Справа № 345/1662/19
Провадження № 11-кп/4808/282/19
Категорія ст. 186 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000092 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 06 червня 2019 року, згідно якого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не працюючий, згідно ст. 89 КК України не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України,

в с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 240 годин громадських робіт.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання залишено без змін до вступу вироку в закону силу.

Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави витрати на проведення товарознавчої експертизи у розмірі 572, 00 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому за наступних обставин.

23.01.2019 близько 03.00 год., ОСОБА_7 , перебував у сквері, що по вул. Коновальця в м. Калуші, де побачив ОСОБА_9 , та вирішив відкрито заволодіти майном останнього.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , наблизившись до потерпілого ОСОБА_9 , штовхнув його у спину, від чого останній впав, а також наніс декілька ударів потерпілому в область тулуба й обличчя, після чого ОСОБА_7 з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, відкрито викрав із кишені куртки мобільний телефон марки «Huawei nova Lite» вартістю 1 907,00 грн., зі сім-карткою мобільного оператора «Водафон» вартістю 50 грн. та в матерчатому чохлі вартістю 30 грн., чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1 987, 00 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок Калуського міськрайонного суду від 06.06.2019 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що призначаючи покарання обвинуваченому, із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції не вказав, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що дають підстави для призначення покарання нижчого від найнижчої межі встановленої в санкції ст. 186 ч.2 КК України.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 06.06.2019 року стосовно ОСОБА_7 за ст. 186 ч.2 КК України скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання 4 роки позбавлення волі.

В порядку ст. 345 КПК України головуючим суддею було з`ясовано чи вручена обвинуваченому ОСОБА_7 пам`ятка про його права і обов`язки, чи зрозуміло йому їх зміст, та чи є необхідність у їх роз`ясненні.

Під час апеляційного розгляду :

- прокурор, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_7 заперечив з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора, слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Даних вимог закону суд першої інстанції не дотримався та в порушення загальних засад призначення покарання, призначив обвинуваченому явно несправедливе та надмірно м`яке покарання, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Згідно ст. 420 ч.1 п. 2 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції на підставі зібраних доказів правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 186 ч.2 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого і вина його у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена повністю та ніким із учасників провадження не оспорюється.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, при цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Цих вимог закону судом першої інстанції належним чином не дотримано.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів поза всяким розумним сумнівом дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає як принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням, так й не узгоджується з принципом справедливості, виходячи з фактичних обставин вчиненого ним злочину.

До критеріїв, які мають стати основою визначення покарання, співрозмірного зі злочином, слід віднести також суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, адже Конституція України та закони України покликані охороняти не лише конкретного громадянина, а й суспільство в цілому, в той час як людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в цій частині.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання (а.с. 47), на обліку в психоневрологічному кабінеті не перебуває (а.с. 43), однак з 2004 року перебуває на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті (а.с. 42), на утриманні має трьох малолітніх дітей та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів визнає, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Також колегія суддів, враховує думку потерпілого ОСОБА_9 , який в поданій письмовій заяві в суд першої інстанції зазначив, що жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 немає, оскільки завдані збитки йому відшкодовані в повному обсязі, з приводу міри покарання покладається на розсуд суду.

Статтею 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів врахувавши вище наведені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, думку потерпілого з приводу міри покарання, а також те, що у обвинуваченого на утриманні є троє малолітніх дітей, вважає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та з урахуванням особи винного, приходить до висновку про можливість переходу до іншого, більш м`якого виду покарання не зазначеного в санкції ст. 186 ч.2 КК України, застосувавши ст. 69 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_8 є обґрунтованою, і наведені в ній доводи дають підстави для її часткового задоволення, а тому вирок суду першої інстанції, слід скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст.374, 405, 407,409, 413,414 ,418,420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ст. 186 ч.2 КК України скасувати в частині призначеного покарання внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4