Ухвала

іменем України
27 серпня 2019 року
м. Київ
справа № 533/1369/17
провадження № 51-3766 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року.
Короткий зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 19 402 грн, зокрема: 3 962 грн на відшкодування витрат на лікування, 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 5 440 грн на відшкодування судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 25 квітня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 задовольнив частково, апеляційну скаргу прокурора задовольнив повністю. Вказаний вирок суду першої інстанції змінив, призначив ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, зменшив суму відшкодування моральної шкоди, постановивши стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 5 000 грн. В іншій частині вирок вказаного суду щодо ОСОБА_5 залишив без змін.
Як установив суд, 16 листопада 2017 року близько 13:40 у пров. Грушевому в селищі Козельщина Козельщинського району Полтавської області між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почалася сварка, що переросла в бійку, у ході якої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_5 умисно завдав руками чотирьох ударів у обличчя ОСОБА_6 , чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 , а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК. Вказує, що з показань свідків, наведених у вироку, вбачається лише факт суперечки між потерпілим та ОСОБА_5 , і жоден свідок не вказував на факт побиття останнім потерпілого. Вважає, що висновок судово-медичної експертизи підтверджує лише наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, проте в матеріалах справи відсутні допустимі й належні докази щодо їх заподіяння ОСОБА_5 . На думку захисника, судом допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону, які полягають у наданні судом неправильної оцінки доказам, а висновки суду ґрунтуються на суперечливих показаннях потерпілого. Крім того, висновок суду щодо розміру цивільного позову не відповідає встановленим у справі обставинам.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 438 вказаного Кодексу Суд не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Як убачається із копії вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину було зроблено з додержанням приписів ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Цей висновок ґрунтується, зокрема, на показаннях самого засудженого, який не заперечував того, що між ним і потерпілим виник конфлікт із сваркою, в ході якої він відштовхнув ОСОБА_6 від себе, а також на показаннях потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Крім того, винуватість ОСОБА_5 підтверджується даними висновку експерта № 933 від 08 грудня 2017 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження, що утворилися від не менше ніж чотирьох ударів тупим предметом, можливо і від ударів рукою зжатою в кулак сторонньої людини, зазначені ушкодження могли утворитися 16 листопада 2017 року. Дані цього висновку підтвердив і, допитаний в суді першої інстанції, експерт, який повідомив, що виявив у потерпілого синці на обличчі та голові, зазначені ушкодження потерпілий сам собі заподіяти не міг. Також експерт повідомив, що від падіння такі ушкодження не могли утворитися. Будь яких даних про те, що зазначений висновок експерта є неналежним чи недопустимим доказом касаційна скарга не містить.
Винуватість ОСОБА_5 підтверджується також даними слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 , під час якого останній розповів про механізм спричинення йому тілесних ушкоджень винуватим. Зазначена потерпілим послідовність подій (нанесення ушкоджень) була підтверджена висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1060 від 08 грудня 2017 року та експертом в судовому засіданні.

Показання потерпілого та свідків отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраним доказам та є конкретними. Тому суд не мав підстав не довіряти показанням свідків та потерпілого, а їхні показання в силу ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, які правомірно було покладено в основу вироку.
Доводи захисника про те, що з показань свідків, наведених у вироку, вбачається лише факт суперечки між потерпілим та ОСОБА_5 , і жоден свідок не вказував на факт побиття останнім потерпілого, а також про те, що висновок судово-медичної експертизи підтверджує лише наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, проте в матеріалах справи відсутні допустимі й належні докази щодо їх заподіяння ОСОБА_5 є неприйнятними, оскільки були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, який у своїй ухвалі повністю їх спростував.
Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до висновку судово-медичного експерта через годину після конфлікту з ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_6 звернувся до Козельщинської центральної районної лікарні зі скаргами на біль. Крім того, судом правильно зазначено, що незважаючи на те, що жоден із свідків, допитаних місцевим судом, не був очевидцем спричинення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , винуватість останнього підтверджується показаннями цих свідків, які були присутні під час сварки між обвинуваченим і потерпілим, у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах провадження, в тому числі даними слідчого експерименту та висновків судово-медичних експертиз.
При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.
У той же час апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині визначеного судом розміру призначеного засудженому покарання та змінив його.
Суд правильно вирішив питання, пов`язане з цивільним позовом. В частині відшкодування матеріальних витрат апеляційний суд визнав обґрунтованим висновок місцевого суду щодо розміру витрат понесених потерпілим на лікування та правову допомогу, оскільки вони підтверджені квитанціями та фіскальними чеками, з чим погоджується й суд касаційної інстанції. Крім того, апеляційний суд обґрунтовано зменшив розмір відшкодування моральної шкоди, вказавши, що місцевий суд помилково, одним із фактів на обґрунтування моральної шкоди, вказав тривалість лікування потерпілого.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень норм права, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень і закриття кримінального провадження, в тому числі й щодо неправильного вирішення цивільного позову, про що йдеться в касаційній скарзі, судом касаційної інстанції не наведено.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від

29 листопада 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 квітня

2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3