Номер провадження: 11-кп/813/1734/19
Номер справи місцевого суду: 523/3881/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27.09.2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

встановив:

оскарженою ухвалою районного суду частково задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 25.11.2019 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кахул Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, з середньою освітою, офіційно неодруженого та непрацевлаштованого, проживаючого без реєстрації на території України, до затримання тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Суворовському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186КК України. Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся з клопотанням, в якому просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , а захисник обвинуваченого та обвинувачений заявили про необхідність зміни запобіжного заходу.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.09.2019 року частково задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 до 25.11.2019 року.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , стан його здоров`я, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання на території м. Одеси та Одеської області, те що він є громадянином Республіки Молдова, обвинувачується у вчиненні тяжкого майнового злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, що свідчить про наявність ризиків передбачених п.1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, районний суд зазначив, що зважаючи на стадію судового провадження, у зв`язку з чим продовжують існувати ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу, а саме, що обвинувачений може здійснювати дії щодо ухилення від суду, вчиняти вплив на потерпілого або свідків з метою зміни їх показань, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченого.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, оскільки судом не було взято до уваги, що він має не задовільний стан здоров`я, неврахування районним судом в повній мірі доказів, які мають важливе значення для кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж) із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з правовою кваліфікацією ч.2 ст.186 КК України.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що на стадії розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , останній обґрунтовано обвинувачується в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Мотивуючи не можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою прокурор зазначив, що раніше доведені ризики не знизились і не відпали.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_9 , а також існування ризиків, а саме: обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків в кримінальному провадженні; не має постійного місця проживання, виправдовуютьпродовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

При розгляді апеляційної скарги обвинуваченого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим та той факт, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, існуючі ризики, на даній стадії судового провадження, не зменшилися.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії судового розгляду обґрунтованого обвинувачення у скоєні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, необхідністю продовження судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду, у районного суду існували підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Одночасно, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час. Протягом цього часу обвинувачений утримується під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Крім того, апеляційним суд бере до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , який заявив, що має не задовільний стан здоров`я.
З урахуванням встановлених обставин, з метою дотримання положень Конвенції з прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає за необхідне в порядку ст.206 КПК України зобов`язати відповідальних осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор (№21)», де утримується ОСОБА_9 , а також Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, з урахуванням вимог Наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15.08.2014 року «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», забезпечити належне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_9 , та в разі встановлення підстав та необхідності, забезпечити його належне лікування, в тому числі у разі існування реальної потреби, здійснити таке лікування у встановленому законом порядку, в тому числі у разі потреби в умовах медичного закладу МОЗ України.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27.09.2019 року, щодо продовження строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження №0000305 від 16.02.2019 року залишити без змін.

В порядку ст. 206 КПК України зобов`язати начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор (№21)» та Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України забезпечити медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_9 , та в разі встановлення підстав та необхідності, забезпечити його належне лікування, в тому числі, у разі потреби в умовах медичного закладу МОЗ України.

Звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумного строку розгляду кримінального провадження, у відповідності до вимог ст.28 КПК України.

Копію ухвали надіслати для виконання начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор (№21)» та начальнику Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4