печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 03.04.2019 про відмову у визнанні потерпілим, у рамках кримінального провадження № 0000027,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 03.04.2019 про відмову у визнанні потерпілим, у рамках кримінального провадження № 0000027.

В обґрунтування доводів та вимог скарги особа, що подала скаргу ОСОБА_3 посилається на те, що ним до відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві 20.02.2019 року подано клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000027. За результатами розгляду клопотання слідчим другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим, вважаючи постанову необґрунтованою, безпідставною, формально винесеною в порушення вимог КПК України, просить її скасувати.

У судове засідання особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Правило щодо неможливості розгляду скарг за відсутності особи, що подала скаргу передбачає розгляд скарг за обов`язкової участі особи, разом з тим, особа, яка її подала будучи належним чином повідомленим про розгляд скарги у судове засідання не з`явився та враховуючи скорочені строки розгляду даної категорії справ, слідчий суддя визнав за можливе перейти до розгляду скарги без участі особи, що подала скаргу в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, не з`явився в судове засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, а відтак суд визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без його участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів скарги, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000027 від 18.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 КК України.

Особа, що подала скаргу ОСОБА_5 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві із клопотанням від 20.02.2019 у вимогах якого порушувалося питання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000027.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні потерпілим слідчий зазначав, що на даній стадії досудового розслідування, не отримано даних які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 якої не будь шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, оскільки факт зловживання владою або службовим становищем вищезазначених посадових осіб наразі не знайшов свого об`єктивного підтвердження.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 03.04.2019, остання не містить викладу обставин або вмотивованих обґрунтувань, оскільки обмежується лише формальними обставинами, констатуванням факту, що ще не здобуто фактів спричинення фізичної, моральної та матеріальної шкоди заявнику діями працівників правоохоронних органів.

Разом з тим, всупереч положенням ч. 2 ст. 55 КПК України постанова слідчого належним чином невмотивована та не містить обґрунтованого висновку про те, з яких даних слідчий встановив наявність підстав для відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000027, зокрема, які саме докази є належними та достатніми для встановлення обставин відсутності заподіяння останньому фізичної, моральної та матеріальної шкоди.

Отже, за таких обставин, оскільки постанова слідчого носить у собі формальний характер, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 03.04.2019 про відмову у визнанні потерпілим, та зобов`язання вирішення клопотання ОСОБА_3 від 20.02.2019 по суті його вимог, а відтак скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 03.04.2019 про відмову у визнанні потерпілим, у рамках кримінального провадження № 0000027 задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 03.04.2019 про відмову у визнанні потерпілим, у рамках кримінального провадження № 0000027.

Зобов`язати компетентну особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000027 вирішити клопотання від 20.02.2019 року.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено о 09-55 год. 07.06.2019.

Слідчий суддя ОСОБА_1