ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3239/19 Справа № 334/6587/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

законного представника потерпілої ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

представника потерпілої ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_10 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у закритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0002092 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 листопада 2019 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить ухвалусуду в частині продовження йому строку тримання під вартою скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що прокурором, в порушення п.1 ч.3 ст.199 КПК України, не було викладено обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, що також було проігноровано судом.
Вказує на те, що суд в своєму рішенні послався виключно на тяжкість обвинувачення, що є неприпустимим, при цьому вагомих причин для продовження тримання під вартою наведено не було.

Зазначає, що наразі немає жодних доказів, які б свідчили про те, що він, перебуваючи на свободі, буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Також, жодного доказу щодо його можливого впливу на потерпілу прокурором не наведено ані в клопотанні, ані при його розгляді в суді. Крім того, в судовому засіданні потерпіла та її представник заперечували проти доводів прокурора щодо впливу на потерпілу, та вважали за можливе застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Посилається на те, що ризик вчинення нового кримінального правопорушення також є недоведеним, оскільки він ніколи не був засуджений, після лютого 2019 року не вчиняв інших кримінальних правопорушень, а також не продовжував кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Таким чином, ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні, доказів протилежного стороною обвинувачення не надано.

Вказує на те, що судом залишено без уваги клопотання сторони захисту про застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, чим було порушено ст.370 КПК України.

Суд в своїй ухвалі взагалі не розглядав можливість визначення застави.

Зазначає, що він має міцні соціальні зв`язки, до обрання йому запобіжного заходу працював, має постійне місце реєстрації та проживання, навчається в Національному університеті Запорізька політехніка, має позитивну характеристику, раніше не судимий, не притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Твердження суду про те, що заявлені захисником особи у якості поручителів не виявили бажання виступити поручителями ОСОБА_10 є безпідставним, оскільки цей факт спростовується протоколами допитів та заявами осіб, які виявили бажання стати його поручителями.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року ОСОБА_10 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 листопада 2019 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що прокурором надано достатньо доводів про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні прокурора, які продовжують існувати. Тяжкість злочинів, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_10 у сукупності із даними про його особу, з огляду на вірогідність переховуватися від суду та впливу на потерпілу, дає підстави вважати, що зміна відносно обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який є неможливою та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду.
Також суд враховує наведені прокурором обставини того, що заявлені захисником особи у якості поручителів під час застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого були допитані у якості свідків, та вони не виявляли бажання виступити у якості його поручителів, зазначаючи про те, що не зможуть забезпечити його належну поведінку.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просив ухвалу суду залишити без змін, законного представника потерпілої та представника потерпілої, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжяперебуває обвинувальний акт № 0002092від 19.06.2019 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 19.06.2019 року до обвинуваченого ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 16.08.2019 року був продовжений до 18.09.2019 року.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 17.09.2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 з тих підстав, що на цей час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання, а саме: переховуватись від суду, впливати на потерпілу та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи на свободі може переховуватись від суду та впливати на потерпілу, оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, звільнився з роботи, знає законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , оскільки є хрещеним батьком малолітньої потерпілої.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Посилання обвинуваченого щодо відсутності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки зазначений ризик не був врахований судом першої інстанції.
Твердження про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, до обрання йому запобіжного заходу працював, має постійне місце реєстрації та проживання, навчається, має позитивну характеристику, раніше не судимий, не притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Доводи обвинуваченого про те, суд не розглянув можливість застосування до нього застави, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.153 КК України, тобто вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
Посилання апеляційної скарги щодо особистої поруки, то відповідно до ч.3 ст.180 КПК України, поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права. Однак, відповідно до журналу судового засідання особи, які бажали бути поручителями ОСОБА_10 , не приймали участь в судовому засіданні 17.09.2019 року.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4