ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1698/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України Доповідач: ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження № №0000854за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, інвалід третьої групи інвалідності з дитинства, з вищою освітою, одружений, працює за трудовою угодою електриком на СТО, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-
визнано винним та засуджено:

- за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 роки;
- за ч.1 ст. 135 КК України до 2 роки обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільненийвід відбування призначеного основногопокарання у виді позбавлення воліз іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст..76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Згідно вироку, ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він 27 червня 2017 року приблизно о 21 годині 35 хвилин, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння керував технічно справним автомобілем "Toyota Prado 3.4" р.н. НОМЕР_1 по пр. Перемоги в м.Харкові, чим порушив вимоги п. 2.9 правил дорожнього руху України, згідно яких - "водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин". Під час руху по пр. Перемоги в напрямку до вул. Архітекторів у м. Харкові зі швидкістю приблизно 80 км/час, в районі будинку №76, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, проігнорував зменшення швидкості та зупинку транспортних засобів, що рухались по сусідніх смугах, а також не переконавшись у безпеці змінив напрямок руху вліво, чим грубо порушив вимоги п.п.10.1, 18.1, 18.4 правил дорожнього руху України, згідно яких:
п.10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п.18.1 «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;
п.18.4 - "якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупиняється транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека", та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка в цей час рухалася по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу його руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №854-А/17 від 09.08.2017 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток верхньої щелепи, закритого перелому лівої променевої кістки у нижній третині, відкритого перелому малогомілкової кістки у нижній третині правої гомілки, закритого перелому п`ятої п`ястної кістки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також важкої черепно-мозкової травми; забію головного мозку, внутрішньочерепових крововиливів, перелому основи черепу, відкритого перелому діафізу великогомілкової кістки у нижній третині правої гомілки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_9 , які знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками, виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу по пр. Перемоги в м. Харкові, на якому перебували пішоходи, проігнорував зменшення швидкості та зупинку транспортних засобів, що рухались по сусідніх смугах, змінив напрямок руху, не переконавшись в тому, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також не вжив заходів щодо зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , що спричинило вищевказані наслідки. Дії водія ОСОБА_9 згідно з висновком автотехнічної експертизи №665/17 від 09.08.2017 року знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.
Крім того, після скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної події 27.06.2017 року приблизно о 21.35 год., ОСОБА_9 з місця пригоди зник, чим грубо порушив вимоги п.п. 2.10 а), б), в), г), r), д), е) правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п.2.10 «у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; r) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу ( з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; є) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди, - та суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілу ОСОБА_7 у небезпечний для життя стан, нехтуючи моральними і правовими нормами, на місці дорожньо-транспортної пригоди не зупинився, не переконався чи потребує потерпіла медичної допомоги, не викликав працівників медичної допомоги, не відвіз останню до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив її в небезпеці у безпорадному стані та з місця події зник.
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В обґрунтування посилається на те, що судом не в повному обсязі враховано обставини, що істотно впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, наслідки у вигляді отримання потерпілою тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, погіршення стану її здоров`я є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не враховано думку потерпілої щодо призначення більш суворого покарання та невідшкодування протягом тривалого часу матеріальних збитків завданих потерпілій, скоєння злочинів у стані алкогольного сп`яніння та залишення потерпілої у небезпечному для життя стані шляхом залишення місця події. Судом при призначенні покарання безпідставно враховано працевлаштування ОСОБА_10 за трудовою угодою, тоді як такі дані відсутні у матеріалах кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проте апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Призначаючи вид та розмір покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, одружений, є інвалідом дитинства 3-ї групи, працює, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття, часткове відшкодування шкоди та наявність інвалідності; обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.
При цьому суд першої інстанції зробив висновок про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з застосуванням ст.75 КК України, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість вчинених ним злочинів та усі обставини справи. Тобто суд врахував одні і ті ж самі обставини при призначенні покарання, як для визначення його виду та розміру, так і для вирішення питання про необхідність звільнення від його відбування з випробуванням. Зазначене свідчить про неналежну вмотивованість рішення суду першої інстанції щодо можливості звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів не може погодитись з зазначеними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так ОСОБА_9 скоїв грубе порушення правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, наслідком якого стало отримання потерпілою тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, після скоєння дорожньо-транспортної події з місця пригоди зник та суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілу ОСОБА_7 у небезпечний для життя стан, нехтуючи моральними і правовими нормами, на місці дорожньо-транспортної пригоди не зупинився, не переконався чи потребує потерпіла медичної допомоги, не викликав працівників медичної допомоги, не доставив останню до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив її в небезпеці у безпорадному стані. Характер та конкретні обставини вчиненого, свідчать про підвищений ступінь їх суспільної небезпечності та таке психічне ставлення обвинуваченого до вчиненого на момент заподіяння злочинів, яке виразилось у тому, що він продемонстрував крайню байдужість до життя травмованої ним людини.
Не знижує тяжкості й небезпечності злочинів, вчинених за наведених обставин, характеристика обвинуваченого у загальносоціальному плані, офіційне працевлаштування, а також його посткримінальна поведінка, спрямована на залагодження своєї провини.
Поряд з цим, в судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла підтримала апеляційну скаргу прокурора та пояснила, що обвинувачений лише під час досудового розслідування частково відшкодував причинену їй шкоду та після цього не приймав ніяких мір по відшкодуванню.
Отже вказані районним судом підстави для застосування щодо ОСОБА_9 вимог ст.75 КК України, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, навіть за умови щирого каяття, не є достатньою підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обгрунтованими. За змістом ст. 75 КК України прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що сталися, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.
Суд першої інстанції не в повній мірі врахував цих вимог закону, у зв*зку з чим безпідставно звільнив ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він раніше не судимий, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, є інвалідом дитинства 3-ї групи, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Крім того, відповідно до довідки наданої захисником в судовому засіданні апеляційної інстанції, обвинувачений працює з 24.10.2019 року.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд визнає його щире каяття, часткове відшкодування шкоди та наявність інвалідності.
Згідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , суд визнає скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання скасувати у зв*язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та відповідно до вимог , передбачених п.4 ч.1 ст. 420 КПК України, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання відповідно до ст. 65 КК України в межах установлених санкції ч.1 ст.135, ч.2 ст. 286 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, їх наслідків, даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, без застосування положень ст. 75 КК України.
З метою дотримання вимог, передбачених ч. 2 ст. 65 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нового злочину необхідним є призначення додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, що слугуватиме загальним принципам особистої та загальної превенції.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2019 року у відношенні ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_9 покарання
- за ч.2 ст.286 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;
- за ч.1 ст.135 КК України - 2 років обмеження волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_9 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахувати з дня фактичного затримання в порядку виконання вироку.
В іншій частині вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 з моменту отримання копії вироку.
Головуючий
Судді :