Ухвала

Іменем України
18 червня 2019 р.

м. Київ
справа № 331/3097/18

провадження № 51-2976ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 березня 2019 року в кримінальному провадженні № 1-кп/331/340/2018 щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
встановив:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 31 серпня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ст. 69 КК України.
Як установив місцевий суд, ОСОБА_5 7 березня 2018 року близько 15:30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на кухні за місцем свого мешкання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого на побутовому підґрунті конфлікту, спровокованому його батьком ОСОБА_6 , завдав ножем не менше семи ударів останньому в ділянки тулубу та руки, чим заподіяв йому тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03:10 помер в Міській клінічній лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 березня 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_5 , через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.69 КК України) та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду щодо нього скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, не врахував те, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи, яка перебувала з ним в родинних стосунках.
Мотиви суду.
Перевіривши дотримання захисником порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Твердження сторони обвинувачення щодо неправильного застосування України про кримінальну відповідальність (ст.69 КК України), невідповідності призначеного засудженому судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, є необґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, обставини, які пом`якшують покарання-щире каяття, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, вчинення злочину внаслідок неправомірних дій потерпілого, відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого рішення.
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі, дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України врахував дані про особу ОСОБА_5 , відсутність будь - яких претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої, обставини, які пом`якшують покарання та обґрунтовано призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Таким чином, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного та вищевказаних обставин суд дійшов обгрунтованого висновку і призначив засудженому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, яке за своїм та розміром є справедливим.
З таким висновком апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції та вважає, що призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 69 КК України. Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає.
В касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_5 покарання.
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд,
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3