Справа № 442/4014/19
Провадження № 1-кп/456/395/2019
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

17 вересня 2019 року місто Стрий

Колегія суддів Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

в присутності обвинуваченого: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , -

встановив:

З Апеляційного суду Львівської області до Стрийського міськрайонного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000506 від 06.03.2018р.
17.07.2019 року колегією суддів Стрийського міськрайонного суду Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000506 від 06.03.2018р., за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 28- ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України призначено до підготовчого судового засідання.

17.07.2019р. ухвалою колегії суддів продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 . Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , закінчується 18 вересня 2019 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , оскільки вказаний запобіжний захід є найбільш доцільним на даному етапі судового розгляду, ризики передбачені ст..177 КПК України залишилися. Обвинуваченому ОСОБА_5 , інкримінуються кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії особливо тяжких, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Наявні докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_5 у вчиненні особливо тяжких корисливих кримінальних правопорушень є вагомими, належними, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку. Так, у разі визнання винуватим ОСОБА_5 йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування до нього запобіжного заходу з позбавленням волі; відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, у тому числі відсутність в нього утриманців; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи, а отже законного джерела доходу. Зважаючи на наведене, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик підтверджується тим, що у разі визнання винним ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років і це може стимулювати обвинуваченого до втечі. Крім цього, кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 вчинені ним в складі організованої групи. Також, він може незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування, з метою надання ними неправдивих показань, зміни показів, що підтверджується характером і способом вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, які вчинялись організованою групою, враховуючи кількість правопорушників, наявність на даний час невстановлених правопорушників. Знищити, сховати або спотворити речові докази, які можуть підтверджувати його незаконну діяльність та мати значення для викриття інших співучасників злочину. Даний ризик обґрунтовується тим, що під час проведення слідчих дій, а саме обшуків від 11.02.2019р., у підозрюваного (обвинуваченого) вилучено мобільні телефони із сім-картами мобільних операторів, які в подальшому визнані речовими доказами, здійснюючи дзвінки через які, обвинувачений безпосередньо тримав зв`язок з іншими правопорушниками. Разом з тим, на даний час органом досудового розслідування не встановлено місцезнаходження об`єктів злочинного посягання, якими заволоділи правопорушники в ході вчинення кримінальних правопорушень, а тому в органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають важливе значення для встановлення обставин кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Цей ризик обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків у останнього, об`єктивно обвинувачується у скоєнні корисливого правопорушення, вчиненого організованою групою, що дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може надалі займатися злочинною діяльністю та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_5 будучи раніше судимим 15.11.2011р. Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі терміном на 4 роки та 07.08.2017р. звільнений з Личаківської виправної колонії (№30) на підставі ст.2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014, та відповідно до ст.89 КК України маючи непогашену судимість на шлях виправлення не встав та вчинив ряд особливо тяжких корисливих кримінальних правопорушень тому, просить клопотання задоволити.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечила вимоги клопотання, подала клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час та вказала, що під час обрання запобіжного заходу прокурор посилався на ч.1 ст.178 КПК України однак, на даний час всі обставини вже відпали, докази зібрані, інших ризиків не має. Обвинувачений має постійне місце проживання, наміру переховуватися не має, має на утриманні малолітню дитину, яку необхідно утримувати, має намір влаштуватися на роботу, і у випадку задоволення судом цивільних позові це дасть змогу відшкодовувати потерпілим кошти тому, просить обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час, а в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Суд, заслухавши думку прокурора, який просить продовжити строк тримання під вартою до двох місяців та відмовити в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, як безпідставне, обвинуваченого та захисника, які заперечили у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просять змінити його на домашній арешт, думку потерпілих, які повністю підтримали клопотання прокурора, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Згідно частини 3 статті 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченому під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 , необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, який закінчується 18.09.2019р. оскільки, судовий розгляд справи не завершено.

Разом з тим, при продовженні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, зобов`язана визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам зазначеним в ст. 177 КПК України однак, застава визначена попередньою ухвалою, яка є чинною.
Суд вважає, що в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити оскільки, жодних доказів щодо працевлаштування обвинуваченого до затримання не представлено, доказів наявності в обвинуваченого на утриманні дітей також не представлено, а відтак дане клопотання є необґрунтованим тому в його задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 315 КПК України суд,
ухвалив:
Обвинуваченому ОСОБА_5 продовжити строк тримання під вартою на шістдесят діб - з 17 вересня 2019 року до 15 листопада 2019 року.
В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити
Копію ухвали вручити прокурору ОСОБА_7 , обвинуваченому ОСОБА_5 , захиснику та скерувати начальнику ЛСІ УДДУ з ПВП Львівської області для відома та виконання.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3