печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

представників власника майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000158 від 20.09.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:
10 травня 2019 року прокурор військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно та речі, які вилучені 06.05.2019 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2019 року та просив поновити строк подання клопотання про арешт майна, як пропущений з поважних причин.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подану прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000158 від 20.09.2018 року заяву про повернення вказаного клопотання та просив повернути матеріали для доопрацювання.

Представники власника майна заперечили щодо задоволення заяви про повернення клопотання про арешт майна прокурору для доопрацювання, оскільки прокурором не зазначено у зв`язку з якими саме недоліками вказане клопотання підлягає поверненню.

Заслухавши думку учасників процесу за клопотанням та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, згідно з п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 26 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, виходячи із принципу диспозитивності кримінального провадження, вважаю відсутніми підстави для розгляду по суті клопотання про арешт майна, а клопотання таким, що підлягає поверненню особі, що звернулась із ним.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7, 26, 170, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000158 від 20.09.2018 року - повернути прокурору військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 , для доопрацювання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1