Справа №584/713/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/782/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 27 червня 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Успенка Буринського району Сумської області, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій вона не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини свого підзахисного ОСОБА_8 та правильності правової кваліфікації його дій, просила вирок суду змінити у зв`язку з суворістю призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання та просила призначити йому більш м`яке покарання - у виді 6 років позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено раніше обраний - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 10 березня 2019 року.

Скасовано накладений ухвалю слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 13 березня 2019 року арешт майна, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник наголошувала на тому, що призначене судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є надто суворим та таким, що призначене обвинуваченому судом без врахування ряду обставин, які на переконання захисника, могли істотно на нього вплинути, а саме : щире каяття обвинуваченого у вчиненому, активне сприяння слідству у розкритті злочину, відсутність претензій як морального так і майнового характеру з боку потерпілої, вибачення ОСОБА_8 перед останньою, відсутність у нього судимостей та не перебування його на обліках у лікарів нарколога і психіатра, наявність постійного місця проживання та його позитивна характеристика. Враховуючи викладене захисник переконана у наявності підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення її підзахисному ОСОБА_8 більш м`якого покарання ніж це визначено в санкції частини статті інкримінованого йому злочину.

Інші учасники кримінального провадження прокурор, потерпіла та обвинувачений, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції останнім часом ОСОБА_8 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_9 проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно ніде не працювали, періодично вживали спиртні напої.

09 березня 2019 року у денний час, ОСОБА_8 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_9 пішли у гості до рідних, де разом вживали спиртне, близько 18.00 год. цього дня ОСОБА_8 пішов додому та ліг спати, а ОСОБА_9 залишилась в гостях.

10 березня 2019 року близько 00.00 год., коли ОСОБА_8 перебував у будинку за місцем свого проживання, за вказаною вище адресою, повернулась його співмешканка ОСОБА_9 , яка знаходилась у стані алкогольного сп`яніння. Обурившись тим, що ОСОБА_9 перебувала у нетверезому стані, ОСОБА_8 послав її купити ще спиртного, та коли остання повернулась, вони разом до 02.00 год. того ж дня його розпивали.

У ході спільного розпиття алкогольних напоїв між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла сварка на побутовому ґрунті в ході якої у ОСОБА_8 виник умисел на вбивство своєї співмешканки з мотивів раптово виниклих неприязних відносин. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 схопив молоток та ніж, які знаходились на столі у приміщенні кухні та, зайшовши до приміщення зали будинку, де перебувала ОСОБА_9 , маючи умисел на позбавлення життя потерпілої, умисно, з силою наніс металевою частиною молотка близько 20 ударів ОСОБА_9 в область голови, тулубу та кінцівок, а також за допомогою ножа наніс 2 удари в область лобу та правого стегна потерпілої, які є життєво важливими органами людини. Побачивши, що ОСОБА_9 не подає ознак життя, ОСОБА_8 припинив її побиття, а ОСОБА_9 , у результаті нанесених їй ударів, відразу померла на місці події.

В ході судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_9 були виявлені легкі і тяжкі тілесні ушкодження, зокрема відкрита черепно-мозкова травма з послідуючими наслідками, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 33 від 07.05.2019 року, і стала причиною смерті ОСОБА_9 та знаходитися у прямому причинному зв`язку із діями ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника заперечив, просив вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки обвинувачений та захисник в апеляційній скарзі не заперечують проти доведеності вини обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, а апеляційним судом не встановлено обставин, що давали б підстави вийти за межі апеляційних вимог, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок суду першої інстанції в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 стосовно порушення судом першої інстанції загальних засад призначення покарання, які полягають в тому, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не достатньо врахував всі обставини, які б давали підстави для його пом`якшення та призначив обвинуваченому надто суворе покарання, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Санкція ч.1 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, обставину яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який є військовозобов`язаним, не інвалід, не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання та не притягувався, як до адміністративної, так і до кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, а також обставини справи, тяжкість вчиненого злочину та наслідки що від нього настали смерть людини, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що необхідним і достатнім буде призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, у виді 9 років позбавлення волі. Саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на ті обставини, що суд першої інстанції, врахувавши всі пом`якшуючі обставини, в тому числі і зазначені в апеляційній скарзі щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, а також і ті на які сторона захисту посилається як на характеризуючі особу обвинуваченого дані відсутність у ОСОБА_8 судимостей, не перебування його на обліках у лікарів нарколога і психіатра, наявність постійного місця проживання та його позитивна характеристика, призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, яке, на думку апеляційного суду є необхідним та достатнім для обвинуваченого ОСОБА_8 .

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не повно врахував обставини, які б могли стати підставо для призначення обвинуваченому менш суворого покарання, чим порушив загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України.

Щодо інших тверджень захисника застосування ст. 69 КК України, шляхом призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання нижчого від найнижчої межі передбачено санкцією ч.1 ст. 115 КК України, то їх колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з аналізу вказаної норми закону її застосування до обвинуваченого є правом, а не обов`язком суду та підлягає застосуванню виключно на розсуд суду, у разі встановлення ним декількох обставин, які б могли чи то пом`якшити покарання обвинуваченого та істотно знизити ступінь тяжкості вчиненого ним злочину чи то обвинувачений як особа характеризується виключно з позитивної сторони, чи вчинений ним злочин, або ж наслідки від його вчинення не є тяжкими та не становили значної шкоди.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника, колегією суддів встановлено відсутність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижчого ніж визначеного ч. 1 ст. 115 КК України у виді 6 років позбавлення волі, як на тому наголошувала захисник.

Так, право на життя гарантується Конституцією (ст. 27 Конституції). Відповідно до ст. 3 Конституції України життя людини визнано найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити її життя. Тому охорона життя людини найважливіше завдання кримінального права. Серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку.

Колегія суддів зауважує, що належна кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосовування кримінального закону, вважає, що особі, яка вчинила злочин проти життя та здоров`я особи, що є найвищою цінністю повинна нести справедливе покарання.

Вирішуючи питання щодо виду заходу примусу, необхідного для забезпечення досягнення визначеної у законі його мети, колегія суддів виходить не лише з того, що обвинувачений вказаний злочин вчинив особливої тяжкості, санкція якого передбачає до 15 років позбавлення волі, а й обставини, спосіб і характер його вчинення, зокрема те, що смерті потерпілої передувала виникла між нею та обвинуваченим побутова сварка, яка не є підставою для позбавлення життя людини.

Будучи фізично здоровою, працездатною людиною, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, жорстоко та безжально, шляхом нанесення численних ударів, а їх більше 20, молотком та ножем, в область життєво важливих органів, в тому числі і в область голови, холоднокровно вбив ОСОБА_9 , яка не чинила щодо нього протиправних дій та опору, і лише після того, як обвинувачений побачив останню без ознак життя він зупинився.

Аналізуючи дії ОСОБА_8 колегія суддів вважає поведінку останнього зухвалою, яка безумовно свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

Вказане свідчить про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання у виді 9 років позбавлення волі, на думку колегії суддів, необхідне й достатнє для його виправлення та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, саме це покарання є адекватним (відповідним) характеру вчинених ним дій, їх небезпечності та даним про особу ОСОБА_8 . Підстав для призначення йому менш суворого покарання та застосування положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Також, колегією суддів не встановлено переконливих доводів для такого пом`якшення і в апеляційній скарзі захисника, в якій, як зазначалося вище, йдеться виключно про обставини, які судом першої інстанції вже були враховані при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання. При цьому, та обставина, на яку захисник посилається як на підставу для застосування відносно обвинуваченого положень ст. 69 КК України відсутність з боку потерпілої претензій як майнового так і морального характеру, то їх колегія суддів не вважає такою, що впливає на розмір призначеного ОСОБА_8 покарання, оскільки жодним чином не зменшую ні степеню тяжкості вчиненого ним злочину, ні виключає його суспільної небезпечності для оточуючих, ні виправить наслідків вчиненого. Визнання обвинуваченим своєї вини, прохання до потерпілої вибачити його, може визнатися як його каяття, яке було визнано судом першої інстанції пом`якшуючою покарання обвинуваченого обставиною.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо суворості призначеного ОСОБА_8 покарання та вважає їх необґрунтованими та такими, що слід залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає призначене ОСОБА_8 покарання у виді 9 років позбавлення волі справедливим, необхідним й достатнім для обвинуваченого та підстав для його пом`якшенняне вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі, колегією суддів не встановлено, а тому підстав, для зміни чи скасування оскаржуваного вироку та задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 27 червня 2019 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4