Справа №463/3778/19
Провадження №1-кс/463/1921/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі - ДБР), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_3 .

Скаргу мотивує тим, що 02.05.2019 отримав лист начальника Другого слідчого відділу ДБР про відмову внесення відомостей до ЄРДР за його заявою №О-1487 від 24.04.2019 про дії посадових осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що мають ознаки злочинів, передбачених ст.364, 366, 367, 375, 255, 109 КК України. Просить зобов`язати слідчого ДБР внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу з мотивів викладених в ній та просив скаргу задовольнити. Додатково пояснив, що були порушені його права як споживача, оскільки він замовив у приватного підприємця одне вікно, а йому привезли - інше, не обумовлене договором купівлі-продажу. У зв`язку з чим він прийшов до висновку, що діє злочинна організація, тому вирішив звернутися до правоохоронних органів. Так, 11.07.2018 подав скаргу начальнику Калуського МВУСБУ в Івано-Франківській області щодо внесення відомостей в ЄРДР про наявність у діях вказаних приватних підприємців ознак складу злочинів, передбачених ст.190, 255 КК України, однак такі відомості до ЄРДР внесені не були, що стало підставою для оскарження бездіяльності до слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Разом з тим, ні слідчим суддею, ні суддею апеляційної інстанції вказані порушення усунені не були, що на його думку свідчить про наявність у діях останніх ознак складів злочинів, передбачених ст.366, 367, 396, 364, 375, 255 КК України. Крім цього, містять ознаки складу злочинів, передбачених ст.366, 255 КК України і дії т.в.о. начальника Управління СБУ в Івано-Франківській області ОСОБА_7 , оскільки листом останнього ОСОБА_3 повідомлено про скерування його звернення в частині ст.190 КК України в ГУ НП в Івано-Франківській області, однак не зазначено вихідний номер та дату документа, яким таке звернення було направлено.

Зазначив, що за захистом своїх прав споживача в порядку цивільного судочинства не звертався, оскільки хотів перевірити як працює МВС, СБУ та судова гілка влади.

Слідчий ДБР ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, оскільки підстави для внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 відсутні, так як викладені ним обставини не свідчать про наявність у діях вказаних ним осіб ознак складу злочинів, а самі правовідносини є цивільними.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, слідчого ДБР, дослідивши матеріали скарги слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 12.04.2019 подав Голові Львівського територіального управління Національного антикорупційного бюро України скаргу, яка була скерована за підслідністю в ДБР та отримана останнім 23.04.2019.

Зі змісту вказаної скарги вбачається, що ОСОБА_3 вважає, що дії посадових осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 містять ознаки злочинів, передбачених ст.366, 367, 396, 364, 375, 255 КК України, оскільки слідчий суддя ОСОБА_5 відмовила в задоволенні скарги ОСОБА_3 щодо внесення відомостей до ЄРДР, при цьому зазначила, що ухвала оскарженню не підлягає, в той час як право на апеляційне оскарження передбачене КПК України; суддя апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_3 , чим сприяв у невнесенні відомостей до ЄРДР, при цьому зазначив, що таку ухвалу можна оскаржити у касаційному порядку, хоча це не передбачено КПК України; т.в.о. начальника Управління СБУ в Івано-Франківській області ОСОБА_7 у своєму листі вказав, що скерував скаргу до слідчих ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області, однак жодного документа про це немає, внаслідок дій слідчого не були внесені відомостей до ЄРДР та не було здійснено досудове розслідування. Усі вказані особи діяли в розумінні спільного задуму по приховуванню злочинів в групі осіб.

У відповідності до вимог пункту 1 глави 2 розділу I наказу Генерального прокурора України від 06 квітня 2016 року №139 «Про затвердження Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом. З вищевказаної норми закону вбачається, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 10 постанови від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15). Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Враховуючи вказане, оскільки під час розгляду скарги встановлено, що підставою звернення ОСОБА_3 із заявою про вчинення суддями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 злочинів, передбачених ст.366, 367, 396, 364, 375, 255 КК України фактично стала незгода із прийнятими суддями процесуальними рішеннями, що за своїм змістом є позапроцесуальним способом оскарження та одним із протиправних намагань втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, тому слідчим ДБР правомірно відмовлено у внесенні вказаних відомостей до ЄРДР, так як наведення заявником власних міркувань та припущень щодо вчинення на його думку, злочинів, без наявності об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки вказаного злочину, не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Не містить заява ОСОБА_3 і об`єктивних даних, які свідчать про наявність у діях т.в.о. начальника Управління СБУ в Івано-Франківській області ОСОБА_7 ознак складів злочинів, передбачених ст.366, 367, 396, 364, 255 КК України, оскільки не зазначення у листі, яким ОСОБА_3 повідомлено про скерування його звернення в частині ст.190 КК України в ГУ НП в Івано-Франківській області, вихідного номеру та дати документа, яким таке звернення було направлено, не свідчить про наявність ознак складів вказаних злочинів. Крім цього, порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності на досудовому провадженні визначено § 1 Глави 26 КПК України.

Враховуючи вищенаведене приходжу до висновку, що підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 на бездіяльність ДБР відсутні, тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, -

постановив:

в задоволені скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання 23.04.2019 заяви ОСОБА_3 від 12.04.2019 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1