Житомирський апеляційний суд
Справа №292/25/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 170 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваної: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою підозрюваної - власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17 липня 2019 року про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и л а:
Згідно зазначеної ухвали слідчого судді 17 липня 2019 року цивільний позивач у кримінальному провадженні 000237 ОСОБА_9 звернувся до слідчої судді з клопотанням про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, мотивуючи його тим, що у провадженні СВ Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області знаходиться кримінальне провадження 000237 від 11.06.2015 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України.

Дане кримінальне провадження внесено до ЄРДР 11.06.2015 року на підставі його заяви за фактом смерті його неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер у відділенні інтенсивної терапії КУ "ЦРЛ Пулинської районної ради". Він є потерпілим у даному кримінальному провадженні.

22.06.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює на посаді керівника комунального некомерційного підприємства центру первинної Медико-санітарної допомоги Баранівської міської ради вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки заступника головного лікаря з медичної частини КУ "ЦРЛ Пулинської районної ради" та завідуючої дитячим відділенням, педіатра вказаної лікарні, допустила неналежне виконання професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило смерть його сина ОСОБА_11

04.07.2019 року ним (апелянтом) у даному кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов до підозрюваної ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що смерть сина є непоправною втратою, біль від якої не стихне ніколи. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , як лікаря, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю, психологічному стресі та душевних стражданнях, які він відчув та пережив внаслідок смерті неповнолітнього сина, а також у переживаннях за наслідки смерті сина, які відображалися на здоров`ї матері дитини - його дружили ОСОБА_12 , у порушенні життєвого укладу сім`ї в зв`язку зі смертю дитини, що завдало та буде завдавати душевного болю та моральних страждань протягом усього життя. Розмір моральної шкоди: він визначає в сумі 500 000 грн. та вважає його достатнім і справедливим. Вважає, що такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна підозрюваної для забезпечення цивільного позову є необхідним для досягнення мети дієвості цього провадження щодо захисту прав потерпілого на відшкодування завданої злочином шкоди та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення або відчуження, тому просить накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_7 , а також на рухоме майно, грошові кошти, розміщені в банківських установах, які належать останній на праві власності, спільної сумісної чи часткової власності, на загальну суму 500.000 грн.

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання цивільного позивача у кримінальному провадженні №0000237 ОСОБА_13 про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, задоволено частково.

Накладено арешт шляхом заборони відчуження на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 . В решті вимог клопотання відмовлено.

Слідчий суддя умотивував своє рішення тим, що в судовому засіданні встановлено, що у клопотанні цивільного позивача про арешт майна зазначено підставу і мету, відповідно до положень ст.170 КПК України, а також відповідне обґрунтування необхідності арешту нерухомого майна підозрюваної та додано документи, які підтверджують конкретні факти і докази, що свідчать про володіння і користування таким майном, тому слідчий суддя приходить до висновку, що такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна є необхідним для забезпечення цивільного позову та запобігання можливості його відчуження. Водночас в своєму клопотанні ОСОБА_13 просив накласти арешт на рухоме майно, грошові кошти, розміщені в банківських установах, які належать на праві приватної, спільної сумісної чи часткової власності ОСОБА_7 , однак не додав жодних відомостей про те, на яке конкретно майно підозрюваної слід накласти арешт, місце його знаходження, як його ідентифікувати, а тому не вбачається підстав для задоволення клопотання в цій частині.

В апеляційній скарзі власник майна, підозрювана просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання цивільного позивача ОСОБА_13 про накладення арешту на належне їй майно у зв`язку з недоведеністю необхідності такого арешту, а також відсутністю ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

В обгрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що цивільний позивач не довів і взагалі не доводив наявність ризиків, передбачених 170 КПК України; відсутні обставини, які підтверджують, що не застосування заборони розпорядження майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі належного мені на праві приватної власності житлового будинку. За таких обставин, слідчий суддя не відмовив у задоволенні клопотання відповідно до ч. 1 ст.173 КПК України. Проте, у порушення вимог статті 175 ЦПК України позовна заява не містить найменування суду, до якого вона подається; адреси електронної пошти сторін; зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися. У прохальній частині позовної заяви одночасно вказано дві суми моральної шкоди, які позивач просить стягнути - 500 000 гривень та 30000 гривень. Яку насправді суму моральної шкоди позивач просить з стягнути, у судовому засіданні не досліджено. Крім того, позивач не обґрунтував розмір цивільного позову. Висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи № 151/17, на якому побудована повідомлена 22 червня 2019 року підозра, містить у собі відомості про не визначення консиліумом лікарів, у якому крім неї, підозрюваної, лікаря-педіатра, приймали участь вузькопрофільні спеціалісти з травм голови - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , потреби у проведенні термінового огляду хворого неповнолітнього ОСОБА_11 лікарем-невропатологом, сумісно з яким мало бути прийнято рішення щодо госпіталізації хворого - неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 до профільного відділення обласної лікарні.

Додаткова апелянт стверджує, що супереч твердженню сторони державного обвинувачення та експертів, вона не виконувала обов`язки заступника головного лікаря з медичної частини, яка до того ж не є лікувальною посадою, а організаторською (керівною). На час перебування хворого у лікарні 29 та 30 травня 2015 року заступник з медичної частини ОСОБА_16 виконував свої обов`язки і одночасно обов`язки головного лікаря. Головним її (підозрюваної) порушенням, як вказаного у висновку експерта, є недотримання консиліумом вимог клінічного протоколу, надання медичної допомоги дітям з травматичними епідуральними гематомами, затвердженого наказом МОЗ України від 17 червня 2008 року № 320. Однак, як вказано в тому висновку експерта, даний протокол, з вини ОСОБА_17 не був впроваджений у діяльність Червоноармійської центральної районної лікарні, у якій помер неповнолітній потерпілий ОСОБА_11 та у якій у 2015 році вона (підозрювана) працювала.

Ні слідчий при винесенні підозри, ні суд при розгляді клопотання та винесенні оскаржуваної ухвали, не звернув увагу на те, що диспозиція статті 140 КК України передбачає кримінальну відповідальність не просто за невиконання чи неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків, а лише у разі, якщо таке невиконання чи неналежне виконання сталося внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення. Жодних даних про те, що вона недбало чи несумлінно відносилася 29 та 30 травня 2015 року до виконання своїх професійних обов`язків, немає.

Власник майна підозрювана ОСОБА_7 та її захисник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених в ній мотивів.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників судового розгляду, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч.4 ст.170 КПК України, заборона використання майна, а також заборона розпорядження таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до знищення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно, небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Пулинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у у кримінальному провадженні № 0000237 від 11 червня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

В рамках даного кримінального провадження 22.09.2019 року ОСОБА_7 було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.240 КК України.

04.07.2019 року в даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_13 було подано позовну заяву до підозрюваної ОСОБА_7 про моральної шкоди в розмірі 500 000 грн.

Розглядаючи клопотання цивільного позивача ОСОБА_13 про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про накладення такого арешту, з яким погоджується і колегія суддів, а саме про необхідність накладення арешту шляхом заборони відчуження на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить підозрюваній ОСОБА_7 на праві власності, виходячи з того, що п.6 ч.2 ст.170 КПК України передбачає можливість накладення арешту на майно підозрюваного за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, при тому що до підозрюваної в рамках кримінального провадження заявлено цивільний позов потерпілим ОСОБА_13 . Враховуючи правову підставу накладення такого арешту - забезпечення цивільного позову, у зв`язку з можливим його задоволенням у майбутньому, а також співмірність такого обмеження власника майна підозрюваної ОСОБА_7 , як заборони відчуження майна, яке перебуває у її власності, завданням кримінального провадження та відшкодування шкоди потерпілому .

Щодо доводів апеляційної скарги власника майна підозрюваної ОСОБА_7 про невідповідність позову вимогам Закону, то це питання не було предметом дослідження під час розгляду слідчого судді клопотання про накладення арешту на майно, і повинно вирішуватися на стадії судового розгляду кримінального провадження, а не на даній стадії кримінального процесу, і жодним чином не впливає на правильність висновків слідчого судді, наведених в оскаржуваній ухвали.

Посилання апелянта на необгрунтованість повідомленої їй підозри, також не знайшли свого підтвердження, оскільки про таку обгрунтованість свідчать копії наданих до клопотання документів з кримінального провадження, а оцінку їх як доказів на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження слідчим суддею не здійснюється.

Безпідставними також є доводи підозрюваної з приводу необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді та прийнятої на припущеннях, оскільки предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання про накладення арешту були саме ті обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення такого арешту, зокрема наявність поданого цивільного позову, обґрунтованість самого клопотання, співмірність розміру завданої злочином шкоди яка зазначена в позові потерпілим з вартістю арештованого майна, та наявність належного підозрюваній майна, а також правові підстави накладення арешту, про що слідчим суддею і було наведено в оскаржуваній ухвалі.

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що слідчим суддею прийнято рішення про арешт належного підозрюваній житлового будинку в найменш обтяжливій для неї формі - шляхом заборони лише його відчуження та розпорядження. При цьому такий арешт жодним чином не обмежує прав як підозрюваної, так і членів її сім`ї на користування та володінн вказаним помешканням за його призначенням .

За наведених обставин підстави для задоволення апеляційної скарги підозрюваної ОСОБА_7 та скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали про відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу власника майна підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Червоноармійського районного суду Житомирської області від 17 липня 2019 року про накладення арешту шляхом заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_7 ,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: