Справа № 367/203/18
Провадження №1-кп/367/57/2019
УХВАЛА
Іменем України
07 червня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19.08.2015 року за № 0000391,-

встановив:

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про те, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, підстави для закриття провадження відсутні, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного обвинувального акту у відкритому судовому засіданні у строки визначені КПК України. Заперечував проти клопотань захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо повернення прокурору обвинувального акту для усунення недоліків.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, вказали, що в порушення вимог ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не викладено фактичних обставин вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень. Зокрема, місце, час, мету та спосіб вчинення кримінального правопорушення, не зазначено правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, невірно визначено підслідність кримінального правопорушення, не зазначено потерпілого від злочину,чим грубо порушено права обвинувачених на захист, не зазначено розмір неправомірної вигоди, обставини її одержання, не вказано суб`єкта та об`єкта в інтересах кого була мета одержання неправомірної вигоди тощо.

Обвинуваченні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтримали думку своїх захисників.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також, у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 р. № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Частиною першою ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «В» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «В» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Вивчивши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 19.08.2015 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000391 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України, суд дійшов до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому не дотримано положень передбачених ст. 291 КПК України.
При викладенні фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення прокурор зазначив, що голова Бучанської міської (селищної) ради Київської обл. ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він умисно, достовірно знаючи про незаконність прийняття рішення № 71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 р., з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи вирішив в незаконний спосіб розпорядитись землями, які даним рішенням приєднано до території Бучанської селищної ради, внаслідок чого на сесіях Бучанської селищної, а потім і міської ради, під головуванням ОСОБА_9 , упродовж 2003-2016 років прийнято ряд незаконних рішень про надання у власність земельних ділянок лісового фонду, які фактично перебували в державній власності, громадянам.
Внаслідок зловживання своїм службовим становищем голова Бучанської селищної ради, а в подальшому Бучанської міської ради - ОСОБА_9 , всупереч вимог земельного та лісового законодавства України, без згоди лісогосподарської установи та уповноваженого органу на розпорядження землями лісогосподарського призначення (Кабінет Міністрів України), незаконно підписав рішення сесії про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а в подальшому затвердив проекти землеустрою по відведенню земельних ділянок лісового фонду, які в подальшому були передані у приватну власність фізичним та юридичним особам, загальною площею 65,3339 га, загальна вартість яких складає 308 147 000 грн., що в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є тяжкими наслідками, які спричинено державі.

Секретар Бучанської міської ради Київської області ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він умисно, достовірно знаючи про незаконність прийняття рішення № 71/1-4-ХХІІ від 25.06.2002 р., вирішив з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи в незаконний спосіб розпорядитися землями, які даним рішенням приєднано до території Бучанської селищної ради, внаслідок чого на сесіях Бучанської міської ради під головуванням ОСОБА_10 упродовж 2013-2015 років прийнято ряд незаконних рішень про надання у власність земельних ділянок лісового фонду, які фактично перебували у державній власності - громадянам.

Внаслідок зловживання своїми службовим становищем, секретар Бучанської міської ради ОСОБА_10 всупереч вимог земельного та лісового законодавства України, без згоди лісогосподарської установи та уповноваженого органу на розпорядження землями лісогосподарського призначення (Кабінет Міністрів України), незаконно підписав рішення сесії про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а в подальшому затвердив проекти землеустрою по відведенню земельних ділянок лісового фонду, які в подальшому були передані у приватну власність фізичним та юридичним особам, загальною площею 10,7993га, загальна вартість складає 82 825 000грн., що в 250 і біліше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є тяжкими наслідками, які спричинено державі.

ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що він умисно упродовж 2002 - 2007 років, з порушенням установлених законодавством вимог, достовірно знаючипро те, що рішення №71/1-4-ХХІV Бучанської селищної ради від 25.06.2002 р. прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, вирішив в незаконний спосіб розпорядитись землями лісового фонду, так, як до його повноважень входило виявлення земель, що використовуються не за цільовим призначенням та в подальшому надавав незаконні висновки про погодженняпроекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду громадянам, які фактично перебували в державній власності.

Таким чином, ОСОБА_12 зловживаючи своїми службовими обов`язками начальника Ірпінського міського відділу земельних ресурсів, всупереч вимогам земельного та лісового законодавства України, без згоди лісогосподарської установи, незаконно підписав висновки про погодження проекту відведення земельних ділянок у власність із земель лісового фонду, загальною площею 3, 6778 га, вартість яких згідно з нормативною грошовою оцінкою складає 14 133 000 грн., що в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим спричинив тяжкі наслідки державним інтересам.
ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що він умисно, упродовж 2002-2007 років, з порушенням установлених законодавством вимог, достовірно знаючи про те, що рішення №71/1-4-ХХІV Бучанської селищної ради від 25.06.2002 р.прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, вирішив в незаконний спосіб розпорядитись землями лісового фонду так, як до його повноважень входило виявлення земель, що використовуються не за цільовим призначенням та в подальшому надавав незаконні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду громадянам, які фактично перебували в державній власності.

Таким чином, ОСОБА_11 зловживаючи своїми службовими обов`язками начальника Ірпінського міського відділу земельних ресурсів, всупереч вимогам земельного та лісового законодавства України, без згоди лісогосподарської установи, незаконно підписав висновки про погодження проекту відведення земельних ділянок у власність із земель лісового фонду, загальною площею 29,0571 га, загальна нормативна вартість яких складає 117 679 000 грн., що в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є тяжкими наслідками, які спричинено державі.

Під зловживання службовим становищем слід розуміти умисне використання службовою особою всупереч інтересам служби своїх прав і можливостей, пов`язаних з посадою. Зловживання службовим становищем передбачає наявність взаємозв`язку між службовим становищем винного і його поведінкою, яка виражається в незаконних діях або бездіяльності, при цьому службова особа при зловживанні у будь-якій формі користується своїм службовим становищем, яке передбачає наявність передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами певних повноважень (прав і обов`язків). Службовим зловживанням може бути визнане не будь-яке діяння службової особи, а лише таке, яке було обумовлене її службовим становищем та пов`язане зі здійсненням нею своїх службових повноважень.

У кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.

Однак, в порушення ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Так, прокурор зазначив, що на сесіях Бучанської селищної, а потім і міської ради, під головуванням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , упродовж 2003-2016 та 2013 2015 років відповідно, прийнято ряд незаконних рішень, про надання у власність земельних ділянок лісового фонду, які фактично перебували в державній власності, громадянам, а ОСОБА_12 та ОСОБА_11 незаконно підписали висновки про погодженняпроекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель лісового фонду у 2002 2007 р. р. Проте прокурор не вказав, які саме умисні дії і в якийконкретно час, в якому місці, у який спосіб та з якою конкретною метою вчинили обвинувачені, та що саме дає прокурору підстави стверджувати, що ними скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України.

Крім того, в обвинувальному акті прокурор вказує на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 вчинили злочин умисно з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи, а ОСОБА_11 в особистих інтересах, а також в інтересах третіх осіб.

Відповідно примітки до ст. 364 -1 КК України зазначено, що у статтях 364, 364-1, 365-2, 368, 368-3, 368-4, 369, 369-2 та 370 цього Кодексу під неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

Проте, в обвинувальному акті прокурор не вказує ким, для кого, від кого і яку саме неправомірну вигоду було отримано внаслідок вчинення зазначеного прокурором злочину, тобто обвинувальний акт не містить жодних посилань на обставини одержання неправомірної вигоди, як кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення, яке інкримінується зазначеним обвинуваченим.

Також, в формулюванні обвинувачення міститься протиріччя, а саме в тому, що згідно висунутого обвинувачення незаконні рішення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 приймались впродовж 2003-2016 та 2013 2015 років відповідно, аОСОБА_12 та ОСОБА_11 впродовж 2002 2007 р. р., тоді як незаконність прийнятого рішення №71/1-4-ХХІІ від 25.06.2002 було встановлено 17.10.2014 року відповідно рішенням Ірпінського міського суду, яке набрало законної сили лише 06.02.2015 року після постановлення Ухвали апеляційним судом. Виходячи з наведеного незрозуміло, яким чином могли обвинувачені незаконно приймати рішення до 06 лютого 2015 року, якщо рішення міської ради №71/1-4-ХХІІ від 25.06.2002 року на той час не було визнано незаконним?
Кваліфікуючи дії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 прокурор зазначив, що останні зловживали службовим становищем шляхом використання службовою особою влади чи службового становища, при цьому не зазначивши конкретно - використовувалась службова влада або службове становище.
В обвинувальному акті, обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 передбаченою ч. 1 ст. 67 КК України вказано «тяжкі наслідки завдані злочином».

Згідно ч. 4 ст. 67 КПК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, та обставина не може ще раз враховуватись як таку, що обтяжує покарання. Диспозиція ч. 2 ст. 364 КК України передбачає кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки. Таким чином, обставини, що обтяжують покарання обвинувачених у вигляді тяжких наслідків завданих злочином зазначені помилково.

Відповідно до вимог п. 1 ч.1ст. 481 КПК письмове повідомлення про підозру міському голові здійснюється виключно Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень. Однак, як було встановлено в підготовчому судовому засіданні, у порушення вказаної норми, повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні злочину було здійснено не зазначеними особами, а слідчим, чим грубо порушено право особи на захист, що в подальшому може призвести до скасування прийнятого рішення по даному провадженню.
Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 судом не обирається.
На підставі викладеного та керуючись ст. 376 КПК України суд,-

ухвалив:

Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19.08.2015 року за № 0000391 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 судом не обирається.
Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.
Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 11.06.2019 р. о 08 год. 30 хв.

Суддя: ОСОБА_1