Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 505/1280/19
Провадження № 1-кп/506/50/19
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою

25.07.2019смт. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Окни клопотання прокурора по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000119 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липецьке Котовського району Одеської області, зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4

сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 04 лютого 2019 року, близько 20 години 40 хвилин, знаходячись біля повітряної залізобетонної електричної опори АДРЕСА_2 , під час сварки, виниклої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, наніс ОСОБА_6 5 ударів кулаком правої руки в область обличчя та не менше 4 ударів правою ногою в область тулуба, спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді саден та синців обличчя, перелому грудини, перелому ребер по середній ключичній лінії справа та зліва, а також уламчастого перелому кісток носу, що через короткий проміжок часу в ході травматичного процесу викликало носову кровотечу, з наступним заковтуванням крові потерпілим і заповненням просвіту його дихальних шляхів, що належить до тяжких тілесних ушкоджень, від яких останній помер.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строк застосування якого закінчується 22 серпня 2019 року, посилаючись на те, що до закінчення дії запобіжного заходу розглянути кримінальне провадження по суті неможливо з об`єктивних причин, а підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, так як ризики залишились такими ж. Так, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання; може незаконно впливати на свідків, потерпілих, експерта з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки вину не визнає; може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на нього як на обвинуваченого у кримінальному провадженні, оскільки останній ніде не працює і не навчається, не має сім`ї, що не утримуватиме його від ризику переховуватись в іншому місці; може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити з наведених підстав, а також додав, що зазначені вище ризики вказують на неможливість їх запобіганню у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Обвинувачений та захисник не заперечували проти задоволення клопотання, однак при цьому захисник та обвинувачений зазначили, що останній визнає факт скоєння ним неправомірних дій відносно потерпілого, однак і захисник, і обвинувачений не погоджуються із кваліфікацією дій останнього .

Вислухавши думку учасників процесу щодо заявленого клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України - запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України, злочин, скоєння якого інкримінується ОСОБА_3 , відноситься до тяжкого злочину, за яке передбачено кримінальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

В п.79 рішення у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Також суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Крім того, в п.60 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Єлоєв проти України» зазначено, що зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, і за таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим незаконний вплив на свідків, ухилення від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню.

Так, при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, суд виходить з того, що обвинуваченому ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2019 року було обрано запобіжний захід - тримання під вартою, а ухвалою від 25.03.2019 року, строк дії зазначеного запобіжного заходу було продовжено до 26 квітня 2019 року. Крім того, ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2019 року строк дії запобіжного заходу продовжено до 23 червня 2019 року, а ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 21 червня 2019 року до 22 серпня 2019 року.

При обранні та при продовженні запобіжного заходу було враховано, як особу обвинуваченого, так і ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, які йому відомі, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, як на обвинуваченого в кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом також встановлена фактична відсутність постійного місця роботи обвинуваченого, міцних соціальних зв`язків, які б стримували обвинуваченого від переховування від суду, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його судом винуватим, оскільки санкція статті, яка йому інкримінується, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України і тому, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, має забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти загально-суспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, а також позицію самого обвинуваченого, відповідно до приписів ст.183 КПК України вважає інші запобіжні заходи такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Тому суд прийшов до висновку, що ризики не зменшились і інший запобіжний захід не буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого, а тому клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 371, 372, 392 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 21 жовтня 2019 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд протягом семи днів з моменту проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено в залі судового засідання 26 липня 2019 року о 14.30 год.

Суддя ОСОБА_1