ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2232/19 Справа № 200/7261/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2019 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 13.02.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднано частково невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2017 року та призначено покарання за сукупністю вироків у виді 6 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 2 618 гривень та моральну шкоду у сумі 100 000 гривень.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
05.01.2018 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи біля супермаркету «Варус», розташованого за адресою м. Дніпро, Європейська площа, буд. 1-Д в процесі сварки з раніше незнайомою потерпілою ОСОБА_9 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, розбив знайдену на місці пляшку та розбитим фрагментом вказаної пляшки умисно наніс потерпілій ОСОБА_9 один удар у ліве око.
В результаті умисних дій ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: травми лівої орбітальної зони; різаних ран: в виличній області ліворуч, на спинці носу ліворуч, на нижній повіці лівого ока, на верхній повіці лівого ока з переходом на надбрівну область, у зовнішнього кута лівого ока, на нижній повіці лівого ока ближче до зовнішнього кута; проникаючого корнеосклерального поранення лівого ока з випадінням оболонок, гіфемою, травматичною катарактою, вивихом кришталика, тотальним відшаруванням сітківки та тотальним гемофтальмом з повною відсутністю зору на ліве око, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що зумовлюють стійку втрату працездатності не менш ніж на одну третину (не менше 33 %).

В апеляційних скаргах на вирок:
- прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднати частково невідбуте покраання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2017 року та призначити покарання за сукупністю вироків у виді 7 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції не в повному обсязі врахував характеристику особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, в період іспитового строку скоїв злочин проти життя та здоров`я людини.
Крім того вказує, що судом не в повному обсязі враховано позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі, оскільки внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 вона повністю втратила зір на ліве око і в подальшому отримала ІІІ групу інвалідності (безстроково).

- захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та більш м`яке покарання за сукупністю вироків.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував всі пом`якшуючі обставини, зокрема, визнання вини в повному обсязі, щиросердечне каяття, активне сприяння розкриттю злочину, незадовільний стан здоров`я, добровільне відшкодування матеріальних збитків потерпілій.
Крім того вказує, що ОСОБА_8 не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, має постійне місце проживання, статус дитини сироти, незадовільний стан здоров`я, позитивно характеризується, має стійкі соціальні зв`язки братів та сестру, з якими разом проживає.
Захисник вказує, що суд першої інстанції мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання.

- потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову змінити та стягнути з ОСОБА_8 на її користь моральну шкоду у сумі 500 000 гривень.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги потерпіла вказує, що при вирішенні спору про відшкодування моральних збитків потерпілій ОСОБА_9 суд першої інстанції невірно встановив характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілої, настання негативних змін в її житті, можливість відновлення стану, який мала потерпіла до нещасного випадку.
Крім того не враховано період, впродовж якого потерпіла знаходилась на лікуванні, проведення оперативних втручань, втрату працездатності, що унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, встановлення ІІІ групи інвалідності, що свідчить про стійкий розлад функцій організму та обмеження життєдіяльності, у зв`язку з чим вона потребує соціального захисту і допомоги.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисника, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, потерпілу ОСОБА_9 , які підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України в апеляційних скаргах також не оскаржується.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Перевіривши доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості та особі обвинуваченого, а також доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 щодо необхідності призначення більш м`якого покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий та скоїв злочин у період іспитового строку, не відбувши покарання за попереднім вироком суду, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання та місцем навчання, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме часткове відшкодування завданої шкоди - в сумі 8000 грн., та призначив покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі із застосуванням положень ст. 71 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення як більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, так і більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими унаслідок м`якості чи суворості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, доводи апеляційних скарг вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які посилаються апелянти, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Щодо посилання захисника ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції помилково не враховано усіх пом`якшуючих покарання обставин, які на її думку є підставами для застосування ст. 69 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 щирого каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України, об`єктивно підтверджується фактом часткового визнання ним вини, та була належним чином прийнята до уваги судом першої інстанції, який у вироку не визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому.
Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання, оскільки обставини, що пом`якшують покарання, враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, та ті, які вказані захисником в апеляційній скарзі, а саме: збіг тяжких особистих, сімейних обставин, статус дитини сироти, незадовільний стан здоров`я, не дають підстав вважати їх такими, що суттєво знижують ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, самі по собі не є підставою для пом`якшення покарання, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в цій частині є безпідставними.
Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_9 про невмотивованість та необґрунтованість вироку суду в частині вирішення її цивільного позову, а саме стягнутого розміру відшкодування моральної шкоди на її користь, колегія суддів дійшла такого висновку.
Виходячи зі змісту 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при ухваленні вироку суду в частині вирішення цивільного позову.
Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, частково задовольнив позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 і стягнув з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 100 000 грн.
При цьому, суд виходив з того, що потерпілій ОСОБА_9 була заподіяна моральна шкода в результаті скоєння кримінального правопорушення, що виразилася у фізичних і моральних стражданнях, які виникли внаслідок спричинення тілесного пошкодження, перенесених операцій, в порушенні звичного устрою життя, а також врахував вимоги розумності та справедливості.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції і вважає, що розмір моральної шкоди вказаний судом було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтовано заниженим підстав немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, що тримається під вартою, в то же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: