Справа № 333/857/19
Пр. №1-кп/333/356/19
ВИРОК
Іменем України
30 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мінгечаур, Азейбаржан, громадянина України, освіта свища, не працевлаштованого, неодруженого, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190, 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На початку червня 2017 року в денний час доби, точної дати та часу встановити у ході досудового розслідування не виявилося можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи на території Центрального автовокзалу за адресою: просп. Соборний, 20 у м. Запоріжжя, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , ввів її в оману, а саме: розповів останній про те, що він може посприяти вступу її доньки до Економіко- правничого коледжу Запорізького національного університету на бюджетній основі за грошову винагороду, при цьому, з метою запевнити потерпілу у реальності вказаної можливості, повідомив їй завідомо неправдиві відомості, відносно наявності зв`язків з працівниками Економіко-правничого коледжу Запорізького національного університету, щодо можливості зарахування її доньки ОСОБА_8 у якості студентки на денну бюджетну форму навчання до вказаного закладу, не маючи на меті виконання своїх зобов`язань.

Після чого, потерпіла ОСОБА_7 , не усвідомлюючи обману ОСОБА_9 , не маючи підстав сумніватись в його порядності і щирості намірів, передала йому в якості грошової винагороди за вирішення вище вказаного питання грошові кошти у розмірі 13000 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 вищезазначених своїх зобов`язань не виконав, таким чином, шляхом обману незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 , після чого розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вищевказану суму.

На початку липня 2017 року, ОСОБА_4 в денний час доби, точної дати та часу встановити у ході досудового розслідування не виявилося можливим, перебуваючи на території Центрального автовокзалу за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , ввів її в оману, а саме: розповів останній про умови відпочинку та проживання на базі відпочинку «Монтажник», що знаходиться у смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області та запропонував придбати путівку, при цьому повідомив потерпілій завідомо неправдиві відомості щодо наявності в нього вищевказаної путівки, не маючи на меті виконання своїх зобов`язань.

Після чого, потерпіла ОСОБА_11 , не усвідомлюючи обману ОСОБА_9 , не маючи підстав сумніватись в його порядності і щирості намірів, передала останньому в якості сплати за путівку грошові кошти у розмірі 2500 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 вищезазначених своїх зобов`язань не виконав, таким чином, останній шляхом обману незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 , після чого розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вищевказану суму.

На початку липня 2017 року, ОСОБА_4 в денний час доби, точної дати та часу встановити у ході досудового розслідування не виявилося можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи на території Центрального автовокзалу за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , ввів її в оману, а саме: розповів останній про умови відпочинку та проживання на базі відпочинку «Монтажник», що знаходиться у смт Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області та запропонував придбати путівку, при цьому повідомив потерпілій завідомо неправдиві відомості щодо наявності в нього вищевказаної путівки, не маючи на меті виконання своїх зобов`язань.

Після чого, потерпіла ОСОБА_12 , не усвідомлюючи обман ОСОБА_9 , не маючи підстав сумніватись в його порядності і щирості намірів, передала останньому в якості сплати за путівку грошові кошти у розмірі 2500 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 вищезазначених своїх зобов`язань не виконав, таким чином, останній шляхом обману незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_12 , після чого розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вищевказану суму.

В червні 2017 року, точної дати та часу встановити у ході досудового розслідування не виявилося можливим, ОСОБА_6 , в ході телефонної розмови з потерпілою ОСОБА_13 дізнавшись про бажання останньої влаштувати свого сина ОСОБА_14 у якості студента на денну бюджетну форму навчання до Запорізького національного університету, повідомив потерпілій про наявність у нього зв`язків з керівництвом вказаного університету та можливість домовитися про зарахування її сина ОСОБА_14 до вказаного закладу, переконавши її у тому, що без надання неправомірної вигоди службовій особі його вступ до вказаного навчального закладу є неможливим.

На початку серпня 2017 року, в денний час доби, точної дати та часу встановити у ході досудового розслідування не виявилося можливим, ОСОБА_6 знаходячись на території Центрального Автовокзалу м. Запоріжжя по просп. Соборному, 20 у м. Запоріжжя, маючи умисел на підбурювання до надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення нею дій в інтересах даної особи з використанням наданого їй службового становища,, ввівши в оману потерпілу ОСОБА_13 , відносно наявності зв`язків з керівництвом Запорізького національного університету, щодо можливості зарахування її сина ОСОБА_14 у якості студента на денну бюджетну форму навчання до вказаного закладу, не маючи на меті виконання своїх зобов`язань, ОСОБА_6 схилив потерпілу ОСОБА_13 на надання йому грошових коштів у розмірі 16 400 гривень, нібито з метою передачі службовій особі Запорізького національного університету у якості неправомірної вигоди для вирішення питання про зарахування її сина ОСОБА_14 на денну бюджетну форму навчання до вказаного навчального закладу.

На початку серпня 2017 року, ОСОБА_4 у денний час доби, точної дати та часу встановити у ході досудового розслідування не виявилося можливим, знаходячись біля Центрального Автовокзалу м. Запоріжжя, розташованого по просп. Соборному, 20 у м. Запоріжжя, діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 , ввів її в оману, а саме: повідомив їй завідомо неправдиві відомості, щодо наявності у нього зв`язків серед керівництва

Запорізького національного університету та щодо можливості зарахування її сина ОСОБА_14 у якості студента на денну бюджетну форму навчання до вказаного закладу, шляхом передання останнім грошових коштів у якості неправомірної вигоди, не маючи на меті виконання своїх зобов`язань, у точу числі, щодо передання грошових коштів службовим особам вищевказаного навчального закладу.

ОСОБА_15 , не усвідомлюючи обману ОСОБА_9 , не маючи підстав сумніватись в його порядності і щирості намірів, передала останньому грошові кошти в сумі 16400 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 вищезазначених своїх зобов`язань не виконав, таким чином, останній шляхом обману незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_13 , після чого розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вищевказану суму.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останнього: за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство); за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно; за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК України, як підбурювання до надання службовій особі неправомірної вигоди, за вчинення такою особою двій в інтересах третьої особи, з використанням службового становища.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинувачені визнав повністю, щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення злочинів, викладених вище та при цьому зазначив наступне, що дійсно в нього виник умисел заробити гроші обманюючи людей, а саме що він може надати путівки на бази відпочинку, хоча путівок у нього не було.
Крім цього, в червні 2017 року він запропонував ОСОБА_13 за винагороду влаштувати її сина на навчання в університет, причому зазначив, що гроші потрібно передати посадовим особам за поступлення сина у розмірі 16 000 грн., причому знав, що він її обманює, і нікому він не буде передавати гроші.
Потерпіла ОСОБА_7 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду не надходило.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені судом, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, що стосуються речових доказів, а також, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні міри покарання, суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесеного згідно ст. 12 КК України до злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який позитивно характеризується за місцем проживання, не одружений, офіційно не працює, являється інвалідом, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, частково відшкодував матеріальні збитки, раніше не судимого, інші обставини справи, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді штрафу.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_13 заявлений цивільний позов на відшкодування матеріальної шкоди у сумі 16 400 грн.

Відповідно до позовної заяви матеріальна шкода полягає у заволодінні грошовими коштами шляхом обману у розмірі 16 400 грн.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що сума вказаного позову підтверджується матеріалами кримінального провадження, обвинувачений повністю визнав цивільний позов, суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_13 необхідно задовольнити у повному обсязі.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349,369,373,374,376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК Українита призначити йому наступне покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн.

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн.

- за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 8500 грн.

На підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу у розмірі 8500 грн.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_13 матеріальні збитки у розмірі 16 400 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1