Справа № 308/7483/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002001 від 27.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, погоджене прокурором про арешт тимчасово вилученого майна,
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із клопотанням у кримінальному провадженні відомості про яке, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002001 від 27.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, погоджене прокурором про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання мотивовано тим, що як встановлено досудовим розслідуванням: 26 червня 2019 року в ЧЧ Ужгородського ВП ГУНП надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що до них в телефонному режимі надійшло повідомлення особи жіночої статі яка не представилась, про те, що за адресою АДРЕСА_1 сталась ДТП. Виїздом СОГ на місце події встановлено, що 26.06.2019 року близько 19.00 год. ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Шевроле Авео» д.н. НОМЕР_1 рухаючись по вул. Заньковецької в напрямку вул. Легоцького, виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з зустрічним автомобілем «Фольцваген Тігуан» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , в результаті чого ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та був доставлений в ЦМКЛ де госпіталізований в реанімаційне відділення.

В клопотанні вказано, що 27.06.2019 року відомості про вказану подію, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002001, з правовою кваліфікацією правопорушення за ст. 286 ч. 1 КК України.

Слідчий зазначає, що 26.06.2019 року в результаті виїзду слідчо-оперативної групи проведено огляд місця ДТП в результаті якого вилучено автомобіль «Шевроле Авео» д.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_2 і який поміщено на спец майданчик Ужгородського ВП ГУНП.
Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України вилучений під час проведення огляду місця події, автомобіль марки «Шевроле Авео» д.н. НОМЕР_1 відноситься до тимчасово вилученого майна.
Приймаючи до уваги вищевикладене, з метою встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні, а також враховуючи, що вищевказаний автомобіль марки «Шевроле Авео» д.н. НОМЕР_1 , має значення речового доказу, зберіг на собі сліди, які є об`єктом дослідження трасологічної експертизи, а саме автомобіль є об`єктом дослідження авто технічної експертизи, для проведення якої необхідно забезпечити стан автомобіля в якому він перебував на момент скоєння ДТП та безпосередньо в результаті його скоєння, може бути використаний як доказ, зберігає сліди кримінального правопорушення, в рамках даного кримінального провадження по вказаному автомобілю необхідно призначити судові експертизи, вказаний автомобіль визнано речовим доказом, керуючись ст. ст.100, 131-132, ч. 2 ст. 167, ст. ст. 170-171, 234, 236, 237 КПК України, слідчий просить: накласти арешт на автомобіль марки «Шевроле Авео» д.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , та фактично і перебував у його володінні, і який знаходиться на спецмайданчику Ужгородського ВП ГУНП України в Закарпатській області.

Слідчий в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, на адресу суду подав рапорт в якому просив проводити розгляд за його відсутності.

Власник майна в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Однак його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотанні слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна .

Так, згідно доданої до матеріалів клопотання копії протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 26.06.2019 року, вилучено автомобіль CHEVROLET Aveo, який поміщено на спец майданчик Ужгородського ВП ГУНП. Так, згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що міститься в матеріалах клопотання, власником вилученого автомобіля є ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди
Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучений автомобіль, міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя переконаний, що слідчий довів необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчим в клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002001 від 27.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, погоджене прокурором про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «Шевроле Авео» д.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , та фактично перебував у його володінні, який знаходиться на спецмайданчику Ужгородського ВП ГУНП України в Закарпатській області.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1