Справа № 462/3580/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/337/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2019 року,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 115 КК України до одинадцяти років позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, залишено без змін до вступу вироку у законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з дня його затримання, тобто з 02 березня 2014 року.

В строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано строк попереднього ув`язнення з 02 березня 2014 року до дати набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 р. № 838-VІІІ.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 немайнову (моральну) шкоду на суму 100 000 грн.

В решті заявленого цивільного позову відмовлено.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 01 березня 2014 року близько 23:35 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку № 6 по вул. Садовій у м. Львові, вступив з потерпілим ОСОБА_12 у конфлікт, який раптово виник між ними. В подальшому, ОСОБА_9 , маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 , витягнув з кишені пальта розкладний ніж, яким умисно наніс потерпілому два удари у грудну ділянку зліва, заподіявши ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних ран на грудній клітці зліва, одна з яких була непроникаюча, має ознаки легкого тілесного ушкодження, а друга - проникаюча в ліву плевральну порожнину з наскрізним пошкодженням серця та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок чого, наступила смерть ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через надмірну суворість.

Наголошує, що судом не враховано поведінку потерпілого перед вчиненням злочину, а також пом`якшуючі обставини та особу обвинуваченого і призначено покарання, яке перевищує 2/3 максимального строку покарання для даного злочину.

Вважає, що цивільний позов підлягає скасуванню.

Звертає увагу на те, що перед початком розгляду справи, в першому складі суду, в 2014 році, потерпілою заявлено майнові вимоги до обвинуваченого щодо відшкодування матеріальних та моральних збитків. Зокрема, в обґрунтування підстав та суми вимог, представникам обвинуваченого передано позовну заяву з додатками на її обґрунтування. Згідно позову, потерпіла оцінила майнові збитки в сумі 14 000 грн., моральні в сумі 25 000 грн., окрім цього, отримала 5000 грн. на відшкодування витрат за правову допомогу. Після отримання даної позовної заяви, представником обвинуваченого добровільно передано потерпілій заявлену суму відшкодування в розмірі 39 000 грн. (14 000 майнових збитків, 25 000 моральних збитків). Факт отримання відшкодування, до проведення підготовчого судового засідання, потерпіла ОСОБА_7 підтвердила письмовою розпискою, яка була надана суду, а тому не подавала суду позовну заяву.

Акцентує, що обвинуваченим, до початку розгляду справи в досудовому порядку повністю відшкодовано матеріальні, моральні збитки та витрати на правову допомогу в сумі 44 000 грн., що з урахуванням інфляційних втрат та різницею курсу національної валюти на даний час складає значно більшу суму.

Покликається на те, що в подальшому, протягом 5 років розгляду справи в трьох складах суду, потерпілою не заявлялось цивільного позову та визнавалась пом`якшуюча обставина - добровільне відшкодування збитків. На даний час потерпіла стверджує, що отримані кошти є відшкодуванням лише матеріальних збитків, що суперечить заявленим на стадії досудового врегулювання та задоволеним обвинуваченим вимог.

Зазначає, що згідно п.3 ч.4 ст. 185 ЦПК України суд повертає позовну заяву у випадках коли до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору. Так, у матеріалах справи наявна заява позивача про врегулювання спору, згідно заявлених нею майнових вимог, яка надійшла до подання позовної заяви.

Просить змінити вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2019 року та призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральних збитків залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 не оспорює вирок в частині часткового задоволення її цивільного позову, вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання не сприяє його виправленню.

Покликається на те, що немає жодного доказу того, що між потерпілим та обвинуваченим виник або міг виникнути конфлікт.

Зазначає, що суд помилково прийшов до переконання про визнання вини та щире каяття ОСОБА_9 , оскільки вважає, що очевидним є лише декларування каяття, а не наявність щирого каяття.

Наголошує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні хоч і вказав, що при обранні міри покарання врахував думку потерпілої сторони щодо призначення суворого покарання, однак розмір такого, призначив значно менший, ніж той, про який просили. Також, не враховано думку прокурора про обрання ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 12 років.

Звертає увагу на те, що обираючи обвинуваченому покарання, у відповідності до положень ст. 65 КК України, слід врахувати, що інкримінований ОСОБА_9 злочин відноситься до особливо тяжких, є умисним злочином проти життя та здоров`я особи, а також дані про особу обвинуваченого, який неодружений, безробітний, відповідно до ст. 89 КК України має погашену судимість за тяжкий та особливо тяжкий злочини, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, намагання останнього уникнути відповідальності, перебуваючи на місці події, оговорення потерпілого, а також прохання у неї пробачення. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України є добровільне відшкодування завданого збитку. Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Просить змінити вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2019 року відносно ОСОБА_9 та засудити останнього за ч.1 ст. 115 КК України до дванадцяти років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального та процесуального законів, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для визначення міри покарання, а саме ступеню тяжкості, обставинам вчинення злочину і даним про особу обвинуваченого, прийшов до необґрунтованого висновку про достатність призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком одинадцять років, належних і достатніх мотивів для прийняття такого рішення не навів.

Зазначає, що судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_9 при вчиненні злочину проти життя особи, не надав необхідної допомоги потерпілому та перешкоджав свідкам у її наданні.

Акцентує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, вчинене у вечірню пору доби із використанням ножа, який ОСОБА_9 зазделегіть зберігав при собі.

Наголошує, що суд, врахувавши щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, не мотивував, у яких саме діях таке виражалось. Щире каяття повинно ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, бажанні виправити ситуацію, що склалася, натомість висловлене ОСОБА_13 каяття слід розцінювати лише як намагання уникнути суворої міри покарання.

Вважає, що вищезазначені дані негативно характеризують особу ОСОБА_9 , а призначене останньому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і не сприятиме досягненню мети покарання.

Просить скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2019 року відносно ОСОБА_9 та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України і призначити йому покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 покликається на те, що оскаржений вирок є надто суворим.

Зазначає, що у вчиненому щиро розкаявся, повністю відшкодував матеріальну і моральну шкоду та витрати на правову допомогу потерпілій ще 19 червня 2014 року, тому цивільний позов від 25 березня 2019 року не визнає.

Просить скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2019 року та ухвалити новий вирок, яким вирішити питання з речовими доказами та витратами за проведення експертиз і невизнання ним позовної заяви та призначити йому покарання за ч.1 ст. 115 КК України у вигляді восьми років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 про підтримання своїх апеляційних скарг та заперечення апеляційних скарг потерпілої та прокурора, пояснення потерпілої ОСОБА_7 та виступ її представника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги потерпілої та прокурора і заперечили апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, думку прокурора про підтримання апеляційних скарг прокурора, потерпілої та частково обвинуваченого і його захисника лише в частині скасування вироку щодо призначеного покарання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають виходячи з наступного.
Вина ОСОБА_9 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України.
Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.
Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню суспільної небезпеки та даним про особу винного.
Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого. При цьому, суд першої інстанції врахував і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зазначивши це в мотивувальній частині вироку.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційних скарг з цього приводу.
Крім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування потерпілій ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 100 000 грн., належним чином мотивувавши це у вироку.
Разом з тим, оскільки станом на день розгляду справи апеляційним судом, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 в перерахунку згідно з ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII становить більше одинадцяти років позбавлення волі, тобто перевищує фактично призначене йому покарання, а відтак, останнього слід звільнити з-під варти у зв`язку з його відбуттям.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 лютого 2019 року відносно ОСОБА_9 без зміни.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02 березня 2014 року по 25 жовтня 2019 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити засудженого ОСОБА_9 з-під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям покарання.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4