Справа № 467/496/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника установи виконання покарань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка спільне клопотання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Казанка Миколаївської області, засудженого вироком Сакасаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі; на підставі ст..ст. 71,72 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць з відбуванням покарання у кримінально виконавчій установі закритого типу,-

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєю ініціативою воно розглядається

У травні 2019 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло спільне клопотання начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 .

Зокрема, звернення обґрунтоване тим, що він відбув більше 2/3 строку покарання, призначеного вироком суду, за період відбування покарання не допускав порушень вимог режиму утримання, дисциплінарних стягнень не має, працевлаштований, заохочувався за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу.

Таким чином, як вважають автори клопотання, ОСОБА_4 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Позиція учасників судового провадження

Засуджений внесене стосовно нього клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник установи виконання покарань також підтримав звернення, підтвердив обставини, що у ньому викладені, просив задовольнити спільне клопотання.

Прокурор в судовому засіданні посилався на наявність визначених законом підстав для умовно дострокового звільнення засудженого та вважав наявними докази того, що останній довів своє виправлення, у зв`язку із чим просив клопотання задовольнити.

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Суд, у свою чергу, перевіривши доводи і обґрунтованість внесеного на його розгляд питання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зробив такі висновки.

Зокрема, суд установив, що ОСОБА_4 засуджений вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року за ч.2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі. Відповідно до ст.ст. 71,72 КК України ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

02 вересня 2016 року ОСОБА_4 було затримано на виконання вказаного вироку, а тому станом на день розгляду цього клопотання він фактично відбув більш ніж 2/3 строку покарання, призначеного вказаним вище вироком суду.

Тож, суд вважає дійсною одну із умов, за наявності якої можливе вирішення питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, як то, визначену п. 2ч.3 ст. 81 КК України.

Але згідно ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Водночас, із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Тож, у цьому контексті, надаючи оцінку фактичним даним, які свідчать про динаміку виправлення ОСОБА_4 , його поведінку та ставлення до праці, суд виходив із такого.

Зокрема, із матеріалів особової справи засудженого, слідує, що від відбуває покарання з 27 вересня 2016 року.

Має три заохочення у виді подяки за підсумками роботи, а от стягнень за весь період відбування покарання до засудженого не застосовувались.

Також суд установив, що ОСОБА_4 працевлаштований з 30 вересня 2016 року, тобто із початку відбування покарання.

Так, згідно довідки про працевлаштування, дані якої перевірені судом шляхом дослідження оригіналів відповідних наказів, ОСОБА_4 з 30 вересня 2016 року працював стропальником ( наказ № 33 від 30.09.2016 року), з 2017 по 2019 роки каменотесом ( наказ № 12 від 30.03.2017 року, № 53 від 29.12.2018 року та № 46 від 29.12.2018 року відповідно).

Крім того, засуджений отримував заробітну плату за періоди : з листопада по грудень 2016 року, у січні, березні- грудні 2017 року, у січні, квітні, листопаді 2018 року та з січня по березень 2019 року.

З 01 жовтня 2018 року засудженим укладено цивільно правовий договір, за умовами якого зобов`язався виконувати роботи по розпилюванню граніту у кількості 900 кв.м., втім, суду не було надано акту прийому виконаної роботи, який є невід?ємною частиною цього договору, а тому суд позбавлений можливості надати оцінку щодо праці ОСОБА_4 у цій частині.

Із такого суд робить висновок, що засуджений був працевлаштований протягом усього періоду відбування покарання.

Стосовно ставлення засудженого до праці, то суд виходив із наданих характеристик, які є дещо відмінними.

Зокрема, станом на липень 2018 року ставлення ОСОБА_4 до праці суд сприймає як не надто зразкове, проте, вже станом на квітень 2019 року прослідковується добросовісне ставлення засудженого до роботи, як то, він залучається до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлового побутових умов та допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством, що становить собою позитивну динаміку.

До того ж, суд зважає на те, що процес виправлення і перевиховання за своєю природою не може бути одномоментним, а відбувається протягом певного проміжку часу з початку відбування покарання.

У аспекті поведінки засудженого, суд установив, що він дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги, при спілкуванні виявляє повагу. У колі засуджених підтримує рівні взаємовідносини, не конфліктний.

Дбайливо ставиться до майна установи, виконує роботи з самообслуговування. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення».

При цьому, із даних про оцінку ступеню виправлення ОСОБА_4 , які містяться у Щоденнику індивідуальної роботи із засудженим, суд прослідковує зміни у поведінці засудженого та у ставленні ним до праці, зокрема, щодо дотримання вимог режиму відбування покарання, поведінки по відношенню до персоналу та інших засуджених, відношення до праці, правил санітарії.

Зокрема, станом на лютий 2019 року засуджений довів своє виправлення у контексті дотримання вимог режиму відбування покарання, про що, окрім цього, свідчить і відсутність у нього стягнень, поведінки по відношенню до персоналу та до інших засуджених, відношення до праці, дотримання правил санітарії та гігієни.

А тому, на переконання суду, засуджений ОСОБА_4 протягом усього часу відбування покарання демонстрував прийнятну поведінку, проявив сумлінне ставлення до праці, роботу виконував належно, принаймні, протилежного суд не установив.

Крім того, суд ураховує, що дисциплінарні стягнення до засудженого взагалі не застосовувались, а не є такими, що зняті чи погашені, із чого робить висновок, що він не допускав порушень режиму відбування покарання.

Таким чином, установлені судом фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання, при цьому аналіз його поведінки дає підстави зробити висновок, що він готовий до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки, так як зробив певні висновки відносно скоєного ним.

Крім того, суд враховував і те, що відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, засуджений постійно і свідомо брав участь у суспільно корисній праці, сумлінно виконував трудові обов`язки, дбайливо ставився до ввіреного йому майна.

Отже, на переконання суду, цілі покарання на даному етапі його відбування досягнуті, оскільки засуджений довів своє виправлення, а тому подальше його відбування є недоцільним внаслідок досягнення визначеної законом мети і дострокового виправлення засудженого.

З огляду на таке, визначені законом передумови й підстави умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання є дійсними і доведені перед судом, що дає підстави прийняти рішення про задоволення унесеного на його розгляд клопотання.

А тому з цих мотивів, керуючись ст.81 КК України, 369, 370, 376, п.2 ч.1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 звільнити від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на 1 (один) рік 1 (один) місяць 26 (двадцять шість) днів невідбутого строку покарання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрали законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1