ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 750/4116/17
провадження № 51-3615км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000769 від 29 січня 2017 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Петрушин Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалено строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 , зарахувавши у строк покарання час перебування його під вартою у період з 29 по 30 січня 2017 року.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_6 на користь потерпілого 114 087,55 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 300 000 грн моральної шкоди.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 29 січня 2017 року о 03 год 50 хв у приміщенні караоке-бару «Янтарна кішка» на проспекті Миру, 19 у місті Чернігові, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно завдав два удари руками в обличчя ОСОБА_7 , від яких потерпілий впав на кахельну підлогу. У результаті зазначених дій потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 22 квітня 2019 року вирок місцевого суду у частині відшкодування моральної шкоди змінив. Стягнув із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 500 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті вирок суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор не погоджується з ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою доводи в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого щодо помилкового врахування щирого каяття як обставини, яка пом`якшує покарання, з огляду на поведінку засудженого, який протягом досудового розслідування та судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій вини не визнавав, просив перекваліфікувати його дії на статтю 128 КК, а також завданої злочином шкоди не відшкодував.
Крім того, не врахував суд наслідків злочину, у результаті якого, потерпілий отримав другу групу інвалідності.
Також, на думку скаржника, апеляційний суд не зарахував у строк покарання, призначеного ОСОБА_6 місцевим судом, строк попереднього ув`язнення відповідно до статті 72 КК, з розрахунку один день такого ув`язнення за два дні позбавлення волі.
А тому, на переконання прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 419 КПК та підлягає скасуванню.
Заперечень на касаційну скаргу прокурора від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор просив вимоги, викладені у касаційній скарзі, задовольнити в повному обсязі.
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за частиною 1 статті 121 КК у касаційній скарзі не оспорюються. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Твердження прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається з вироку місцевого суду, призначаючи засудженому покарання за вчинений ним злочин у межах санкції статті, за якою було кваліфіковано його дії, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який притягується до кримінальної відповідальності вперше, відсутність негативних характеристик, зокрема з місця проживання, щире каяття обставиною, яка на підставі статті 66 КК пом`якшує призначене покарання, а також висновок органу пробації про можливість виправлення засудженого без позбавлення волі, який хоча не є обов`язковим для суду, але характеризує винну особу.
Крім того, суд врахував обставину, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення за апеляційними скаргами прокурора, захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_9 , дослідив характеризуючі дані про особу винного та погодився з призначеним йому покаранням.
Апеляційний суд також перевірив доводи сторони обвинувачення щодо безпідставного врахування під час призначення покарання щирого каяття засудженого як обставину, яка відповідно до статті 66 КК пом`якшує призначене покарання.
Як обґрунтовано зазначив апеляційний суд, у судах першої та апеляційної інстанцій вини у вчиненому ОСОБА_6 не заперечував, що підтверджується звукозаписами судових засідань, а незгода засудженого з кваліфікацією його дій не впливає на щирість розкаяння, осуд своєї поведінки та відчуття жалю щодо вчинених протиправних дій.
Враховуючи викладене, призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим та домірним вчиненому, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, а тому підстав для задоволення касаційної скарги у цій частині колегія суддів не вбачає.
Однак прокурор наводить, зокрема, доводи щодо неправильного зарахування ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, які заслуговують на увагу.
Питання дії у часі закону про кримінальну відповідальність врегульоване статтями 4 і 5 КК. За загальним правилом, відповідно до частини 2 статті 4 КК закон про кримінальну відповідальність має пряму дію у часі. Це означає, що дія закону поширюється на ті кримінально-правові відносини, які виникли після набрання ним чинності (тобто на момент їх виникнення відповідний закон про кримінальну відповідальність уже набрав і ще не втратив чинності).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17, провадження № 13-31 кс 18), якщо особа вчинила злочин у період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 КК у редакції Закону № 838-VIII (пряма дія цього Закону).
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вчинив злочин 29 січня 2017 року, того ж дня його було затримано.
За ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 січня 2017 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
За вироком суду першої інстанції на підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_6 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 по 30 січня 2017 року з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
При цьому суд першої інстанції, застосувавши положення частини 5 статті 72 КК (у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII), неправильно зарахував ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення за правилом «день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі».
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи вирок місцевого суду, зазначеного порушення не встановив та не усунув.
За таких обставин, у порядку частини 2 статті 433 Кримінального процесуального кодексу України вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду у частині зарахування у строк покарання періоду попереднього ув`язнення засудженого підлягають зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 березня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 змінити.
На підставі частини 5 статті 72 КК (в редакції Закону № 838-VIII) зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 29 по 30 січня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3