ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3116/19 Справа № 203/2511/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, має середньо-спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 19.10.2012 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст. 187 ч. 2, ст. 187 ч. 3, ст. 69, ст. 186 ч. 2, ст. 70 ч. 1, ст. 71 ч. 1 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на 01 рік 02 місяці ст. 81 КК України на підставі ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2018 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 29 листопада 2019 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання до шести років позбавлення волі, судове дослідження доказів по справі не завершено, також суд враховую, що раніше обвинувачений судимий за злочин проти власності, вчинив злочин в період відбуття умовно-дострокового звільнення, під час досудового слідства переховувався та перебував у розшуку, отже перебуваючи на волі зможе перешкодити встановленню істини у справі, переховуватися від суду із метою уникнення відповідальності та продовжити вчинення кримінальних правопорушень. На теперішній час не зникли ризики, зазначені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому ОСОБА_8 міри запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Свої вимоги, апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема прокурором та слідчим не доведено наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України.
Вказує, що прокурором у клопотанні про застосування тримання під вартою не наведено фактів неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, докази якої мають бути надані для обрання виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_8 має тісні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації та проживання, перебуває у цивільному шлюбі, що унеможливлює його переховування. Крім того, вказує, що обвинувачений ніколи в розшуку не перебував, від органів досудового розслідування та/або суду не переховувався, що спростовує ризики викладені в ухвалі слідчого судді, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.
Письмових доказів про те, що ОСОБА_8 може впливати на свідків чи вже впливає на останніх у сторони обвинувачення не має. Заяв чи інших клопотань від свідків про те, що останні хвилюються за своє життя чи здоров`я через неналежну поведінку обвинуваченого до слідчого, прокурора або суду не надходило, а отже немає підстав вважати даний вид ризику доведеним. Інший ризик викладений в ухвалі слідчого судді, що обвинувачений може скоїти інше кримінальне правопорушення є не доведеним, оскільки останній має постійне місце роботи та дохід.
Також на думку апелянта, поза увагою суду залишилась та обставина, що потерпілий в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_8 не та особа, яка вчинила відносно нього злочин.
Судом першої інстанції залишено без уваги доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_8 захворювань та необхідність мати вільний доступ до медичної допомоги. Неотримання необхідної медичної допомоги щодня веде до погіршення стану здоров`я ОСОБА_9 , що є ризиком для його життя.
Апелянт вказує, що в травні 2018 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру та з того часу обвинувачений знаходиться під вартою, кримінальне провадження не розглянуто, що порушує розумні строки розгляду справи.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , просив ухвалу суду скасувати, обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх доводів, обвинувачений зазначає, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також, зазначив, що потерпілий у даному кримінальному провадженні не впізнав в обвинуваченому особу, яка здійснила напад.

Зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, який має на утриманні цивільну дружину, неповнолітніх дітей. Також не враховано стан здоров`я обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги захисника та обвинуваченого, просили їх задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване судове рішення в межах апеляційних доводів та вимог обвинуваченого, колегія суддів вважає їх слушними та такими, що не позбавленні правових і фактичних підстав.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У відповідності до вимог ч.ч. 1,2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Тобто, під час судового провадження до обвинуваченої особи застосовується порядок застосування запобіжних заходів аналогічний тому, що застосовується під час досудового розслідування.
Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
У своєму Рішенні №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України, окрім іншого, Конституційний Суд України зазначив, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове судове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.
При цьому, ч. 1 ст. 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при продовженні обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не дотримався вище вказаних вимог закону та практики Європейського суду з прав людини.
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції обґрунтовуючи задоволення клопотання прокурора зазначив, що на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст.177 КПК України, не відпали.
Разом з цим, суд в своєму рішенні не розкрив та не зазначив, які саме ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати та дають обґрунтовані підстави для задоволення клопотання прокурора.
За цим кримінальним провадженням ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
Розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 перебуває під вартою з 22 червня 2018 року, обвинувальний акт було затверджено 18 липня 2018 року і провадження направлено до суду.
До теперішнього часу кримінальне провадження судом не розглянуто і ОСОБА_8 перебуває під вартою.
З пояснень обвинуваченого та захисника, в травні місяці 2018 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру, та тривалий час останній перебуває під вартою, провадження на даний час не розглянуто.
Відповідно до матеріалів провадження, які надійшли до апеляційного суду, ОСОБА_8 є громадянином України, має постійне місце реєстрації та проживання, мешкає в шлюбі з цивільною дружиною, має на утриманні батьків, неповнолітню дитину, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 страждає на ряд захворювань, потребує медичної допомоги.
Прокурором під час апеляційного розгляду не надано будь-яких даних, які могли свідчити про можливість переховування обвинуваченого від суду чи органів досудового розслідування, або про існування інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Матеріали судового провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_8 знаходився у розшуку, впливав на свідків чи іншими чином перешкоджав кримінальному провадженню.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який складається з одного епізоду вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, приймаючи до уваги процесуальну поведінку обвинуваченого особи, враховуючи незначну складність кримінального провадження, невелику кількість свідків у даному кримінальному провадженні, які на даний час не допитані, колегія суддів вважає, що сукупність вищевказаних обставин свідчить про наявність певних ознак щодо порушення розумних строків розгляду кримінального провадження та необхідність здійснення судом першої інстанції більш ефективних дій, спрямованих на забезпечення розгляду кримінального провадження по суті.
Подальше тримання під вартою переслідує легітимну мету запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з огляду на відсутність обставин, що підтверджують хоч жоден з них як зазначив Європейський Суд в рішенні «Кляхін проти Росії» (Klyakhin v. Russia) №46082/99, від 30.11.2004 р. п. 65 хоча суворість очікуваного вироку є суттєвим елементом, тяжкість обвинувачення сама по собі не може виправдати тривалість тримання під вартою.
Суд апеляційної інстанції враховує вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012р. у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».
Колегія суддів вважає висновок суду про неможливість застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не мотивований належним чином, носить формальний характер та не узгоджується із сукупністю обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу.
За таких обставин, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, страждає на ряд захворювань, має постійне місце реєстрації та мешкання, а також враховуючи, що ОСОБА_8 тривалий час, починаючи з 22.06.2018 року, перебуває під вартою, за вчинення кримінального провадження та судовий розгляд кримінального провадження триває в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційних доводів сторони захисту про відсутність достатніх підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Разом з тим, враховуючи тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_8 , конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів, зваживши всі обставини у їх сукупності, прийшла до висновку, що запобігти ризикам переховування, вчинення обвинуваченим іншого злочину можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації і мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
На думку колегії суддів, такий вид запобіжного заходу не буде перешкоджати розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 чи проведення будь-яких процесуальних дій.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити частково.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року, якою продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 29 листопада 2019 року, звільнивши з-під варти в залі суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду;

- цілодобово не відлучатися з місця реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування з потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4