УХВАЛА
КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

29 липня 2019 року місто Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

При секретареві ОСОБА_4 ,

За участю прокурора ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали судової справи за клопотанням слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000435 про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 26 березня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 26 березня 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_11 про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Баку, Азербайджан, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

На обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на висновок судово-психіатричної експертизи № 641/08.02 від 19.10.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_8 в період інкримінованого йому суспільно - небезпечного діяння виявляв і в даний час виявляє хронічне психічне захворювання у шизофренії параноїдальної, у зв`язку із чим, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
__________________________________________ Справа № 371/1445/2018 Апеляційне провадження:11-кп/824/1770/2019 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_12 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1 .

Таким чином, суд прийшов до висновку, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, мало місце і вчинене ОСОБА_8 в стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, в зв`язку з чим, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь, судом прийнято рішення про застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій вказує, що суд в порушення вимог ст. 92, ст. 94 КК України, ч.1 ст. 513 КПК України не прийняв рішення про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру визначених у висновку судово-психіатричної експертизи.
Так, згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 273 від 17.10.2018 ОСОБА_8 виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки, у зв`язку з чим відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з звичайним типом нагляду. Проте суд, прийняв рішення про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Крім цього, апелянт вказує, що резолютивна частина судового рішення не відповідає вимогам ст. 372 КПК України, оскільки відсутні дані про визнання доведеним того, що ОСОБА_8 , перебуваючи у стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, на думку прокурора, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із чим просить ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 26 березня 2019 року про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку скасувати та постановити нову ухвалу, якою визнати доведеним, що ОСОБА_8 перебуваючи у стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_6 , які апеляційні вимоги підтримали, а законний представник та захисник підкреслили практичну неможливість за перебування в домашніх умовах забезпечити амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, комісія експертів-психіатрів, безпосередньо обстеживши ОСОБА_8 та дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшла до висновків про те, що ОСОБА_13 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдальну в період активного розвитку процесу з перенесеним у 2015 році розгорнутим психотичним галюцинаторно-маячним епізодом та наявністю на теперішній час проявів виражених негативних дефіцитарних особистісних змін, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, позбавляє його здатності правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати по них показання під час слідчих дій і в судовому процесі.

З огляду на особливості інкримінованих підекспертному дій, враховуючи відомості, що його характеризують, наведені в матеріалах кримінального провадження, дані тривалого амбулаторного спостереження з описом активного уникання протирецидивного амбулаторного психофармакологічного лікування, враховуючи дані теперішнього клінічного обстеження, комісія експертів визнала, що ОСОБА_8 виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки, у зв`язку з чим до нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним режимом нагляду (а. с. 122-124).

Ці висновки зроблені комісією кваліфікованих, не зацікавлених у справі судово-психіатричних експертів, після ґрунтовного особистого обстеження підекспертного та вивчення матеріалів кримінального провадження, на підставі застосування сучасних науково обґрунтованих методик, переконливо вмотивовані та обгрунтовані, отримані вони встановленим чинним кримінальним процесуальним порядком та належно оформлені, а тому вони є належними, допустимими та достовірними.

Саме про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним режимом нагляду просили в суді першої інстанції прокурор, законний представник і захисник, про що останні двоє повідомили і в апеляційному засіданні, обґрунтувавши в цій частині свою позицію практичною неможливістю за перебування в домашніх умовах забезпечити амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку.

В оскарженій ухвалі, суд першої інстанції, крім того, помилково виклав позицію в цій частині прокурора, законного представника та захисника, вказавши, що вони пропонували застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, що учасники апеляційного розгляду заперечили в апеляційному засіданні.

Прийнявши ж рішення про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, суд першої інстанції послався фактично на характер та тяжкість психічного захворювання у особи, тяжкість вчиненого діяння та урахування ступеню суспільної небезпечності, але будь-якими конкретними доказами свою позицію не обґрунтував та фактично проігнорував, нічим не спростувавши, висновки комісії експертів-психіатрів, чим певною мірою вийшов за межі своїх повноважень, бо вдався самостійно до вирішення питань, що належить вирішувати лише із застосуванням спеціальних знань, які у суду відсутні, проігноровані судом, крім того, пояснення сторони захисту та законного представника - ОСОБА_6 , посилання комісії експертів-психіатрів на наявні на теперішній час прояви виражених негативних дефіцитарних особистісних змін, залишив без уваги минулу суспільно небезпечну поведінку ОСОБА_8 , а тому судова колегія визнає в цій частині доводи прокурора обґрунтованими і вмотивованими, погоджується з ними і задовольняє апеляційну скаргу в частині необхідності скасування оскарженої ухвали суду в частині визначення виду примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 та ухвалює в цій частині нове рішення, яким визначає вид примусових закладів медичного характеру як госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, що, на переконання судової колегії, буде необхідним та достатнім для забезпечення належних умов отримання ОСОБА_8 необхідної психіатричної допомоги, лікування та його правильної поведінки.

Що ж стосується міркування апелянта про необхідність вказівки в оскарженій ухвалі про визнання доведеним, що ОСОБА_8 , перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, то ці доводи не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, бо в оскарженій ухвалі на зворотній стороні її першого аркуша саме ці обставини зафіксовані правильно і з достатньою повнотою, отже необхідність виокремлювати їх ще й в резолютивній частині оскарженої ухвали відсутня, і таке рішення не суперечить положенням ст. ст. 372, 513 КПК України, які регламентують зміст ухвали суду.

Отже в цій частині апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення.

В силу вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 26 березня 2019 року, якою застосовані примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку до ОСОБА_8 скасувати в частині визначення виду примусових заходів медичного характеру.

Визначити ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: