В И Р О К
Іменем України

14.06.2019 р. м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 ,

-ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Жашків кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000532 від 07 жовтня 2017 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баштечки Жашківського району Черкаської області, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України;

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурори - ОСОБА_5 ,

-ОСОБА_6 ,

обвинувачений - ОСОБА_4 ,

потерпілий - ОСОБА_7 ,

захисник-адвокат потерпілого - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 05 жовтня 2017 року близько 12 год. 30 хв., знаходячись біля будинку культури по вул. Миру у с. Нагірна Жашківського району Черкаської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно та цілеспрямовано, раптово наніс численні удари ногами та руками по обличчю, голові та інших частинах тіла потерпілого ОСОБА_7 , у результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця правої виличної ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №05-7-01/1016 від 30.11.2017 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав. Цивільний позов не визнав. Суду пояснив, що ОСОБА_7 є його рідним братом. З 1995 року року між ним та братом склалися неприязні стосунки з приводу спадщини. ОСОБА_7 після смерті матері намагався заволодіти спадковим майном, при тому, що на той час був ще живий батько. Покійний батько звернувся до сільської ради с. Баштечки з проханням «допомогти йому нормально жити, щоб ніхто з синів не зачіпав його зі своїми зухвалими і мародерськими діями». Після цього з ОСОБА_7 «було проведено розмову» і він повернув батькові все майно, яке забрав. Тоді батько сказав, щоб той більше у нього не з`являвся. ОСОБА_7 тоді у відповідь батькові сказав, що «він йому ще нагадає». П`ять років ОСОБА_7 до батька не з`являвся. У 2000 році, після смерті батька, ОСОБА_7 почав з хати виносити майно на свій розсуд. Разом з братом ОСОБА_9 вони оформили спадщину: пай і садибу. З ОСОБА_4 брати не спілкувалися, тому що вони знають, що він проти них налаштований. Коли ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса щодо оформлення 1/3 частини спадщини, у документах було зазначено, що садиба знищена. Зустрівся ОСОБА_4 з своїм братом ОСОБА_7 аж у 2017 році 05 жовтня, до того вони не спілкувалися. Це був четвер базарний день. ОСОБА_4 приїхав з м. Жашків і вийшов у центрі села зі своєю дружиною з автобуса. Дружина пішла на роботу у медпункт. В цей час він побачив, що біля стенду з оголошеннями стоїть його брат ОСОБА_7 з пакетом у руках. ОСОБА_4 якраз мав біля нього проходити, так як йшов додому. У цей час ОСОБА_7 пішов у сторону сільського клубу. Це було близько 12.30 год. 12.40 год. Куди він йшов, чи у сільську раду, чи на пошту - ОСОБА_4 не знає. ОСОБА_4 попрямував по тротуару, який знаходиться близько 15 м від клубу. По дорозі зайшов у туалет. Потім вийшов на ґрунтову дорогу і побачив, що йде ОСОБА_7 у сторону орендного підприємства, яке належить ОСОБА_10 . Він зупинився і став дивитися у сторону ОСОБА_4 . Останній підійшов до нього, спитав, чим той займається та взяв його за комір куртки. ОСОБА_7 схопив ОСОБА_4 за рукава і почав його штовхати на узбіччя. ОСОБА_4 в одній руці держав сумку вагою 5-6 кг і не міг йому нічим протидіяти. ОСОБА_7 почав штовхати ОСОБА_4 до бетонної огорожі і вони вперлися в неї. ОСОБА_4 почав викручуватися, у цей момент ОСОБА_7 почав бити ногами по його сумці. ОСОБА_4 поставив сумку і схопив ОСОБА_7 обома руками, щоб протидіяти. Вони упали на землю і почали качатися. ОСОБА_4 зробив ривок і відштовхнув ОСОБА_7 від себе. Останній відійшов від ОСОБА_4 назад десь на 1,5 2 метра і став на праве коліно. ОСОБА_4 побачив, що йдуть хлопці. ОСОБА_7 у цей момент піднявся і налетів на ОСОБА_4 і знову його схопив. ОСОБА_4 держав брата, а потім відштовхнув і той упав. При цьому ОСОБА_4 помітив, що ОСОБА_7 падає на сідниці, а потім перевернувся на спину. ОСОБА_4 зрозумів, що «це якась нова мотивація». Коли він знову відштовхнув ОСОБА_7 , то присів над ним і прижав, а потерпілий підняв праву ногу, ОСОБА_4 її притиснув до землі, тому що не зрозумів, чи ОСОБА_7 хотів його вдарити ногою по голові чи по шиї. Потім підійшли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і сказали: « ОСОБА_12 , відпусти його», а він у відповідь їм сказав, що не держить ОСОБА_7 . Коли хлопці підійшли ближче, потерпілий і обвинувачений встали. ОСОБА_11 відвів ОСОБА_7 у сторону і сказав йому: « ОСОБА_13 , що ти робиш, ти ж йому старший брат, заспокойся». ОСОБА_10 стояв збоку. ОСОБА_7 був дуже збуджений і знервований, ще хотів достати його ногою. ОСОБА_4 узяв сумку і пішов. Коли обертався, вони всі ще стояли. А що далі було - він не бачив. Він пішов у центр, а коли повертався, то вже нікого не було. Зазначив, що жодного удару ОСОБА_7 йому не наносив, бив тільки по його сумці. Конфлікт тривав недовго, хвилин п`ять. ОСОБА_4 не падав, а ОСОБА_7 падав, коли той його відштовхнув. У різні сторони ніхто нікого не розтягував. Пакет ОСОБА_4 він викинув по тій причині, що ОСОБА_7 почав бити по його сумці. Тілесних ушкоджень він потерпілому не наносив. Вважає, що матеріали кримінального провадження сфабриковані, убачає в цьому змову потерпілого, слідчого та прокурорів, що тягне за собою кримінальну відповідальність. Обвинувачений впевнений, що докази у справі, в тому числі висновок експерта, є недопустимими і не можуть братися за основу обвинувачення.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, про винуватість останнього у його вчиненні свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги, а саме:
-письмовою заявою ОСОБА_7 від 06.10.2017 року про його побиття

ОСОБА_4 (а.к.п.101);

-витягом з ЄРДР від 07.10.2017 року (а.к.п.100);

-показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який у ході судового розгляду пояснив, що 05.10.2017 року в обідній час він йшов біля сільського будинку культури с.Нагірна до орендаря, який користується його земельною ділянкою. У цей час побачив, що назустріч йде обвинувачений з дружиною. У лівій руці у ОСОБА_7 був мобільний телефон, а у правій - пакет з медикаментами. ОСОБА_7 , так як він перебуває в неприязних стосунках із братом вже досить давно, то відвернувся від останнього та зробив вигляд, що його не помітив. Однак обвинувачений сам підійшов до нього, правою рукою розвернув його за плече до себе та лівою рукою ударив його в область вилиці, промовляючи: «Ну що, оформив на себе пай, хату продав?!», після чого правою рукою вдарив його у щелепу. ОСОБА_7 сказав, що немає наміру нічого з ним виясняти. ОСОБА_7 мав намір покласти пакет з медикаментами на землю, щоб не розбилися, і в цей момент ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_7 коліном у голову. Далі обвинувачений поволік його, так як він не втримався на ногах. Коли вони обоє упали, ОСОБА_4 розвернувся і знову його вдарив. Він лежав на спині і прикривав обличчя. ОСОБА_4 сказав: «Готовся до своїх похоронів!». Загалом, коли ОСОБА_7 упав, то обвинувачений повалився на нього і наніс близько п`яти-шести ударів, точно не пам`ятає скільки, тому що в голові в нього «був шум». Коли лежав на землі, почув голос позаду: «Точно, там ОСОБА_12 ». По голосу він упізнав ОСОБА_14 і попросив його забрати від нього ОСОБА_4 . До них підійшли ОСОБА_15 та ще один наглядно знайомий хлопець і їх розтягнули. Коли хлопці стали між ними, то обвинувачений ще рвався його вдарити. ОСОБА_7 бачив, що ще хтось проходив, але хто саме - не розгледів. Після цього ОСОБА_4 пішов у медпункт, де працює його дружина, а він пішов додому. Того дня не звертався за медичною допомогою. Наступного дня він поїхав в м.Уиань в бюро СМЕ, де пройшов освідування. Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн просив задовольнити в повному обсязі;
-показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила у суді, що 05.10.2017р. йшла з центру села додому. Коли дійшла до гаражів, то побачила, що біля ставка на траві б`ються якісь чоловіки, а по правій стороні до останніх йшли хлопці ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Коли вона підійшла ближче, побачила, що ОСОБА_17 сидить на іншому чоловікові і б`є того рукою по обличчю. Потім вона роздивилася, що на землі лежав ОСОБА_18 , брат ОСОБА_19 . Підійшли ОСОБА_10 і ОСОБА_11 і спочатку стали неподалік. ОСОБА_16 пройшла далі і також зупинилася. ОСОБА_13 попросив хлопців, щоб ті зняли з нього ОСОБА_19 , а то він його вб`є. Вона пішла собі далі, а коли знову оглянулася назад, то побачила, що ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 стоять на шляху, а ОСОБА_4 держав в руках пакет, який до того лежав на землі, і з нього викидав якісь папери та кричав до ОСОБА_7 , що той покійник. ОСОБА_16 після цього пішла по своїх справах. Вона зрозуміла, що ОСОБА_4 бив свого брата рукою, а чи кулаком чи долонею вона не розгледіла;

-показаннями свідка ОСОБА_10 , який у судовому засіданні пояснив, що вдень 05.10.2017 року він перебував на роботі. В цей час, десь за 150 метрів від того місця, де він знаходився, побачив двох людей, які, як йому здалося, між собою билися. Підійшов до них ближче, він побачив, що то брати ОСОБА_4 і ОСОБА_7 .. Вони лежали обидва на землі і кричали один до одного нецензурною лайкою. При цьому ОСОБА_7 лежав знизу, а ОСОБА_4 сидів верхи на ньому, один одного держали за руки. ОСОБА_10 намагався їх розборонити і за допомогою ОСОБА_11 , який також в цей час підійшов до них, їм це вдалося. На роботу повернувся, коли вже всі розійшлися. На місці події була ще ОСОБА_16 . Він особисто не бачив, чи ОСОБА_4 наносив удари ОСОБА_7 . Він не бачив, чи хтось когось вдарив кулаком в обличчя;

-показаннями свідка ОСОБА_11 , який у ході судового розгляду пояснив, що 05.10.2017 року в обідній час він побачив бійку біля забору в центрі села Нагірна двох чоловіків. Коли він підбіг до них, то побачив, що потерпілий ОСОБА_7 з обвинуваченим ОСОБА_4 чи то борюкалися між собою, чи то билися. Він почав їх розбороняти разом із ОСОБА_10 , який майже одночасно також підійшов. Холявчуки держали одне одного «за барки». В якому саме положенні вони були - чи стояли, чи лежали - він не пам`ятає. Йому з ОСОБА_10 вдалося все ж таки їх розборонити. Чи був ще хтось на місці події - він особисто не бачив. Чи наносив безпосередньо удари ОСОБА_4 ОСОБА_7 він також не бачив. Він не звернув уваги, чи були на обличчі у потерпілого якісь ушкодження;

-висновком експерта №05-7-01/1016 від 30.11.2017р., згідно якого у

ОСОБА_7 виявлено синець правої виличної ділянки. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних у постанові та освідуваним, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. В ділянку обличчя ОСОБА_7 було нанесено не менш як одну травматичну дію (удар) (а.к.п.111-112).

-показаннями експерта ОСОБА_20 , який у судовому засіданні пояснив, що він виконував у даному кримінальному провадженні судово-медичну експертизу. При виконанні експертизи, ним було зазначено, що тілесні ушкодження спричинені тупими твердими предметами, так як вони не мають особливостей. Забій до уваги не брався, тому що його встановлює лікар травматолог, а потерпілий до лікаря травматолога не звертався. У висновку експерта було допущено механічну помилку при наборі тексту і вказано було про проведення додаткової судово-медичної експертизи, хоча насправді це була первинна експертиза. Він особисто свідком злочину не був, тому врахував лише можливість нанесення тілесних ушкоджень, а істину встановлює досудове та судове слідство. Що стосується питань, які було поставлено на вирішення у ході судового розгляду обвинуваченим, а саме: чи могли травми виникнути при падінні; чи було це падіння з висоти на поверхню чи падіння із іншим предметом; чи могла особа нанести сама собі травми в побутових умовах, то отримання виявлених ушкоджень у потерпілого за таких обставин виключається. Висновок освідування та експертизу підписував особисто він - ОСОБА_20 .

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також урахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілого, оскільки ці показання підтверджені дослідженими безпосередньо у судовому засіданні іншими доказами.
Твердження обвинуваченого про те, що він не бив потерпілого, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення, так як його показання у цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони у своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Так, потерпілий дав свідчення, згідно яких обвинувачений наніс йому декілька ударів, в тому числі в область голови. Аналогічні його показанням надала показання свідок ОСОБА_16 . Також, з висновку експерта № 05-7-01/1016 від 30.11.2017 року вбачається, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 , могли виникнути в час та при обставинах, на які вказує останній.

Усі свідки зазначили, що вони не перебувають у неприязних стосунках із обвинуваченим, тому у суду не має підстав сумніватися у правдивості їхніх показань. Оскільки показання потерпілого доповнюються показаннями свідка ОСОБА_16 та іншими доказами, у суду також не має підстав для сумніву у правдивості свідчень потерпілого. Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в тій частині, що вони особисто не бачили, щоб ОСОБА_4 наносив удари ОСОБА_7 , жодним чином не спростовують показання свідка ОСОБА_16 , яка також була безпосереднім очевидцем події і надала послідовні та логічні за своїм змістом показання.
Посилання обвинуваченого на те, що висновок судово-медичної експертизи не містить підпису експерта та печатки експертної установи, а тому є недопустимим доказом, спростовуються наявним у матеріалах кримінального провадження оригіналом вказаного висновку (а.к.п.111-112), який було безпосередньо досліджено під час судового розгляду; щодо відсутності повноважень у ОСОБА_20 щодо проведення судово-медичної експертизи, то таке твердження також є надуманим та безпідставним, оскільки згідно даних офіційного інтернет-сайту Міністерства юстиції України, а саме п/п №10247 розділу «Реєстр атестованих судових експертів» (http://rase.minjust.gov.ua/page/684?cond_type=AND&uid[194]=on), ОСОБА_20 є атестованим експертом у галузі судово-медичної експертизи та має дозвіл на виконання відповідних експертиз, у тому числі мав його і на час проведення експертизи у даному кримінальному провадженні.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, який за місцем проживання характеризується добре, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 є раніше не судимий, скоїв злочин невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується добре, але при цьому також бере до уваги, що злочин ним вчинено відносно особи похилого віку, вину свою він не визнав, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді громадських робіт.

Саме таке покарання, на переконання суду, буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Потерпілий ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні подав позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, яку оцінив у 10000 гривень. Розмір моральної шкоди обґрунтував тим, що неправомірними діями обвинуваченого йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначилися негативними змінами у житті позивача, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, насторога, тривога; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість.

Цивільний позов ОСОБА_7 до відповідача ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом установлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого було заподіяно моральну шкоду.

При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілого про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення на суму 3000 грн, оскільки суд дійшов висновку, що вказана сума на відшкодування моральної шкоди є справедливою, розумною та реальною для відшкодування обвинуваченим.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.369-371, 374, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді 200 (двісті годин) громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Черкаської області через Жашківський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_21