Номер провадження: 11-сс/813/1693/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.09.2019 року, якою в рамках кримінального провадження №0003629 від 24.09.2019 року відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Балта Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних стосунках, офіційно не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , та проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 2 ст. 189 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0003629 від 24.09.2019 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 2 ст. 189 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 24.11.2019 року без визначення розміру застави.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 2 ст. 189 КК Українита в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено неможливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу задля запобігання доведеним під час розгляду ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обґрунтовуючи незастосування відносно ОСОБА_8 застави в якості альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя врахував обставини справи, підвищену суспільну небезпеку інкримінованих підозрюваному злочинів, а також характеристику його особи.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 зазначила, що застосований відносно її підзахисного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надто суворим та слідчий суддя залишив поза увагою те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази неможливості запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України шляхом обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, натомість, підозрюваний має зареєстроване місце постійного проживання, в розшуку не перебував, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Посилаючись на викладені обставини, захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судове засідання апеляційного суду захисник не з`явилась та подала заяву про розгляд апеляційної скарги за її відсутності, в якій вимоги скарги підтримала та просила її задовольнити, у зв`язку із чим колегія суддів, керуючись положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України, з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності захисника.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 зазначеної ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
При цьому, положення ч. 1 ст. 370 КПК України передбачають, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повній мірі та врахував їх при постановленні ухвали.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що 24.09.2019 р. та 26.09.2019 р. ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України (а.с. 20-24 та 41-45 відповідно), а санкція ч. 2 ст. 189 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 2 ст. 189 КК України, а саме в тому, що він 24.09.2019 р. приблизно о 10 год., маючи протиправний умисел, з корисливих мотивів, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , незаконно позбавив волі ОСОБА_10 , заборонивши їй покидати приміщення та застосовуючи психологічне насильство, яке виразилось у погрозах застосування предмету, схожого на дубинку та погрозах застосування фізичного насилля, зокрема, нанесення ударів в живіт, усвідомлюючи при цьому, що потерпіла вагітна, після чого зажадав у чоловіка потерпілої ОСОБА_11 грошові кошти за звільнення ОСОБА_10 в розмірі 3000 доларів США, що станом на 24.09.2019 р. становило 72960 грн. та продовжував незаконно утримувати останню до 13 год. 24.09.2019 р. до надання згоди ОСОБА_11 передати зазначену суму за визволення дружини.
Окрім того, після незаконного позбавлення волі ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , погрожуючи останній застосуванням фізичного насилля та нанесенням тяжких тілесних ушкоджень та у разі її спротиву позбавленням життя, усвідомлюючи, що вона вагітна, демонструючи предмет, схожий на телескопічну дубинку та у подальшому погрожуючи ножем, наказав потерпілій за телефоном висунути від його імені вимогу своєму чоловікові ОСОБА_11 передати йому грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США, що станом на 24.09.2019 р. становило 72 960 грн. та під час зустрічі із ОСОБА_11 для передачі зазначеної суми був затриманий співробітниками поліції.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів не є предметом апеляційного оскарження та повністю підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 24.09.2019 р. (а.с. 26-29); протоколами допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 24.09.2019 р. (а.с. 31-33 та 34-38) та іншими матеріалами в їх сукупності.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали (а.с. 51), в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків в зазначеному провадженні, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні, серед іншого, тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст.189 КК України, вчиненого відносно вагітної жінки, поєднаного із погрозою застосування насильства за допомогою спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень засобу, відповідальність за який передбачена у виді позба влення волі на строк від 3 до 7 років; офіційно не працевлаштований; стійких соціальних зв`язків не має, зокрема, не одружений та не має утриманців; останньому добре відомі особи потерпілої та свідків в зазначеному провадженні, а також їх анкетні дані.

Більш того, апеляційний суд враховує, що відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Водночас, апеляційний суд вважає такими, що відповідають дійсності та приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що підозрюваний ОСОБА_8 має зареєстроване місце постійного проживання та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, однак наголошує, що зазначені обставини не виключають та не зменшують існування доведених та зазначених вище ризиків.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.
Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання названим вище ризикам.
Разом із тим, загалом обґрунтовано застосувавши відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не дотримався вимог кримінального процесуального закону та при прийнятті рішення щодо встановлення строку дії запобіжного заходу припустився помилки та прийняв рішення, яке суперечить нормам кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
При цьому, ч. 2 зазначеної ст. 197 КПК України встановлює, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
Разом із тим, згідно з ч. 5 вищевказаної ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
Так, відповідно до протоколу затримання (а.с. 11-14), ОСОБА_8 був затриманий о 20:10 год. 24.09.2019 р.
Зі змісту резолютивної частини оскаржуваної ухвали (а.с. 51, зворотна сторона) видно, що слідчий суддя визначив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 на 60 діб до 24.11.2019 р., проте помилково розрахував такий строк не з моменту затримання підозрюваного, а з моменту постановлення ухвали 26.09.2019 р.
Враховуючи те, що ОСОБА_8 був затриманий 24.09.2019 р. та на підставі положень вищезгаданих ст.ст.115 та 197 КПК України, останнім днем 60-денного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є 22.11.2019 р.
Відтак, слідчий суддя допустився помилки, обчислюючи строк тримання під вартою не з моменту затримання підозрюваного та, як наслідок, допустив істотне порушення вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування зазначеного рішення та постановлення нової ухвали.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Положення ч. 1 ст. 412 КПК України встановлює, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги захисника, скасування ухвали слідчого судді, як постановленої із істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки слідчий суддя допустив помилку, пов`язану із неправильним обчисленням строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, наявність доведених ризиків можливого переховування останнього від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків в даному провадженні, а також характеристику особи підозрюваного та його майновий стан, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту його затримання 24.09.2019 р.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, пов`язаних із погрозою застосування насильства, апеляційний суд, використовуючи надане йому кримінальним процесуальним законом право, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за можливе не визначати підозрюваному в якості альтернативного запобіжного заходу розмір застави.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 197, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.09.2019 р., якою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.11.2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 задовольнити та застосувати відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартоюбез визначення застави з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 22.11.2019 р. включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4