печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника особи, відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про арешт майна,
В С Т А Н О В И В:
17.10.2019 року в провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про накладенню арешту на тимчасово вилучене майно, під час проведення обшуку, який проведено 15.10.2018 у нежитлових приміщеннях, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 2.
Представник особи, відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити.
Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що Другим слідчим відділом Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001022 від 11.07.2019 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.
На думку органу досудового розслідування службові особи Міністерства соціальної політики України, філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» діючи умисно, за попередньою змовою, організованою групою осіб з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які контролюють фінансово-господарську діяльність групи компаній «Ярослав» у період з 2018 року по теперішній час здійснили розтрату коштів шляхом зловживання службовим становищем на суму, яка перевищує в шістсот разів неоподаткований мінімум доходів громадян, що є особливо великим розміром.
15.10.2018 року в рамках зазначеного кримінального провадження на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого, серед іншого, виявлено та вилучено грошові кошти у загальній сумі 1 593 600 грн.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Ч.5 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до п. п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, у даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. До клопотання органу досудового розслідування не приєднано жодних доказів, про те, саме ці грошові кошти отримані за результатом вчинення протиправної діяльності.
Окрім цього, матеріали клопотання не містять будь-яких процесуальних документів, зокрема, допитів осіб, згідно яких можна було б отримати в установленому порядку дані про ознаки будь-якого злочину, приєднані рапорти не є процесуальними документами та не можуть бути належним джерелом ознак кримінального правопорушення.
Клопотання органу досудового розслідування не містить чіткої законної підстави і мети необхідності арешту грошових коштів, так само як не містить обґрунтування необхідності арешту цього майна згідно ст. 170 КПК України.
Згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту, та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 309, 376 КПК України
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про накладення арешту на майно - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1