Справа № 461/5030/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/953/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8 ,
розглянувши апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 за ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 306 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст. 307 КК України, продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_12 строком на 60 днів, тобто до 27 жовтня 2019 року включно, та постановленовважати продовженим застосований альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 749 190 грн.
На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити рішення, яким змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою з визначенням застави на більш м`який запобіжний захід домашній арешт. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ухвала винесена без дотримання вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, суд не врахував необґрунтованість клопотання прокурора та відсутність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд зазначає, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання на строк від 9 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Суд в ухвалі не вказує про ч.2 ст. 2 КК України: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Суд не вказав та не взяв до ваги те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений. В ухвалі суд вказує, що він має міцні соціальні зв`язки на території Польської Республіки, хоча він там ніколи не був, та нікого не знає. Суд не довів існування ризиків, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.
На ухвалу суду ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, змінивши ОСОБА_12 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши обвинуваченому в період з 22.00 год. до 06.00 год. залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; звільнити ОСОБА_6 з-під арешту в залі судових засідань. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: при винесенні ухвали були порушені норми матеріального та процесуального права. Судом не виконано вимог ст. 178 КПК України в частині аналізу ризиків, посилання в ухвалі на такі ризики, як переховування від органів досудового розслідування чи суду та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, носять загальний характер. Суд не дав оцінку усім наявним ризикам в сукупності з іншими обставинами по справі, взявши до уваги загальну характеристику та описання скоєного для усіх учасників конфлікту, не врахувавши участі кожного з них. На даний момент у кримінальному провадженні з`явились обставини для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , він співпрацює зі слідством, зацікавлений в розкритті даного злочину. Можливості сплатити заставу у визначеному розмірі немає, оскільки така є непомірною для обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді; виступ сторони захисту на підтримку апеляційних скарг, думу прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним і таким, що не може бути оскаржено.
Конституційний Суд України вважає, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.
Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Пунктом 17 ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, до кожного учасника кримінального провадження застосовується належна правова процедура та гарантується право на перегляд судового рішення в порядку, передбаченому КПК України.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №461/5030/19, в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадженняпро ОСОБА_14 за ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 306 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 27 жовтня 2019 року включно та постановлено вважати продовженим застосований альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 749190 грн.
Суд дійшов обґрунтованого й правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, врахувавши при цьому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, за який встановлено покарання - позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна; врахувавши особу обвинуваченого; те, що ризики, які були підставою продовження запобіжного заходу, не відпали та не змінились, а саме: з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених та підозрюваних, матеріали щодо яких виділені в окремі провадження, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню, продовжувати займатись злочинною діяльністю.
При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, в тому числі дані про особу обвинуваченого та його сімейний стан, й виклав їх у своєму рішенні.
Суд оцінив у сукупності та навів у своєму рішенні обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт (як про це просить обвинувачений та захисник) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою із постановленням продовженим застосованого альтернативного запобіжного заходом у виді застави здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.
Доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання підозрюваного під вартою, відсутність ризиків, непомірність застави у визначеному розмірі колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23.03.2019 до підозрюваного ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 749190 грн.

При застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави слідчим суддею було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та визначено розмір застави 749190 грн., достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
При апеляційному розгляді ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.03.2019 було підтверджено правильність викладених у судовому рішенні слідчого судді висновків, ухвалу слідчого судді від 23.03.2019 щодо ОСОБА_6 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_15 без задоволення.

При розгляді клопотання про продовження тримання під вартою суд першої інстанції з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.
Прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшились, а необхідність проведення певного обсягу процесульних дій є обставиною, яка перешкоджає завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційних скарг й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 не вбачає.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4