Справа №478/1538/19 пров. №1-в/478/312/2019
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
09 жовтня 2019 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника ВК №93 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, засудженого 07.08.2017 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, початок строку: 09.03.2017 року; кінець строку: 24.03.2021 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
17 вересня 2019 рокузасуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в якому, просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відбуваючи призначене судом покарання встановлений режим утримання не порушував, до праці ставиться сумлінно, вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, просив клопотання задовольнити та умовно-достроково звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не довів свого виправлення.
На думку прокурора клопотання засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Вислухав пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходе такого висновку.
Відповідно до ст.81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.08.2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №2046-VІІІ від 18.05.2017 року) зараховано обвинуваченому ОСОБА_5 , строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з 09.03.2017 року до 20.06.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22.02.2018 року вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.08.2017 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 рецидив злочину. В іншій частині вирок залишено без змін.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23.11.2018 року зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 22.02.2018 року за правилами, визначеними абзацом першим ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838-VІІІ), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.01.2019 року ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 22.02.2018 року щодо ОСОБА_5 та в порядку ч.2 ст.433 КПК України вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.08.2017 року, змінено. На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 року, зараховано ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 22.02.2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті судові рішення залишено без змін.
Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 26.03.2018 року.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що за період відбуття покарання станом на 09.10.2019 року, останній заохочень та стягнень не має.
Відповідно до довідок, які міститься в матеріалах особової справи засудженого (а.с.65, 88) засуджений ОСОБА_5 участь в програмах диференційованого виховного впливу не приймає.
З витягу з протоколу №18 від 30.07.2019 року засідання адміністративної комісії Казанківської ВК №93 з питань застосування до засуджених заохочувальних норм, встановлення адміністративного нагляду вбачається, що комісією прийнято рішення про відмову засудженому ОСОБА_5 в застосуванні ст.81 КК України як такому, що не довів свого виправлення, а саме не здатний до самокерованої правослухняної поведінки.
Згідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 09.10.2019 року, засуджений ОСОБА_5 прибувши до Казанківської ВК №93 був розподілений до відділення №13 та працевлаштований каменотесом з ручної обробки граніту до промислової зони установи виконання покарань, до роботи ставиться посередньо, не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Встановлений режим утримання не порушує, стягнень та заохочень не має. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суворою. У відносинах з представниками адміністрації колонії ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги тільки під контролем. На профілактичному обліку не перебуває. Загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує посередньо, не завжди робить для себе правильні висновки. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. У колективі засуджених не скритний, не брехливий, дружні стосунки підтримує із особами різної спрямованості. За характером: не конфліктний, цілеспрямований, спокійний, врівноважений. Рівень розвитку інтелекту відповідає отриманій освіті. Зв`язки з родичами підтримує шляхом листування, отримання посилок, передач та особистих побачень. Зовні не завжди охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується тільки під контролем представників адміністрації, намагається утримувати в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку.
На підставі викладеного вбачається, що засуджений ОСОБА_5 фактично своєю поведінкою не довів того, що став на шлях виправлення, що судом не може бути розцінене як те, що він твердо став на шлях виправлення.
Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд
П о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя