Ухвала

іменем України
2 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 589/1863/16-к
провадження № 51-3752ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 03 липня 2019 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Шостка Сумської області, громадянина України, неодруженого, з повною середньою освітою, не працюючого, інваліда третьої групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі- КК),
встановив:
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК, та призначено покарання:
- за ч.1 ст. 185 КК у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці;
- за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
- за ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років;
- за ч. 1 ст. 125 КК у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
Строк відбуття покарання встановлено обчислювати з 05 листопада 2018 року, зарахувавши у строк покарання час його попереднього ув`язнення з 10 лютого 2016 року до 21 квітня 2017 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2019 (дві тисячі дев`ятнадцять) гривень відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 948 (дев`ятсот сорок вісім) гривень відшкодування матеріальної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_4 , 18 січня 2016 року близько 14:00 години, знаходячись на кухні квартири АДРЕСА_3 , таємно викрав револьвер марки «Ekol» модель «Viper2,5», калібр 4 мм., належного ОСОБА_6 , чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на суму 2019 гривень.
Крім цього, 09 лютого 2016 року у вечірній час ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , у квартирі АДРЕСА_4 , умисно, завдав ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті останнього, а ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження.
Також цього ж дня у цьому ж місці, ОСОБА_4 відкрито викрав майно ОСОБА_7 , а саме: теплообмінник газової колонки «ВПГ 18-1» вартістю 600 гривень, б/в мобільнийтелефон марки «Нокіа 1208», вартістю 173 грн., в якому знаходилась сім-карта оператору стільникового зв`язку «Київстар», вартістю 25 грн.; б/в телевізор марки «Сатурн ST 15 F1/Tv 14», вартістю 250 грн., покривало.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 03 липня 2019 року вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_5 та апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишено без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_5 , покликаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду і ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, а апеляційний суд залишив поза увагоюте, що виходячи з положень ч. 1 ст. 10 Конституції України та ст. 29 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), процесуальні документи мають складатись державною мовою. У той же час, у порушення принципу змагальності сторін, огляд місця події неможливо прочитати, оскільки складений іноземною (недержаною) мовою. Крім цього, майже всі експертизи, а саме: за №№ 46, 71, 77, 31, 243, 244, 239, 240 також неможливо прочитати, так як всупереч чинного законодавства складені іноземною мовою, що в свою чергу є грубим порушенням норм кримінального процесуального права, та як наслідок призвело до порушення права на захист.
Зазначає, що суд не був справедливий у розумінні ст. 6 Конвенції, такий висновок ЄСПЛ у рішенні в справі «Візгірда проти Словенії» змушує надавати обвинуваченому матеріалів справи для ознайомлення його рідною мовою.
Мотиви суду
Перевіривши дотримання захисником порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК, суд, під час прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Із долученої до касаційної скарги копії вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду вбачається, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК, та правильність кваліфікації його дій за цими нормамикримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показань потерпілих, свідків, щодо обставин подій; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події, протоколі огляду трупу, протоколі затримання ОСОБА_4 , протоколі огляду предмета, а саме мобільного телефона марки «Nokia1208», довідці комунального підприємства «Міський ринок м. Шостка», довідці директора магазину «Алло», довідці за технічним висновком спеціаліста №5-264, копії договору №04416165, протоколі слідчого експерименту, а також на підставі висновків експерта та іншими доказами, дослідженими судом.
Вищевказані докази ретельно досліджено судом першої інстанції та визнано достатніми та допустимими доказами, які у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_4 обвинувачення.
При цьому суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Зазначені докази відповідають вимогам кримінального процесуального закону на предмет їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна, у відкритому викраденні чужого майна, кваліфікуючого ознакою є вчинення повторно, умисному тяжкому тілесному ушкодженні, яке спричинило смерть потерпілого та легкому тілесному ушкодженні, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 125 КК.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 .
Відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_4 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 125 КК.
Перевіривши доводи захисника ОСОБА_5 щодо недопустимості доказів, зокрема висновків експерта №№46, 71, 77, 31, 243, 244, 239, 240 та протоколу огляду місця події, які складені не державною мовою, що на його думку грубо порушують право на захист, Суд критично відноситься до них, оскільки, як вбачається з ухвали апеляційної інстанції, згідно аудіозапису судового засідання від 23 січня 2018 року, під час дослідження письмових доказів, в тому числі і вищезазначених висновків експертиз та протоколу огляду місця події, жодних клопотань чи зауважень від сторони захисту, а саме обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_10 не надходило. Під час оголошення прокурором змісту поданих ним доказів, ОСОБА_4 не повідомляв колегію суддів про те, що він не розуміє їх зміст, в зв`язку з їх складенням російською мовою і клопотань про необхідність перекладу документів не заявляв. Також, з аудіозапису всіх судових засідань у засудженого не було складнощів у розумінні російської мови, а його захисником ОСОБА_10 взагалі надавались пояснення та ставились запитання учасникам кримінального провадження російською мовою. Тому за таких обставин, колегія суддів не вбачалаістотного порушення права обвинуваченого на захист, як про це вказував захисник ОСОБА_5 .
Крім того, визнано недоречним покликаннямзахисника на рішення ЄСПЛ у справі «Візгірда проти Словенії», та як в даномурішенні було встановлено, що громадянину Литви було призначено російськомовногоперекладача, однак держава не переконалася, наскільки добре обвинувачений знає російську мову. ЄСПЛ встановив, що права заявника на справедливий судовий розгляд відповідно до статті 6 Конвенції були порушені, оскільки він не розумів мови провадження та наданого йому перекладу. Проте в даному випадку засуджений ОСОБА_4 повністю розумів мову провадження, брав активну участь в ході судового розгляду, та дослідженні доказів, користувався послугами захисника, послуг перекладача не потребував і не буложодних підстав вважати, що суд першої інстанції, за таких обставин, був несправедливим.
Такий висновок суду достатньо мотивований і ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені в ухвалі.
Крім того, аналогічні доводи захисника були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який ретельно перевірив та проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
З таким висновком апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції.
Колегія суддів вважає, що покарання засудженому ОСОБА_4 призначено, згідно з вимогами ст. 65 КК, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу засудженого. Призначене покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
При цьому, призначаючи ОСОБА_4 покарання, судом обґрунтовано враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу засудженого, який характеризується за місцем проживання позитивно, є інвалідом ІІІ групи, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, думку потерпілих.
Перегляд судового рішення в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК, та які могли бути підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 03 липня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3