Провадження № 11-кп/824/3220/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

з участю:
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 листопада 2019 року та визначено розмір застави, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 38420 гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншими фізичною або юридичною особою,

В С Т А Н О В И Л А :

Шевченківським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження № 0001989 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

1.10.2019 року в судовому засіданні в суді першої інстанції головуючим поставлено на обговорення питання щодо доцільності тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , оскільки строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою застосованої до неї спливає 5.10.2019 року, а судовий розгляд неможливо завершити з об`єктивних причин.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 1.10.2019 року, продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30.11.2019 року та визначено розмір застави, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 38420 гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншими фізичною або юридичною особою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, а саме з 22 год. до 08 год. ранку наступного дня. Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що судом не надано належної оцінки доводам сторони захисту щодо недоцільності подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою, у зв`язку зі зміною їй обвинувачення. Крім того, вважає, що розмір застави в максимальному розмірі є непомірним та таким, що унеможливлює його внесення обвинуваченою.

Заслухавши суддю доповідача, думки захисника та обвинуваченої, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 у справі «Bellet v. France» зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 (справа №3-208/2018(2402/18) зазначено, що положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч.2 ст.392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Враховуючи наведене, захисник має право на оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 1.10.2019 року, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки вони знаходяться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст.331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_6 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченої, місцевий суд врахував обґрунтованість підозри та вагомість наявних доказів про вчинення останньою злочину середньої тяжкості, санкція якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі до 5 років, інформацію про особу обвинуваченої, яка офіційно не працює, джерела доходу не має, її вік, стан здоров`я, місце проживання, сімейний стан, наявність судимостей, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, та правильно прийшов до переконання, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, у змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, вчинення нового злочину.

Зазначені ризики на цей час продовжують існувати та є реальними, крім того обвинувачена ОСОБА_6 , розуміючи яке покарання може їй загрожувати, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності ухвали суду колегія суддів вважає безпідставними. При розгляді питання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою судом першої інстанції доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченої та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, районний суд взяв до уваги, що ОСОБА_6 офіційно не працює, стабільного джерела доходів не має, відсутність соціальних зв`язків обвинуваченої, неможливість завершення судового розгляду з об`єктивних причин, та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Крім того, із врахуванням обставин кримінального правопорушення, завданої шкоди, ризиків, передбачених ст.177 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом для обвинуваченого, районним судом визначено заставу у відповідності до ч.5 ст.182 КПК України.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції захисником не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суду без зміни.

Керуючись положеннями ст.ст. 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 листопада 2019 року та визначено розмір застави, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 38420 гривень, яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншими фізичною або юридичною особою залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя