Провадження № 1-кп/592/592/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора військової прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за № 0000073 від 16.07.2019 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубове, Красноокнянського району, Одеської області, українця, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23 квітня 2018 року № 94 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу наведеної військової частини, де проходив військову службу за контрактом.
ОСОБА_4 , обіймаючи посаду дресирувальника кінологічної групи ВЧ НОМЕР_1 , в подальшому відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №11 від 02.04.2019 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду гранатометника 1-го відділення 3-го патрульного взводу 2 патрульної роти військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-Х1V від 24.03.1999, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причини, 07.06.2019 о 08.год.00 хвилин не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та по 27.08.2019 включно був відсутній на службі, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не приймаючи мір для виходу на військову службу до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро покаявся та показав, що дійсно він вчинив його за наведених обставин.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не оспорював фактичні обставини, а також докази, добуті по справі, за відсутності заперечень учасників судового розгляду, визнавши недоцільність повного дослідження доказів та обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність усвідомлення обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, а також, що немає сумнівів у добровільності та істиності їх позиції, крім того, роз`яснивши їм наслідки цього, суд, відповідно до положень ст. 349 КПК України, обмежив дослідження доказів по справі допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, що характеризують його особу.
Кваліфікація дій обвинуваченого судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
За таких обставин, суд вважає, що обставини, які викладені в обвинувальному акті доведені у повному обсязі та знайшло підтвердження у судовому засіданні і дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій цієї статі, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).
Мотиви призначення покарання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
До пом`якшуючих покарання обставин ОСОБА_4 суд відносить визнання своєї провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність у обвинуваченого статусу учасника бойових дій.
Обтяжуючих покарання обставин відповідно до ст.67 КК України ОСОБА_4 суд не вбачає.
Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є не судимою особою, має посередні характеристики, в тому числі за місцем служби та проживання, не одружений, має статус учасника бойових дій.
При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, пом`якшуючі покарання обставини.
Враховуючи викладене та позитивні дані щодо особи обвинуваченого, його майновий стан, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та відсутність обтяжуючих покарання обставин, молодий вік обвинуваченого та вчинення злочину не судимою особою, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе з призначенням згідно вимог ст. 69 КК України покарання більш м`якого ніж передбачено в санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді арешту.
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги конкретні обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, враховуючи його участь у бойових діях, суд вважає, що саме у виді арешту для військовослужбовця сприятиме його виправленню
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Доказів наявності в справі речових доказів та процесуальних витрат суду не надано.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і суд не вбачає підстав для його застосування до вступу вироку в законну силу.
На підставі ст. 69, ч. 4 ст. 407 КК України, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 375 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання згідно ст. 69 КК України у виді арешту на строк 2 місяця з відбуванням на гауптвахті.
Строк відбування покарання обчислювати з дня фактичного приведення вироку до виконання.
На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення - з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення вироку цій особі.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1