КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/571/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0008166 відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, українця, який не працює, із середньою освітою, інвалід 2 групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, зокрема:
- вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02.12.1996 за ст.17, ч.3 ст.81, ст.44, ст.17, ч.3 ст.82, ст.44, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) на 2 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2000 (в редакції 1960 року) за ч.1 ст.229-6 КК України на 1 рік позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2003 за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі; вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2010 за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2012 за ч.2 ст.309 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

- вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03.09.2012 за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна, 28.01.2016 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року, -
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання, з випробуванням, за умови якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він діючи умисно, повторно в невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб придбав наркотичний засіб метадон та став незаконно зберігати його при собі без мети збуту. В подальшому, 02.09.2017 о 13:00 год. в м. Києві по пр. Голосіївському,128, ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції, які виявили та вилучили у нього три поліетиленові згортки з метадоном, загальною масою в перерахунку на суху речовину 0,3170 г

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 , покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Зазначає про те, що суд 1-ї інстанції, обґрунтовуючи своє рішення послався на дані про особу обвинуваченого, які не можуть слугувати обставинами для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Окрім того вказує, що судом належним чином не враховано, що ОСОБА_6 ,, будучи раніше неодноразово судимим за аналогічні злочини, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий злочин, що свідчить про не усвідомлення ним кримінальної караності за вчинене діяння, і у зв`язку з чим вважає, що призначене судом покарання є недостатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, за обставин викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися судом в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно, є правильною.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, то колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
У відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в достатній мірі і звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується задовільно, має на утриманні двох дітей, один з яких ОСОБА_10 2007 р.н., є неповнолітньою; на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з 11.09.2000 перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності. Крім того, суд врахував, що обвинувачений є інвалідом ІІ групи та має ряд захворювань, зокрема цереброваскулярну хворобу, дисциркулярну гіпертонічну екзогенну енцелопатію 3 ступеню, гіпертонічну хворобу 3 ступеню, екзогенну полінейропатію у вигляді помірного нижнього в`ялого пара парезу, порушення функції ходи, вегетативно-хронічні порушення, а тому колегія суддів, з урахуванням конкретних обставин справи, щирого каяття обвинуваченого та активного сприяння розкриттю злочину, які визнані судом як пом`якшуючі обставини, та відсутність обтяжуючих обставин, разом з наявністю у нього на утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_10 2007 р.н., та з урахуванням даних виписки КМНКЛ № 4 з медичної картки хворого про те, що ОСОБА_6 себе обслуговує обмежено, потребує сторонньої допомоги, знаходить висновок суду 1-ї інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, таким, що відповідає обставинам справи.

Зазначених висновків суду 1-ї інстанції доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують, у той час як поведінка ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції викликає довіру до нього та його бажання стати на шлях виправлення, а отже таке рішення суду повинно призвести до позитивних змін в особистості обвинуваченого та створити у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

З урахуванням того, що будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б потягли за собою зміну чи скасування рішення не вбачається, а тому воно як законне та обґрунтоване, має бути залишене без зміни, а апеляційна скарга прокурора щодо його скасування без задоволення.

Таким чином, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 309 КК України - без зміни.
Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк, з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді: _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4