Справа № 188/342/19
Провадження № 1-кп/188/136/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в смт. Петропавлівка у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 09.01.2019, з обвинувальним актом стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Брянка Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, інваліда 2 групи, освіта загальна середня, пенсіонера, раніше не судимого,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, 128 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 04.01.2019 приблизно о 18 годині 00 хвилин, точний час у ході судового розгляду не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки зі своєю дружиною ОСОБА_5 на ґрунті давніх неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, діючи з необережності, внаслідок злочинної недбалості, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_5 , хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи більш обачливо, штовхнув ОСОБА_5 в область правого передпліччя, внаслідок чого остання не втрималася на ногах та впала на ліву верхню кінцівку долонею вниз, отримавши тілесні ушкодження у вигляді закритого поперекового перелому шилоподібного відростка лівої ліктьової кістки, без зміщення уламків; механізм травми: падіння потерпілої з упором на ліву кисть, які згідно з висновком експерта № 20 від 05.02.2019 за своїм характером відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 доби.

Зазначені дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Після чого ОСОБА_3 , реалізуючи свій умисел, направлений на завдання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, у той час, коли потерпіла підводилась із підлоги після падіння, умисно з силою наніс ОСОБА_5 ще не менше чотирьох ударів в тулуб, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді гематоми 2 4 міжреберних проміжків біля грудинної лінії правої половини грудної клітки, гематоми 10 го міжреберного проміжку біля хребтової лінії правої половини грудної клітки, синця внутрішнього квадранта лівої молочної залози, синця 10-го міжреберного проміжку по лопатковій лінії правої половини грудної клітки, які згідно з висновком експерта №20 від 05.02.2019 року за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ці дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях за обставин викладених у обвинувальному акті визнав повністю,, з потерпілою він примирився, просив суворо не карати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що події відбувалися саме так, як зазначено в обвинувальному акті, з обвинуваченим вона примирилася, претензій матеріального характеру не має.

Оскільки обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та погодився на скорочений порядок дослідження доказів у справі, наслідки якого йому були роз`яснені та зрозумілі, за згодою інших учасників судового провадження судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд врахував, що проти цього не заперечують учасники судового провадження з`ясував, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доказаною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, та кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст.12 КК України вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення відносяться до злочинів невеликої тяжкості.

У кримінальному провадженні встановлені відомості, що характеризують особу обвинуваченого: на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, пенсіонер, інвалід другої групи (а.с. 48, 50, 52, 53).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачених ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченою ст.67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Санкція ч.1 ст.125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року, санкція ст.128 КК України - громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до ч.3 ст.56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, ч.2 ст.57 КК України виправні роботи не застосовуються до непрацездатних та тих, що досягли пенсійного віку, ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку, та осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 , враховуючи, що він є непрацездатним, інвалідом другої групи і досяг пенсійного віку, слід призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірах, визначених санкцією цієї статті.

За кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, встановлені лише такі покарання, які не можуть бути призначені обвинуваченому.

Підстав для застосування більш м`якого покарання в порядку, передбаченому ст.69 КК України, не вбачається.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в абзаці сьомому пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК ( 1001-05 ) повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Отже, обвинуваченого слід визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, і звільнити обвинуваченого від покарання за це правопорушення.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання обвинуваченому слід призначити у виді штрафу, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових правопорушень.

Запобіжний захід не обирався, майнова шкода не завдана, цивільний позов не заявлявся, речові докази не вилучалися, процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 374, 392-395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та звільнити його від покарання.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 призначити у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Петропавлівський районний суд.

Вирок не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1