У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009396 від 14.11.2019 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

особи, в користуванні якої знаходиться майно ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

15 листопада 2019 року до Дніпровського районного суд м. Києва надійшло клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009396 від 14.11.2019 року про арешт майна.

Клопотання погоджено з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 .

Клопотанням обґрунтоване тим, що підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань став рапорт працівника поліції про те, що 13.11.2019 року до ТСЦ № 8045, що за адресою: м. Київ, вул. П. Усенка, 8, звернулась ОСОБА_5 з метою здійснення перереєстрації ТЗ ВАЗ 21120 VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , та в ході проведення експертного дослідження вказаного ТЗ було встановлено, що ідентифікаційний номер кузова змінено кустарно шляхом видалення номерної панелі з першопочатковим номером та з подальшим закріпленням на її місце панелі з номером НОМЕР_1 ; номерна панель з номером НОМЕР_1 закріплена кустарно в кузов вказаного автомобіля, номер двигуна знищено кустарно, комплектація автомобіля не відповідає року зазначеному в реєстраційних документах, у зв`язку з чим вказаний автомобіль, ключ від нього та свідоцтво про реєстрацію ТЗ було вилучено ( НОМЕР_3 від 13.11.2019).

Так, 13.11.2019 року слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , за адресою: м. Київ, вул. Павла Усенка, 8, у зв`язку з невідкладністю та першочерговістю слідчої дії, з метою відшукання і вилучення знарядь злочину, інших предметів, які можуть мати значення для встановлення істини в рамках досудового розслідування до винесення ухвали слідчого судді, було проведено огляд місця події в присутності ОСОБА_8 , в ході якого було перевірено номера вузлів та агрегатів автомобіля марки ВАЗ 21120 VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та встановлено, що ідентифікаційний номер кузова змінено кустарно шляхом видалення номерної панелі з першопочатковим номером та з подальшим закріпленням на її місце панелі з номером НОМЕР_1 ; номерна панель з номером НОМЕР_1 закріплена кустарно в кузов вказаного автомобіля, номер двигуна знищено кустарно, комплектація автомобіля не відповідає року зазначеному в реєстраційних документах, у зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, було вилучено: автомобіль марки ВАЗ 21120 VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію на вказаний автомобіль серії НОМЕР_4 та ключ до автомобіля.

Вищевикладене надає органу досудового розслідування сукупність підстав та розумних підозр вважати, що ідентифікаційний номер кузова автомобіля марки ВАЗ 21120 VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 могло бути знищено, перероблено, підроблено або змінено, а відтак вказаний автомобіль може бути предметом кримінального правопорушення і на ньому можуть міститись сліди його вчинення.

14.11.2019 року вказане вилучене майно, у відповідності ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, зазначивши, що автомобіль визнано речовим доказом та є необхідність у накладенні арешту з метою його збереження.

Особа, в користуванні якої знаходиться майно, ОСОБА_5 заперечувала щодо накладення арешту та просила передати автомобіль марки «ВАЗ 21120» д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію на автомобіль марки та ключ їй у користування.

Вислухавши думку учасників, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбачену ст.290 КК України, та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права, а також з метою збереження речових доказів, слідчий суддя вважає необхідним накласти арешт на вилучене майно.

При цьому, слідчим в своєму клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведено необхідності у накладенні арешту шляхом заборони користування, а тому в цій частині клопотання задоволенню не підлягає.

Також у своєму клопотанні слідчий просив визначити місце зберігання речових доказів, однак як вбачається з постанови від 14.11.2019 року, слідчим вже визначено місце зберігання автомобіля марки «ВАЗ 21120» VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів при ГУНП України «УКРСПЕЦПАРК», що за адресою: м. Київ, вул. Фанерна,4, а свідоцтво про реєстрацію на автомобіль марки «ВАЗ 21120» VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 серії НОМЕР_4 та ключ від автомобіля цією ж постановою вирішено зберігати при матеріалах кримінального провадження, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав повторно визначати місце зберігання речових доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -

у х в а л и в:

Клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме:

-автомобіль марки «ВАЗ 21120» VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію на автомобіль марки «ВАЗ 21120» VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 серії НОМЕР_4 та ключ від автомобіля, які визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, шляхом заборони відчуження.

В іншій частині клопотання відмовити у задоволенні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: