Дата документу 23.07.2019 Справа № 311/2285/19
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/661/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/2285/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року,
в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування технічних засобів контролю з 20.00 години до 06.00 години наступного дня строком на 60 днів, тобто до 18 серпня 2019 року.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки: прибувати до слідчого СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, прокурора та суду за першою вимогою; не залишати місце проживання - будинку АДРЕСА_1 з 20.00 години до 06.00 години наступного дня; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчим відділенням Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 02 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді інженера з геоінформаційних систем і електронного архіву ВТО (відділ технічного обслуговування), сектору стратегій Кам`янсько-Дніпровського відділення АТ «Запоріжгаз», будучи службовою особою, наділеною певними функціями та уповноваженою вчиняти певні дії, 19.06.2019 року о 12 годині 00 хвилин, діючи умисно у власних інтересах, з корисливих мотивів, шляхом використання службового становища, вимагав та одержав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 10000 гривень, за вирішення питання з пломбуванням газового лічильника, за адресою: АДРЕСА_2 , де проживають батьки ОСОБА_12 .

Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст.368 КК України, що кваліфікується, як одержання службовою особою неправомірної вигоди поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наявність ризиків, але запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби зможе забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених ч.5ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, що відповідно до вимог кримінального законодавства виключає можливість його звільнення від відбування покарання. З огляду на зібрані беззаперечні докази винуватості ОСОБА_8 останній повинен буде понести покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років без можливості звільнення його з іспитовим строком і загроза такого покарання свідчить про можливість ухилення ОСОБА_8 від правосуддя. Про вказаний ризик свідчить і поведінка підозрюваного ОСОБА_8 , який в ході затримання в порядку ст.208 КПК України заперечував свою причетність до вчиненого злочину, а перед фактичним затриманням навіть намагався позбутися предмету злочину, грошових коштів, що викликає недовіру до самого підозрюваного та його особистим зобов`язанням. Також високий рівень латентності злочинів вказаної категорії, активні дії підозрюваного ОСОБА_8 до отримання неправомірної вигоди, свідчить про ризик продовження ним своєї злочинної діяльності.

Натомість, суд в своїй ухвалі встановив наявність лише одного ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, проте жодним чином не спростував наявність інших ризиків, на які посилався слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу. Належних та достатніх мотивів необґрунтованості наявності ризиків переховування від слідства/суду та продовження вчинення кримінальних правопорушень суд в ухвалі взагалі не навів.

На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно вимогам ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_8 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, проте на переконання слідчого судді, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам передбаченим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, на наявність яких, міститься посилання в клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена кримінальним процесуальним кодексом.

Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує, даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, вагітну дружину, намагається працевлаштуватися, перебуває на обліку в центрі зайнятості, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, обставини досудового розслідування, має намір співпрацювати зі слідством, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж тримання під вартою (про який клопотав слідчий), у вигляді домашнього арешту з 20.00 години до 06.00 години ранку з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 слідчий суддя, керуючись дискреційними повноваженнями, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.

Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується апелянт. Натомість, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії»).

Колегія суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який раніше не судимий, однак підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, погоджується з можливістю існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленому ризику.

Що стосується існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на свідків, то слідчим та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначеного ризику, що підозрюваний здійснював спроби впливу на потерпілу та свідків.

Також є безпідставним посилання прокурора на те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 є особою раніше не судимою.

Таким чином, задовольняючи клопотання слідчого частково та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.

Крім того, матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування технічних засобів контролю з 20.00 години до 06.00 години наступного дня строком на 60 днів, тобто до 18 серпня 2019 року, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, - без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4