентським номером НОМЕР_1 , яка не представляє для потерпілого матеріальної цінності , гаманцем в середині якого знаходилися грошові кошти на загальну суму 151 гривня та банківськими картками банку «Південний» розрахунковий номер НОМЕР_2 , картками банку «Приватбанк» розрахунковий номер НОМЕР_3 та розрахунковий номер НОМЕР_4 . Таким чином ОСОБА_5 , діючи в групі з неповнолітнім ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 , діючи відповідно до умов попередньої змови та в її межах, не маючи умислу на застосування насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я особи, шляхом нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я особи (грабіж), заволодів майном потерпілого ОСОБА_11 , на загальну суму 5 225,00 грн., після чого вони з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я особи (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуються за ч.2 ст. 186 КК України.

07.12.2019 року слідчим відділенням Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженню відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002465, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Причетність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, іншими доказами у кримінальному провадженні за їх сукупності.

07.12.2019 року об 02.40 годині (дата та час фактичного затримання 22.00 година 06.12.2019 року), за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в порядку ст. 208 КПК України, затриманий ОСОБА_5 .

В діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років.

07.12.2019 року по вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_5 , в порядку ст. ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002465 виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у домашнього арешту, оскільки існують ризики того, що він може вчинити дії передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , офіційно не працевлаштований, на утримані нікого не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого Кримінальним кодексом України передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 6 років, що дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Крім того, відповідно до позиції ЄСПЛ, зокрема з пункту 36 Рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», Європейський Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Таким чином, під час досудового розслідування встановлені достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя підозрюваного, є всі підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі, кримінальні правопорушення. Враховуючи сукупність вищевикладених обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні умисного, тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення якого Кримінальним кодексом України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років; особу підозрюваного, застосування до ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний та захисник у судовому засіданні не заперечували проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, але просили застосувати домашній арешт у нічний період доби, оскільки підозрюваний працює.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України.

Згідно змісту ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Суд враховує, що за ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до переконання про його наявність, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що він також був доведений прокурором у судовому засіданні, оскільки ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, жодного доходу не має, міцних соціальних зав`язків на має, а тому може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 181 КК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт застосовується до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, має постійне місце проживання. Враховуючи вік підозрюваного, стан здоров`я, а також те, що вчинене ним кримінальне правопорушення є тяжким злочином та за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, що дає підстави вважати, що ОСОБА_5 усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки, з метою уникнення відповідальності за вчинене, може переховуватись від досудового розслідування та суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується прохання підозрюваного та захисника щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному у вигляді домашнього арешту у нічний проміжок часу, оскільки останній працює, то суд вважає, що даний факт не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки належних доказів працевлаштування підозрюваного не надано, а тому, враховуючи вимоги ст. 181 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що домашній арешт у нічний проміжок часу не зможе запобігти ризикам передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 10, 131-132, 181, 184, 193-196, 205, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, строком на два місяці, тобто до 8 лютого 2020 року.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- цілодобово не залишати, без дозволу слідчого, прокурора або суду місця постійного проживання, а саме будинок АДРЕСА_1 ;

- прибувати по першому виклику до службової особи на визначений нею час;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1