Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/917/19
Провадження № 1-кс/280/1026/19
У Х В А Л А
Іменем України
31 липня 2019 року м.Коростишів

Слідчий суддя Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростишів клопотання слідчого СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000322 від 31.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про застосування відносно :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоївницьке, Андрушівського району, Житомирської області, громадянин України, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 звернувсь до слідчого судді Коростишівського районного суду з клопотанням, погодженим з прокурором Коростишівської місцевої прокуратури, про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначив наступне:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 у невстановлений час, при невстановлених у ході досудового розслідування обставин, у невстановленому місці, придбав наркотичний засіб канабіс, з метою його подальшого збуту, який утримуючи при собі переніс до свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_5 перебуваючи за місцем свого проживання за допомогою електронних вагів здійснив розфасування незаконно придбаного особливо небезпечного наркотичного засобу до 18 поліетиленових зіп-пакетів, які залишив на зберігання у своєму домоволодінні, з метою подальшого збуту.

15.05.2019 працівниками Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області на підставі ухвали слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , у ході якого було виявлено та вилучено: 18 поліетиленових зіп-пакетів з вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору, яка відповідно до висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом; Маса канабісу в перерахунку на суху речовину відповідно становить: 0,871г., 0,867г., 0,851г., 0,836г., 0,821г., 0,889г., 0,848г., 0,824г., 0,876г., 0,935г., 0,839г., 0,841г., 0,850г., 0,798г., 0,840г., 0,8818г., 0,873г., 0,876г., що в загальному становить 15,353г.; наперсток коричневого кольору, із залишками речовини зеленого кольору, у якому відповідно висновку експерта виявлено нашарування речовини коричнево-чорного кольору, яке являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено екстрактом канабісу, масою 0,084г.; електронні ваги на поверхні яких відповідно до висновку експерта наркотичних засобів не виявлено; 10 полімерних пакетів з вмістом сухої подрібленої рослинної маси ззовні схожої до коноплі, відповідно до висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса канабісу в перерахунку на висушену речовину відповідно становить: 810,419г.. 136,617г., 1077,373г., 35,092г., 19,382г., 38,623г., 3,501г., 12,728г., 63,305г., 25,595г., 2,365г., 2,410г., 2,428г., 2,348г., 494,707г.; 24 прозорих полімерних пакети у 22 з яких відповідно до висновку експерта виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабісом. Масу канабісу немає можливості визначити у зв`язку з його незначною кількістю, які ОСОБА_5 зберігав з метою подальшого збуту.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

31.05.2019 слідчим Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області, за наявності достатніх доказів, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В обґрунтування даного клопотання, на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий зазначив, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, перебуває на наркологічному обліку, товаришує з особами , які схильні до вчинення злочинів кримінального характеру та піддається їх впливу, що може свідчити про продовження злочинної діяльності, останній може впливати на понятих та змусити їх дати покази у частині непричетності до вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки існують ризики того, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, з метою забезпечення швидкого та неупередженого досудового розслідування, забезпечення розумних строків передбачених ст. 28 КПК України, встановленню об`єктивної істини по справі, дотримання основоположного принципу невідворотності кримінального покарання, просили обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав викладених в ньому. Додатково вказали, що на даний час, дії ОСОБА_5 перекваліфіковано із ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 3 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, просив застосувати інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем проживання.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо поданого клопотання заперечив, посилаючись на те, що клопотання є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, перебуває в зареєстрованому шлюбі, має на утриманні малолітню дочку, від органів досудового розслідування не переховується, на даний час знаходиться на лікуванні, всі слідчі дії вже проведені, речові докази вилучені, а тому просив застосувати інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі домашній арешт.

Заслухавши пояснення слідчого, підозрюваного, доводи захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Згідно положень ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно роз¦яснень, що містяться в п.3 та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з норм КПК України, і його належної поведінки. Обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
У частині 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
В обґрунтування заявленого клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий зазначає, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а також існують ризики ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний перебуваючи на волі може: переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення , знищити , сховати будь-які речі.
Згідно положень ч.1 та ч.2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати обєктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
На вказаному етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобовязаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Так, з матеріалів клопотання слідує, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років. Даний злочин відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких.
Проте, підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш мякі запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Оцінюючи доводи прокурора та слідчого про необхідність застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою через ризики можливого незаконного впливу на свідків, продовження злочинної діяльності, переховуватись від від органу досудового розслідування, слідчий суддя констатує, що їх можливе настання прокурором та слідчим жодним доказом не доведено. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
У рішенні "Марченко проти України" Європейського суду суд з прав людини повторюється, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.
З урахуванням вищевикладеного, а також даними про особу підозрюваного, який має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, має на утриманні малолітню дочку, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, знаходиться на лікуванні, суд дійшов висновку про відсутність, передбачених ст. ст. 183, 194 Кримінального процесуального кодексу України обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, проте з урахуванням обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя вбачає, що вказаним ризикам може достатньо дієво запобігти такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт, що забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , а також покладає на нього обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України .
Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувалось, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181,183,194 КПК України, слідчий суддя ,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк з 31 липня 2019 р. до 25 вересня 2019 р.
Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки, що передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України : прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого на час перебування справи у нього в провадженні,а з часу передачі справи до суду зазначений контроль покласти на прокурора.
Зобов`язати слідчого письмово під розпис роз`яснити підозрюваному наслідки порушення покладених на нього обов`язків.
В задоволенні решти клопотання відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1