Ухвала
іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ
Справа № 310/6973/15-к
Провадження № 51- 2522 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевірившикасаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:
засуджена ОСОБА_4 зі значним пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень, постановлених щодо неї, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою від 8 травня 2019 року та клопотанням про поновлення пропущеного для подання скарги строку, мотивуючи пропуск строку тим, що вона є юридично неграмотною особою. Крім того, захисник засудженої запевнив її у тому, що подасть касаційну скаргу, але цього не зробив.
Розглянувши клопотання заявника, колегія суддів дійшла такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

При цьому правило про дотримання тримісячного строку надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі заяви, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Водночас положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження щодо ОСОБА_4 , ухвала суду апеляційної інстанції постановлена 17 січня 2018 року, тобто останнім днем звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою є 17 квітня 2018 року.

Натомість засуджена ОСОБА_4 подала касаційну лише 5 травня 2019 року, тобто через один рік та вісімнадцять днів з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.
Посилання ж засудженої ОСОБА_4 на вищевказані обставини для поновлення не доводять те, що вони були об`єктивно непереборними, а тому і не свідчать про наявність істотних перешкод чи поважних причин для реалізації права на подання касаційної скарги в строк, визначений законодавством.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання засудженої ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень щодо неї.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 17 січня 2018 року.

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3