Ухвала
Іменем України
11 жовтня 2019 року
м. Київ

справа № 165/1091/19

провадження № 51- 5018 ск19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області ОСОБА_4 на ухвалу судді Волинського апеляційного суду від 5 липня 2019 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 24 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,

встановила:
Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 24 травня 2019 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 30 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 29 січня 2015 року, між прокурором Нововолинського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_6 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншої сторони.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст.75 ККзвільнено ОСОБА_5 , від відбування покарання з випробовуванням та встановлено іспитовий строк терміном на один рік, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Не погодившись з вказаним вироком, заступник прокурора Волинської області, подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначив про допущення судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме положень ст. 52 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки справу розглянуто у відсутності захисника, що є безумовною підставою для скасування.

Ухвалою судді Волинського апеляційного суду від 5 липня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області на вирок суду першої інстанції.

У касаційні скарзі заступник прокурора Волинської області просить ухвалу судді апеляційного суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. При цьому на обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що:
- судом першої інстанції не дотримано вимоги ст. 52 КПК, якою передбачено обов`язкову участь захисника в кримінальних провадженнях у разі укладення угоди між прокурором та обвинуваченим з моменту її ініціювання, що є безумовною підставою для скасування судового рішення;
- ухвала судді апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370, ст. 393, ч. 3 ст. 399, 474, 475 КПК, висновки наведені в ухвалі не ґрунтуються на положеннях статей 7, 8, 9, 24, 36 КПК та практиці Європейського Суду з прав людини, оскільки суддя своєю ухвалою відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора пославшись на те, що прокурор не мав права подавати апеляцію на вирок, яким затверджено угоду між прокурором і обвинуваченим, чим позбавив прокурора права на апеляційне оскарження судового рішення та відмовив у доступі до правосуддя;
- суддею апеляційного суду допущено порушення, які відповідно до положень ч.1 ст. 412 КПК є істотними та перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч.4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Як вбачається з копії ухвали апеляційного суду, суддею апеляційного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області на вирок суду першої інстанції, оскільки вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та засудженим ОСОБА_5 був оскаржений прокурором поза межами його повноважень, тобто не з тих підстав, які передбачені п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК при відсутності порушень ч. 4 ст. 469 КПК. Крім того, суддя апеляційного суду в ухвалі зазначив про те, що основним доводом апеляційної скарги прокурора був розгляд справи судом за відсутності захисника, при цьому зауважив, що сам обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник вирок суду не оскаржували.

У силу ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо судове рішення оскаржене виключне з підстав, з яких воно не може бути оскарженим, згідно з положеннями ст. 394 КПК.
Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і обвинуваченим, може бути оскаржений прокурором виключно з підстав, визначених чинним КПК та відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Щодо доводів касаційної скарги про те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження із зазначених вище підстав, апеляційний суд залишив поза увагою загальні засади кримінального провадження, практику Європейського Суду з прав людини, якими забезпечується право на апеляційне оскарження, то вони не ґрунтуються на законі.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.
Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням прокурором вироку суду на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та засудженим, не з підстав, чітко визначених положеннями КПК, не є свідченням порушення конституційних прав на апеляційний перегляд справи та порушення права в доступі до правосуддя, як про це йдеться в касаційній скарзі.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Волинської області ОСОБА_4 на ухвалу судді Волинського апеляційного суду від 5 липня 2019 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 24 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3