Справа № 565/1585/19
Провадження № 1-кс/565/414/19
У Х В А Л А
23 жовтня 2019 року м.Вараш

Слідчий суддя Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області скаргу ОСОБА_3 на постанову від 27.08.2019 про закриття кримінального провадження № 0000307 від 18.05.2017 за ч.2 ст.342 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на постанову заступника начальника СВ Вараського ВП ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_4 (в подальшому слідчого ОСОБА_4 ) від 27.08.2019 про закриття кримінального провадження №0000307 від 18.05.2017 за ч.2 ст.342 КК України, у якому він має статус потерпілого. В обґрунтування незаконності винесеної постанови про закриття кримінального провадження потерпілий у скарзі зазначає, що слідчим надана невірна правова оцінка діям ОСОБА_5 , не враховано, що останній чинив працівникам правоохоронного органу активний опір, для подолання якого до нього було застосовано фізичну силу, а тому його діяння містить склад злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 повністю підтримав вимоги скарги та пояснив, що при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження №0000307 від 18.05.2017 слідчим не надано належної оцінки наявним доказам, зроблено упереджені висновки, в результаті чого неправильно кваліфіковано діяння, вчинене ОСОБА_5 , як малозначне та прийнято необґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.
Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання.
Заслухавши пояснення та доводи учасника провадження, вивчивши скаргу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги. При цьому суд встановив та врахував наступне.
В провадженні Вараського ВП ГУ НП в Рівненській області перебувало кримінальне провадження № 0000307 від 18.05.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР на підставі рапорту ОСОБА_3 , по факту опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.
Постановою заступника начальника СВ Вараського ВП ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_6 від 18.12.2017 дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину.
Ухвалою слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14.09.2018 задоволено скаргу потерпілого ОСОБА_3 про скасування постанови заступника начальника СВ Вараського ВП ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_6 від 18.12.2017 про закриття кримінального провадження №0000307 від 18.05.2017 за ч.2 ст.342 КК України.
Постановою слідчого ОСОБА_4 від 31.01.2019 дане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину.
Ухвалою слідчого судді Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07.03.2019 задоволено скаргу потерпілого ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого ОСОБА_4 від 31.01.2019 про закриття вказаного кримінального провадження.
Постановою слідчого ОСОБА_4 від 27.08.2019 дане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_5 складу злочину.
Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, слідчий прийшов до висновку про малозначність вчиненого ОСОБА_5 діяння, що відповідно до ч.2 ст.11 КК України, свідчить про наявність підстав для закриття кримінального провадження.
З оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження№0000307 від 18.05.2017 вбачається, що під час досудового розслідування встановлено наступні фактичні обставини.

26.04.2017 засуджений ОСОБА_5 на підставах і в порядку, передбачених законодавством, утримувався в ІТТ № 2 ГУНП в Рівненській області, і близько 15.30, після закінчення зустрічі з прокурором, без дозволу та команди вийшов до коридору, самовільно попрямував до камери його утримання, був зупинений та повернутий до кімнати побачень з метою проведення його огляду, на пропозицію видати за наявності заборонені речі вчинити такі дії відмовився, відмовився виконувати неодноразово озвучені команди «Обличчям до стіни, руки назад», незважаючи на роз`яснення йому декілька разів підстав та причин для обшуку його речей, всупереч вказівкам працівників ІТТ, наказам та проханням припинити протиправні дії, продовжив ігнорувати їхні вимоги, незважаючи на попередження застосування до нього фізичної сили, демонстративно з кишені штанів дістав мобільний телефон, ігнорував вимоги про його видачу. Вказана непокора ОСОБА_5 стала підставою для застосування до нього фізичної сили, яка виразилась у тому, що в.о. начальника ІТТ № 2 ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 обома руками схопив ОСОБА_5 за кисть лівої руки, в якій він тримав мобільний телефон, слідом за ним засудженого вхопили за руки інші працівники ІТТ. Однак ОСОБА_5 чинив опір, прижав до свого тіла мобільний телефон, у той час як працівники ІТТ намагались розщепити його руки з метою вилучення телефону, відштовхуючи їх, завалився на живіт, під яким тримав телефон у руках та протидіяв його вилученню. Працівниками ІТТ силою було витягнуто його руки та надягнуто на них наручники, після чого був проведений обшук засудженого, в ході якого було виявлено та вилучено два мобільних телефони. Матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів у підтвердження того, що ОСОБА_5 не виконував законні розпорядження працівників ІТТ, відкрито та в демонстративній формі відмовився від їх виконання, а після того, як працівниками поліції після попередження були застосовані фізична сила та спеціальні засоби, здійснив їм супротив, що виразився в складані рук, блокуванні мобільного телефону, що підлягав вилученню, зайняттю положення лежачи на животі та утримання у вказаному положенні мобільного телефону під собою, що ускладнило працівникам поліції виконання їх службових обов`язків.

Як вбачається із змісту постанови про закриття кримінального провадження, під час надання правової оцінки вищезазначеним обставинам слідчий ОСОБА_4 врахував тлумачення слова «опір» у диспозиції ч. 2 ст. 342 КК України та прийшов до висновку, що у діях ОСОБА_5 формально наявні ознаки вказаного злочину. Разом з тим, слідчий прийняв до уваги, що внаслідок дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_3 чи іншим працівникам ІТТ будь-якої фізичної чи матеріальної шкоди заподіяно не було, прийшов до висновку, що шкоди не було заподіяно і суспільним відносинам, які є безпосереднім об`єктом вчинення цього злочину, та забезпечують нормальну діяльність органів державної влади, оскільки подія тривала 2-3 хв., заборонені речі у засудженого були вилучені, а його дії щодо ускладнення вилучення заборонених речей не можна вважати такими, що були спрямовані на заподіяння істотної шкоди, враховуючи, що вони не є кримінальним чи адміністративним правопорушенням та передбачають лише відповідальність за Правилами внутрішнього розпорядку в ізоляторах тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затвердженими Наказом МВС України №638 від 02.12.2008 та Законом України «Про попереднє ув`язнення». З цих підстав слідчий прийшов до висновку, що дії ОСОБА_5 не є злочином, оскільки хоча формально і містять ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, але через малозначність не становлять суспільної небезпеки, не заподіяли будь-якої шкоди потерпілим і не могли заподіяти істотної шкоди суспільству або державі. Суд погоджується з такими висновками слідчого ОСОБА_4 .
Визнання чи невизнання істотною нематеріальної шкоди (політичної, моральної, організаційної, психологічної тощо), як правило, здійснюється у межах судової дискреції. У цьому випадку при визначенні істотної шкоди, яка заподіяна чи могла бути заподіяна, враховуються такі додаткові об`єктивні ознаки, як спосіб, місце, час, засоби, обстановка вчинення злочину, які можуть бути, а можуть і не бути включені до складу конкретного злочину як його обов`язкові ознаки. Якщо такі ознаки є недостатньо ясними і конкретними, то відповідне положення, викладене в диспозиції статті (частини статті), з урахуванням принципу юридичної визначеності, не повинно бути застосоване до особи.

При опорі працівникові правоохоронного органу основним безпосереднім об`єктом злочину виступає нормальна діяльність правоохоронних органів, а обов`язковим додатковим об`єктом - особиста недоторканість особи.

Суд враховує, що, як встановлено під час досудового розслідування, активні фізичні дії ОСОБА_5 не були безпосередньо спрямовані на працівників ІТТ, він не застосовував до них фізичну силу, а фактично здійснював супротив виконанню ними службових обов`язків - блокування мобільного телефону, зайняття положення тіла та вчинення рухів, що ускладнювали його вилучення. При цьому його умисел не був спрямований на заподіяння працівникам ІТТ тілесних ушкоджень, нанесення їм ударів, побоїв, вчинення будь-яких дій, які б призвели до відчуття ними фізичного болю, а його дії не призвели до таких наслідків.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про попереднє ув`язнення», забезпечення порядку тримання під вартою осіб у місцях попереднього ув`язнення покладається на адміністрацію місць попереднього ув`язнення, яка діє відповідно до цього Закону та інших актів законодавства. Статтею 7 вищезазначеного Закону передбачено, що режим у місцях попереднього ув`язнення, тобто порядок і умови тримання осіб, взятих під варту, та нагляду за ними з метою забезпечення попереднього ув`язнення, встановлюється цим Законом та іншими нормативними актами. Однією з основних вимог такого режиму є постійний нагляд за ними. Особи, що утримуються у місцях попереднього ув`язнення, підлягають обшуку, медичному огляду, дактилоскопуванню і фотографуванню. Речі, які є при них, а також передачі і посилки, що надходять на їх ім`я, підлягають огляду, а листування - перегляду. Їм забороняється мати при собі предмети, не дозволені для зберігання.

Статтею 18 вищезазначеного Закону встановлено право адміністрації місця попереднього ув`язнення застосовувати до осіб, взятих під варту, заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених цим Законом, після попередження про такий намір, у мірі, необхідній для виконання покладених на адміністрацію місця попереднього ув`язнення обов`язків - прийоми рукопашного бою, наручники, гумові палиці, гамівні сорочки, сльозоточиві речовини, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, водомети, бронемашини та інші технічні засоби, а також використовувати службових собак для припинення фізичного опору, насильницьких дій, безчинства, подолання протидії законним вимогам адміністрації, якщо інші способи не забезпечили виконання покладених на неї обов`язків.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, крім іншого, забезпечити належну охорону та режим тримання осіб, взятих під варту.

Потерпілим у даному кримінальному провадженні є працівник ІТТ № 2, який наділений повноваженнями щодо організації та безпосереднього застосування до осіб, які утримуються в ІТТ, заходів фізичного впливу, спеціальних засобів і вогнепальної зброї у випадках і в порядку, передбачених цим Законом, з метою забезпечення належної охорони та режиму тримання осіб, взятих під варту. Виконуючи такі обов`язки, такому працівнику належить бути готовим до виникнення ситуації, у якій з об`єктивних причин виникає потреба у застосуванні таких заходів. За таких обставин суд погоджується з висновками слідчого ОСОБА_4 про те, що за об`єктивним критерієм виключається заподіяння значної моральної шкоди потерпілому самим фактом вчинення ув`язненою особою протиправних дій, які не були пов`язані із заподіянням потерпілому фізичного болю, тілесних ушкоджень чи з настанням інших суспільно небезпечних наслідків, які за своїм характером були б істотними.

На думку слідчого судді, діяння ОСОБА_5 правильно кваліфіковане слідчим як малозначне. Винесена слідчим ОСОБА_4 оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.110 КПК України, є мотивованою та обґрунтованою, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.110, 113, 219, 284, 303, 307, 309-310 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 27.08.2019 про закриття кримінального провадження № 0000307 від 18.05.2017 за ч.2 ст.342 КК України відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали буде проголошено 23 жовтня 2019 року о 08 год. 45 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1