Вирок
Іменем України

25.11.2019 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
законного представника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002386 від 12.07.2016 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушень передбачених ч.2 ст. 186 КК України

встановив :

12.07.2016 року ОСОБА_4 , близько 12:30 год., перебуваючи неподалік будинку № 37 по вул. Володимира Великого у м. Львові, під час розмови з ОСОБА_7 звернувся до неї з проханням надати йому у користування її сумку на пояс, на що потерпіла ОСОБА_7 відповіла, що не бажає передавати свою сумку ОСОБА_8 . В цей час у ОСОБА_4 раптово виник злочинний намір, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_7 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи злочинний характер своїх посягань, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , наблизився до потерпілої ОСОБА_7 , діючи відкрито, розщепнув сумку вартістю 175 грн., в якій знаходились мобільний телефон марки «Самсунг» вартістю 300 грн. та зарядний пристрій вартістю 124 грн., ривком зірвав з пояса потерпілої та зачепив на своєму поясі. ОСОБА_7 підійшла до ОСОБА_4 з проханням повернути її сумку, але ОСОБА_4 не реагував на це. В цей час ОСОБА_7 розщепнула замок своєї сумки та вийняла звідти мобільний телефон марки «Самсунг», щоб зателефонувати до мами. Побачивши це, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний намір спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом ривка вихопив з рук потерпілої ОСОБА_7 її мобільний телефон та втік з місця вчинення злочину. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_7 спричинено матеріальну шкоду.
Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , 13.07.2016 року, близько 18:00 год. запитав у неповнолітнього ОСОБА_9 про наявність у нього
мобільного телефону, на що останній дав позитивну відповідь і в цей момент у

ОСОБА_4 раптово виник злочинний намір, спрямований на заволодіння мобільним телефоном. Реалізуючи свій злочинний намір, у цей же день і час, ОСОБА_4 за допомогою обману звернувся до ОСОБА_9 з проханням надати йому свій мобільний телефон марки «Samsung GT- S 7262» для того, щоб зателефонувати, на що останній погодився та передав йому мобільний телефон «Samsung GT- S 7262», тим самим ОСОБА_4 шляхом обману, отримав доступ до мобільного телефону «Samsung GT- S 7262». В подальшому ОСОБА_4 разом з потерпілим ОСОБА_9 та з ОСОБА_10 , якого покликав ОСОБА_4 , направились в парк по вул. Стрийська, 148 у м. Львові. Перебуваючи в парку, між ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_9 виникла суперечка, в наслідок якої ОСОБА_4 , усвідомлюючи злочинний характер своїх посягань, діючи умисно, з корисливих мотивів, на прохання потерпілого ОСОБА_9 , відмовився повертати мобільний телефон «Samsung GT- S 7262» та почав погрожувати фізичною розправою потерпілому. Потерпілий ОСОБА_9 , сприймаючи погрози реальними, розуміючи, що самостійно мобільний телефон марки «Samsung GT- S 7262» він не поверне, з місця вчинення злочину направився додому. Після цього, 14.07.2016 ОСОБА_4 передав мобільний телефон марки «Samsung GT- S 7262» ОСОБА_10 , який не усвідомлюючи походження мобільного телефону, реалізував його у ломбарді «Добродар», отримав кредит на суму 600 грн. Вказані кошти ОСОБА_10 в подальшому передав ОСОБА_4 . Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_9 заподіяна матеріальна шкода на суму 1 000 грн.
02 липня 2018 року між прокурором Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 та законного представника ОСОБА_6 , за письмовою згодою потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст. ст.468,469,470,472 КПК України, укладена угода про визнання винуватості.
Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнає свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України, а саме відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно та відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, щиро покаявся, шкода кримінальними правопорушенням відшкодована, а також обвинувачений щиро вибачився перед потерпілим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_7 .
Під час укладення угоди про визнання винуватості, прокурор ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком 4(чотири) роки 1 (один) місяць.
Одночасно сторони погодилися на визначення остаточного покарання ОСОБА_4 , з урахуванням вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2017 р., згідно якого ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК Ураїни та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України, остаточно визначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та з урахуванням вироку Шевченківського районного суду від 01.09.2017 р., відповідно до якого ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 , з врахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком 7 роки.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні
кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України, та надав суду згоду на

затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також, обвинувачений ОСОБА_4 розуміє роз`яснені судом права, передбачені ч.5 ст.474 КПК України.
Відповідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у звязку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України. Зазначені кримінальні правопорушення згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Дана угода, на думку суду, відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі даної угоди може бути у хвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінальних правопорушень вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним.
Вид покарання узгоджується з характеризуючими матеріалами щодо обвинуваченого та помякшуючими обставинами, якими є щире каяття та сприяння органам досудового слідства.
Відповідно до ч.1 ст.475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що укладена угода про визнання винуватості і призначення обвинуваченому, узгодженого сторонами, покарання підлягає затвердженню.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.
Процесуальні витрати не понесені.
Керуючись ст.ст. 371, 374, 468, 469, 473, 474, 475 КПК України,
ухвалив :
затвердити угоду про визнання винуватості від 02.07.2018 року, укладену між прокурором Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 та підозрюваним
ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесенему до

Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002386 від 12.07.2016 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч.2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;
Одночасно, з урахуванням вироків Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2017 та Шевченківського районного суду м. Львова від 01.09.2017 та беручи до уваги ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Речові докази у кримінальному провадженні, передані власникам на зберігання, залишити власникам.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області з підстав, передбачених ст.394 КПК України, з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ст.473 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1