У Х В А Л А
Справа № 185/8257/19

Провадження № 1-кс/185/2957/19

18 вересня 2019 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В :
Поданим на розгляд слідчому судді клопотанні, погодженим з прокурором, слідчий СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 порушує питання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000717 від 03.04.2019, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, а саме на майно, сільськогосподарську культуру соняшник, що проростає в межах земельної ділянки з кадастровим номером 122358130:002:001:0658 площею приблизно 252 га.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається із змісту клопотання, метою арешту майна (посівів сільськогосподарських культур) слідчим визначено - збереження речового доказу, також в клопотанні зазначено, що з метою збереження речових доказів та недопущення пошкодження, псування, відчуження виникла необхідність у накладенні арешту на врожай сільськогосподарських культур, що зростає на самовільно зайнятій невстановленими особами земельній ділянці.
Відповідно до частини першої статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з частиною другої статті 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).
Відповідно до частини другої статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
В своєму клопотанні слідчий ставить питання про накладення арешту на врожай сількогосподарської культури соняшник, що зростає на земельній ділянці з кадастровим номером 122358130:002:001:0658. При цьому як на підставу накладення арешту посилається на необхідність збереження речових доказів.
Однак, врожай сільськогосподарської культури у розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України не є речовим доказом з огляду на безпосередній об`єкт складу злочину, передбаченого диспозицією ч.1 ст.197-1 ККУ, так як не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, безпосереднім предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 КК України, не зберегло на собі його сліди, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ.
Слідчий суддя, дослідивши надані докази, а також проаналізувавши наведені аргументи щодо необхідності накладення арешту на речові докази, вважає, що воно є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Слідчий суддя критично ставиться і до твердження про той факт, що неможливо встановити власника або володільця майна посівів соняшника, оскільки положеннями ч.2 ст.93 КПК України визначено повноваження сторони обвинувачення на проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій для виконання завдань кримінального провадження, закріплених ст.2 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що в даному випадку накладення арешту на сільськогосподарську культуру не відповідатиме завданням кримінального провадження, засадам розумності та співмірності обмеження права власності.
За таких обставин, у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 131-132, 170, 173, 369-372 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП ОСОБА_4 погодженому з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1