печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва клопотання сторони кримінального провадження № 0000457 від 09.07.2013 року прокурора Київської місцевої прокуратури №6 м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0000457 від 09.07.2013 року прокурора Київської місцевої прокуратури №6 м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Прокурор в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за її відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримала, просила задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування №0000457 від 09.07.2013 за фактом незаконного заволодіння чужим майном - квартирою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У ході досудового розслідування встановлено, що 20.07.2004 ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу № 1951, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , продав вищевказану квартиру ОСОБА_8 (паспорт НОМЕР_1 ).

Крім цього, 21.03.2005 ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу №2372, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , продає вищевказану квартиру ОСОБА_10 .

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_8 договори купівлі-продажу від 20.07.2004 та від 21.03.2005 не підписував, оскільки в 2004 році втратив паспорт у місті Києві, і згідно довідки Рокитиівського районного відділу УМВС України в Рівненській області, 07.07.2004 отримав новий паспорт.

Крім цього, договір купівлі-продажу від 20.07.2004, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , виконано на спеціальному бланку нотаріального документа серія ВВО номер 279550, який згідно з витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів значиться як викрадений.
Таким чином, є обгрунтовані підстави вважати, що договір купівлі- продажу квартири номер АДРЕСА_1 , від 20.07.2004 № 1951, на підставі якого 21.03.2005 відбулось відчуження вищевказаної квартири ОСОБА_10 , є підробленим.
Згідно отриманої з Київського міського бюро технічної інвентаризації інформації, на даний час право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2005 р.
Крім того, постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №6 м.Києва ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , яка на даний час зареєстрована за ОСОБА_11 визнано речовим доказом.
Прокурор зазначає, що метою арешту нежитлових приміщень є забезпечення збереження речових доказів, що визначено пунктами 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, є достатні підстави вважати, що зазначені кошти, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про накладення арешту з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: збереження речових доказів на вказану квартиру підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога клопотання щодо накладення арешту у формі позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування нерухомим майном, задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою.
Разом з цим, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від його застосування слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170173, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на даний час зареєстрована за ОСОБА_11 .
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1