ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2438/19 Справа № 185/1230/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003273 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград, Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
26.11.2017 року, приблизно о 13 год. 15 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_7 зустрів раніше не знайомого йому ОСОБА_10 . Отримавши напередодні зустрічі з ОСОБА_10 відомості щодо смерті свого близького родича (бабусі), та будучи засмученим у зв`язку з отриманою звісткою, ОСОБА_7 , перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння, вступив з ОСОБА_10 в словесний конфлікт, під час якого, керуючись раптово виниклим умислом спрямованим на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю останнього, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, наніс неодноразово удари кулаками обох рук в область голови та обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого останній впав на асфальтовану поверхню землі. Продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно та жорстоко, незважаючи на безпорадний стан потерпілого, який не міг протистояти протиправним діям, ОСОБА_7 продовжив наносити неодноразові удари кулаками в область голови та тулуба ОСОБА_10 , а також наніс неодноразові удари ногою в область голови та обличчя ОСОБА_10 . Своїми злочинними умисними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що зумовило безпосередню причину смерті, яка настала згідно медичної карти стаціонарного хворого № 8687 КЗ ПМЛ №4 ДОР 02.12.2017 року о 18 год. 30 хв. в реанімаційному відділенні КЗ Павлоградської міської лікарні №4.

В апеляційних скаргах на вирок:
- захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим і не вмотивованим, оскільки ґрунтується лише на припущеннях і судом не було доведено жодними належними та допустимими доказами мотив вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та умисел ОСОБА_7 на скоєння ним саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Захисник вказує, що вирок судом першої інстанції ухвалено у кримінальному провадженні № 0003273 від 27.11.2018 року, в той же час, досудове розслідування було проведено по кримінальному провадженню № 0003273 від 27.11.2017 року.
Вказує, що 20 лютого 2018 року слідчим СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_11 , після затвердження прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 19 лютого 2018 року обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003273 від 27.11.2018 року, підозрюваному ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_6 були відкриті матеріали вказаного кримінального провадження та відмовлено в задоволенні клопотання про доповнення досудового розслідування, що є грубим та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування вироку.
На думку захисника, викладені у вироку суду фактичні обставини даного кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та доведеними, не відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення. В обвинувальному акті та вироку суду не зазначено мотив вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що є обов`язковим та свідчить про некоректність пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення і про те, що судом першої інстанції порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також захисник вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 337 КПК України, вийшов за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення в частині визначення фактичного часу настання смерті ОСОБА_10 . Дані, отримані у висновках за результатами судово-медичних експертиз є недопустимими у зв`язку з тим, що вони є похідними та отримані від результатів дослідження трупа ОСОБА_10 , протокол огляду якого від 04.12.2017 року є недопустимим доказом.
Вказує, що протокол огляду трупа ОСОБА_10 від 04.12.2017 року був складений слідчим ОСОБА_12 , який відповідно до матеріалів кримінального провадження та витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003273 від 27.11.2017 року, не був включений керівником органу досудового розслідування до групи слідчих та не був службовою особою, уповноваженою розслідувати вказане кримінальне провадження.
Також захисник зазначає, що медичні документи на ім`я ОСОБА_10 за письмовою заявою його матері ОСОБА_13 , його сина ОСОБА_14 для дослідження органу досудового розслідування, прокурору та судово-медичному експерту добровільно не передавалися. Стороною обвинувачення не надано суду ухвали слідчого судді про надання органу досудового розслідування, прокурору тимчасового доступу до медичних документів на ім`я ОСОБА_15 та відповідного протоколу. Постанова про призначення судово-медичної експертизи від 04.12.2017 року не містить посилання на те, що слідчим для дослідження направлялися будь-які медичні документи на ім`я ОСОБА_15 . Захисник вважає, що медичні документи на ім`я ОСОБА_15 органом досудового розслідування отриманні з порушенням вимог кримінального процесуального закону і повинні були визнаватися судом недопустимими.
Крім того захисник вказує, що при процесуальному оформленні та закріпленні висновку судово-медичної експертизи № 762 від 04.12.2017 року, висновку додаткової судово-медичної експертизи № 762-1 від 23.01.2018 року, висновку додаткової судово-медичної експертизи № 762-2 від 07.02.2018 року органом досудового розслідування не дотримано процесуального порядку отримання доказів та не дотримано правил фіксації і результатів слідчих дій відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, що в своє чергу тягне за собою визнання вказаних доказів недопустимими.
Зазначає, що стороні захисту не відкривалися самі речі, вилучені у ОСОБА_7 без його письмової заяви про добровільну видачу чи ухвали слідчого судді, оглянуті слідчим, без участі понятих, протоколом огляду від 28.11.2017 року, що унеможливило їх огляд. Всі речі ОСОБА_7 при проведенні досудового розслідування не арештовано слідчим суддею, оскільки слідчий навіть не звертався до суду з таким клопотанням після проведення огляду.
Вказує, що надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування. Не відкриття матеріалів стороною обвинувачення в порядку ст. 290 КПК України після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими доказами.
Разом з цим захисник зазначає, що постанова про відібрання зразків для проведення експертизи зрізів нігтьових пластин з обох рук ОСОБА_7 та протокол отримання зразків для проведення експертизи складено 28.11.2017 року, а постанову про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання складено 27.11.2018 року, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Згідно протоколу огляду від 28.11.2018 року у ОСОБА_7 були вилучені джинсові брюки, куртка чорного кольору та кросівки, а постанова про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання складено 27.11.2017 року. Постанова про відібрання зразків крові ОСОБА_7 для проведення експертизи та протокол отримання зразків для проведення експертизи складено 28.11.2017 року, а постанову про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання складено 27.11.2017 року. Вказує, що вилучені з порушенням встановленого порядку речі предмети одягу у ОСОБА_7 , які є недопустимими доказами, стали предметом дослідження в ході експертиз, висновки яких за наведених обставин не можна приймати до уваги та покласти в основу винуватості обвинуваченого, такі встановлені обставини також тягнуть визнання недопустимими висновків експертиз.
Захисник зазначає, що відомостей про те, що гістологічний архів та зразки крові потерпілого ОСОБА_10 ким-небудь відбиралися та направлялися для проведення судово-імунологічних експертиз, судово-цитологічної експертизи, молекулярно-генетичної експертизи, висновки вказаних експертиз не містять. Відсутність зразків крові з трупу ОСОБА_10 для ідентифікації надає додаткові підстави для сумнівів в причетності обвинуваченого до вчинення даного злочину.
Крім того, захисник вказує, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не враховано покази обвинуваченого ОСОБА_7 дані ним в судовому засіданні та при зверненні до суду з останнім словом про його психоемоціний стан (душевне хвилювання), викликаний протиправною поведінкою потерпілого ОСОБА_10 , коли останній словесно принижував честь і гідність його матері, кепкував зі смерті його останнього родича бабусі. Зазначає, що судом першої інстанції не призначено та не проведено судову психолого-психіатричну експертизу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .
Також захисник посилається на те, що суд в судовому засіданні безпосередньо докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту не досліджував, а лише їх долучив до матеріалів кримінального провадження, що є порушенням вимог ст. 23 КПК України, відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо.
Захисник також вказує, що діє ОСОБА_7 суд першої інстанції кваліфікував за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, як таке, що спричинило смерть потерпілого, що не відповідає кваліфікації, визначеній законом України про кримінальну відповідальність.

- прокурор Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що без належної уваги суду залишилась тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, спосіб його вчинення, а також стійкість умислу обвинуваченого. Так, ОСОБА_7 після нанесення перших ударів ОСОБА_10 від яких останній впав на землю та не міг захищатися, перебував у безпорадному стані, ОСОБА_7 це не зупинило та він не відмовився від протиправних дій і продовжував наносити удари ОСОБА_10 і при цьому обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, що лише підтверджує зухвалість дій обвинуваченого. Жодних заходів спрямованих на відшкодування шкоди потерпілій, прохання вибачення, обвинувачений ОСОБА_7 не здійснював.
Прокурор вказує, що суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення умисного кримінального правопорушення обвинуваченим. Також зазначає, що ОСОБА_7 ніде не працює, що свідчить про те, що останній не має постійного законного джерела доходу.
Потерпіла ОСОБА_13 та її представник ОСОБА_16 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, надали до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подані апеляційні скарги за відсутності потерпілої та її представника, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.
При апеляційному розгляді захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор в апеляційному суді підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, встановивши правильно фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Так, вина ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення, за яке його засуджено, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом першої інстанції доказами, вказаними у вироку, а показання останнього, які він надавав на свій захист, ретельно перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.
Так, потерпіла ОСОБА_13 в суді першої інстанції показала, що вона є матір`ю загиблого ОСОБА_10 та 26.11.2017 року знайомий на ім`я ОСОБА_17 повідомив їй, що її син ОСОБА_10 у нетверезому стані і його допомогли завести до її квартири та поклали на підлогу. При цьому потерпіла ОСОБА_13 пояснила, що одяг на синові був брудним, а сам він був у непритомному стані, також на ньому були тілесні ушкодження, а саме опухла голова, шия, синці на обличчі. Знайомий на ім`я ОСОБА_17 повідомив їй, що сина побили і вже у реанімаційному відділі їй повідомили, що мозок у сина залито кров`ю, та можливості його врятувати немає.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що з ОСОБА_10 вона знайома з 1992 року, навчалися разом, почали зустрічатися з 2015 року, та інколи разом проживали. 26.11.2017 року о 15 год. 20 хв. від матері ОСОБА_10 вона дізналася, що останнього побили, та коли приїхала, то побачила ОСОБА_10 , який лежав у кімнаті без свідомості, голова була сильно опухлою, а потилична частина в гематомах.
Свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції показав, що потерпіла ОСОБА_13 є його сусідкою і стосунки у них сусідські, а обвинуваченого він не знає. 26.11.2017 року в обідній час, за проханням ОСОБА_13 він допомагав заносити до квартири ОСОБА_10 , якого поклали обличчям вниз у прихожій кімнаті. Свідок пояснив, що ОСОБА_10 був з побитою головою, та мовчав, крові не було, були тільки рани та садни на голові та обличчі.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що ОСОБА_10 був його батьком. 26.11.2017 року він бачив батька, який лежав у прихожій кімнаті квартири головою до низу, він перетяг батька у кімнату, але підняти на ліжко не зміг, тому залишив його на підлозі. При цьому свідок ОСОБА_14 показав, що на обличчі у батька було багато садин, та останній був непритомний, не рухався, очі були закриті, подих хриплий, запаху алкоголю від батька чути не було.
Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції показала, що потерпілого та обвинуваченого вона не знала. Дату події не пам`ятає, але було холодно, та кінець 2017 року. Пояснила, що після обіду вона викликала поліцію з приводу бійки, яку бачила з вікна 5 поверху будинку, вона бачила, як один чоловік, як пізніше їй стало відомо ОСОБА_10 , лежав, а іншого чоловіка, як пізніше їй стало відомо ОСОБА_7 , заспокоювали люди. Після того, як ОСОБА_10 піднявся, ОСОБА_7 знову бив його руками та ногами по голові, приблизно 3 рази. Також свідок зазначила, що ОСОБА_10 лежав і ударів не наносив і все це відбувалось приблизно 30-40 хвилин.
Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що він працює у відділенні поліції та коли він приїздив на місце події, то побачив, що на асфальті лежав, як пізніше йому стало відомо ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями, а саме було розбите обличчя, та на затилку була кров. Поблизу був, як пізніше йому стало відомо, ОСОБА_7 , який про щось розмовляв. ОСОБА_10 за допомогою його напарника піднявся, та вони пішли до під`їзду одного із будинків. ОСОБА_10 відмовився від медичної допомоги, а також відмовився від написання заяви, та претензій до ОСОБА_7 не мав. Свідок також пояснив, що чув запах алкоголю від обвинуваченого, який пояснив йому, що його матір та бабусю образили.
Свідок ОСОБА_22 в суді першої інстанції повністю підтвердив покази свідка ОСОБА_21 , надані ним в судовому засіданні, та додав, що запаху алкоголю від ОСОБА_10 він не чув. ОСОБА_10 говорив йому, що малолітній його вдарив.
Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що потерпілої та обвинуваченого по справі вона не знає та в листопаді 2017 року, точної дати вона не пам`ятає, в обідній час, вона перебувала на 4 поверсі свого будинку і бачила бійку двох чоловіків, які штовхали один одного. Обвинувачений ОСОБА_7 бив жорстоко ногами по голові та в живіт другого чоловіка, як пізніше їй стало відомо ОСОБА_10 , який лежав на землі. Свідок пояснила, що люди, які проходили мимо відтягнули обвинуваченого від ОСОБА_10 . Бійка відбувалася дуже довго і обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння.
Свідок ОСОБА_24 в суді першої інстанції показала, що обвинуваченого вона не знає, а потерпіла була її свекрухою. У листопаді 2017 року, точної дати вона не пам`ятає, вона зі своїм знайомим ОСОБА_25 йшли додому, та вона бачила як вибіг хлопець, як пізніше їй стало відомо ОСОБА_7 , який повалив на землю чоловіка, як пізніше їй стало відомо ОСОБА_10 , та почав його бити у голову руками та ногами. Після бійки ОСОБА_10 відмовився їхати у лікарю, та втратив свідомість. У той день до неї приходив ОСОБА_10 у нетверезому стані, та тілесних ушкоджень на ньому не було. Приблизно через 20 хвилин вона знову його побачила, та вже коли той лежав на землі. При цьому свідок пояснила, що у ОСОБА_10 було розбите обличчя, на голові була кров, одяг був брудний.
Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 26.11.2017 року в обідній час він вийшов на балкон своєї квартири, яка знаходиться на 5 поверху будинку, та почув, що кричать люди, можливо там була бійка, але він нічого не бачив.
Також судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_27 яка показала, що обвинувачений є її племінником, з яким у неї добрі стосунки. З 2010 року вона є його опікуном і останній весь час проживав з нею, а перервами проживав у друзів. Племінника може охарактеризувати як добру та чуйну людину. 26.11.2017 року вона дізналась від сусідів, що ОСОБА_7 затримали працівники поліції, та вона побачила останнього у наручниках, в брудному одязі, та у стресовому стані. ОСОБА_7 нічого не говорив, а тільки кричав. Поліція повідомила їй, що ОСОБА_7 побився із ОСОБА_10 , який також у брудному одязі сидів на лавочці. Свідок пояснювала, що у ОСОБА_10 був синець на правій стороні обличчя, та останній говорив, що допомога йому не потрібна.
Свідком ОСОБА_28 в суді першої інстанції було надано покази аналогічні показам свідка ОСОБА_27 , крім цього, ОСОБА_28 пояснив, що бійку він не бачив і пізніше ОСОБА_7 йому розповів, що ОСОБА_10 словесно його образив, та вони побились.
Свідок ОСОБА_29 будучи допитаним у суді першої інстанції пояснив, що потерпілу він не знає, а обвинувачений є його знайомим і 26.11.2017 року, приблизно о 13 год., біля будинку АДРЕСА_3 , він побачив обвинуваченого ОСОБА_7 у нетверезому стані, а також працівників поліції. Обвинувачений був брудний, та на обличчі мав слід підошви, крові та синців на останньому не було.
До того ж сам обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні, не заперечував факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Останній показав суду, що ОСОБА_10 він знав як сусіда, та стосунків не підтримував. 26.11.2017 року, приблизно о 13 годині, він у стані алкогольного сп`яніння перебував біля будинку АДРЕСА_3 . Того ж дня його повідомила тітка, що померла його бабуся. В цей час він побачив ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння, який в його сторону обурювався, виражався нецензурною лайкою, на що він зробив останньому зауваження, але ОСОБА_10 став ображати його покійну матір. Після чого ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 , та отримав одразу удар у область шиї, на що він в свою чергу відповів ударом ОСОБА_10 рукою у плече. Коли ОСОБА_10 падав, то потяг його за собою, після чого розпочалась бійка. ОСОБА_7 пояснив, що бив ОСОБА_10 кулаками, але куди саме, не пам`ятає. При цьому ногами він не бив ОСОБА_10 , та в голову удари не наносив. Коли ОСОБА_10 підіймався, то можливо ще два рази наніс удари руками в тулуб останнього. Не знає, хто наніс ОСОБА_10 тілесні ушкодження, але тих тілесних ушкоджень, які зазначені в судово-медичній експертизі, він не міг спричинити ОСОБА_10 . Вину свою ОСОБА_7 не визнає, так як захищався від нападу ОСОБА_10 і удари наносив ОСОБА_10 за образи, які останній висловлював на адресу його покійної матері.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла чи свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Всі вищевикладені показання потерпілої та свідків узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження, зокрема: протоколом огляду від 26.11.2017 року, та фототаблиці до нього, відповідно до якого, в присутності понятих, було оглянуто ділянку місцевості напроти будинку № 19 по вул. Садовниченко м. Павлограда Дніпропетровської області (т. 1, а.кп. 140-143); довідкою КЗ Павлоградська міська лікарня № 4 ДОР, згідно якої ОСОБА_10 знаходився на лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками інтенсивної терапії з 26.11.2017 року (т. 1, а.кп. 144); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28.11.2017 року, та фототаблиці до нього, відповідно до якого, в присутності понятих, свідок ОСОБА_25 впізнав чоловіка на фото № 1, а саме ОСОБА_7 , який 26.11.2017 року бив ОСОБА_10 (т. 1, а.кп. 145-148); протоколом огляду від 28.11.2017 року, та фототаблиці до нього, за участю ОСОБА_7 , з якого вбачається, що було оглянуто джинсові брюки, на яких знаходились плями блідо жовтого кольору, кросівки, куртку чорного кольору (т. 1, а.кп. 149-154); протоколом огляду трупа від 04.12.2017 року, та фототаблиці до нього, відповідно до якого в присутності понятих, було проведено огляд трупа ОСОБА_10 , 1975 року народження, на якому виявлено тілесні ушкодження: на волосистій частині голови, у потиличній ділянці, по центру, в лобно-скроневій ділянці ліворч - три ділянки осадження неправильно-овальної форми, у зовнішньому куті правої надбрівної дуги та правої дуги, на верхніх та нижніх повіках обох очей, на тильній поверхні правої та лівої кисті - 7 синців, у зовнішнього кута лівої надбрівної дуги садно, у зовнішнього кута правої надбрівної дуги забійна рана з хірургічними швами, сліди від медичних маніпуляцій в правій ліктьовій якці, де виявлено синець, на тілі рана аналогічного характеру (т. 1, а.кп. 175-179); лікарським свідоцтвом про смерть № 762 від 04.12.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в КЗ ПМЛ №4 ДОР у станціонарі, від забою головного мозку, вогнищевої травми головного мозку, внутрішньо-черепної травми, нападу з використанням тупого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкоджень, які отримав по вул. Героїв України м. Павлоград (т. 1, а.кп. 180); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.01.2018 року, відповідно до якого, в присутності понятих свідок ОСОБА_26 впізнав чоловіка на фото № 1 за зовнішнім виглядом, а саме за рисами обличчя ОСОБА_7 , який 26.11.2017 року наносив тілесні ушкодження ОСОБА_10 (т. 1, а.кп. 186-188); протоколом проведення слідчого експерименту від 19.01.2018 року, та фото таблиці до нього, за участю свідка ОСОБА_25 , в присутності понятих, який відтворив події, які відбувалися 26.11.2017 року, та показав, як ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_10 (т. 1, а.кп. 189-196); протоколом проведення слідчого експерименту від 19.01.2018 року, та фото таблиці до нього, за участю свідка ОСОБА_24 , в присутності понятих, яка відтворила події, які відбувалися 26.11.2017 року, та показала як ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_10 (т. 1, а.кп. 197-204); висновком експерта № 291 від 28.11.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні пошкодження у вигляді саден в кількості трьох, механізм-ударний, по своєму характеру пошкодження відносяться до ступеня легких і утворились від дії тупого предмету, пошкодження могли утворитись від одного удару чи при ударі об такі та могли утворитися одномоментально, пошкодження могли також утворитися при одному ударі об тупий твердий предмет, час спричинення пошкоджень може відповідати строку вказаному у постанові, тобто 26.11.2017 року (т. 1, а.кп. 165-166); висновком експерта № 1629 від 29.11.2017 року, відповідно до якого при дослідженні зразка крові ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлена група В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною сисметою АВ0 (т. 1, а.кп. 205-206); висновком експерта № 43 від 05.01.2018 року, відповідно до якого, згідно Висновку експерта № 1646 від 05.01.2018 року При дослідженні зразка крові трупа ОСОБА_10 , 1975 року народження встановлена група АВ за ізосерологічною системою АВ0 (т. 1, а.кп. 207-208); висновком експерта № 1538 від 05.12.2017 року, відповідно до якого в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з обох рік підозрюваного ОСОБА_7 наявність крові не встановлено, в цитологічних препаратах з об`єктів № 1,2 клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не виявлені, знайдені лише лусочки рогового шару епідермісу, непридатні для цитологічного дослідження (т. 1, а.кп. 209-210); висновком експерта № 1645 від 05.12.2017 року, відповідно до якого на наданих на дослідження джинсових брюках, виявлених та вилучених під час проведення огляду, які належать ОСОБА_7 встановлена наявність крові, при встановлені видової приналежності крові в об`єктах № 1-6 видова приналежність не встановлена з усіма сироватками, введеними до реакції (т. 1, а.кп. 211-212); висновком експерта № 1646 від 05.12.2017 року, та таблиці до нього, відповідно до якого на наданих на дослідження кросівках об. №№ 23, 26, 27 встановлена наявність крові людини, на наданій на дослідження куртці об. №10 знайдена кров, видова приналежність якої не встановлена з усіма сироватками веденими до реакції, при серологічному дослідженні слідів крові об`єкти №№ 23, 26, 27 виявлені антигени А,В,Н ізосерологічною системою АВ0, отримані результати дослідження не виключає можливості походження вказаних слідів за рахунок крові особи (осіб) з групою крові АВ та супутнім антигеном Н, також не виключена можливість суміші у вказаних слідах крові осіб груповим характеристикам яких, властиві виявлені антигени, а саме: особи (осіб) з групою крові АВ та супутнім антигеном Н (або без нього), особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н (або без нього), особи (осіб) з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н (або без нього), особи (осіб) з групою крові О з антигеном Н та ізогемаглютинінами анти-А і анти- В ізосерологічної системи АВ0, враховуючі отримані результати дослідження та групову приналежність крові трупа ОСОБА_10 , а саме те, що виявлені сліди крові об. №№ 23, 26, 27 антигени А і В є групо специфічними для його крові, не виключена можливість походження вказаних слідів за рахунок крові потерпілого, оскільки в слідах крові об. №№ 23, 26, 27 окрім антигенів В і Н які є групо специфічними для крові ОСОБА_7 , в них виявлений ще антиген А, який йому не властивий, присутність крові підозрюваного в вказаних слідах можливо лише в якості домішки до крові іншої особи (осіб) груповим характеристикам яких властивості виявлені антигени (т, 1, а.кп. 213-216); висновком експерта № 29 від 05.01.2018 року, відповідно до якого зі зрізків крові потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та підозрюваного ОСОБА_7 , 1995 року народження, отримані препарати, встановлені їх генопити, з трьох слідів крові на джинсових штанах підозрюваного ОСОБА_7 виділені препарати ДНК формально чоловічої генетичної статі, встановлені їх генотипічні характеристики, при порівняльному молекулярно-генетичному дослідженні змішаного генотипу двох слідів крові на джинсових штанах підозрюваного ОСОБА_7 (об. №№ 1, 2) за переважною більшістю генетичних ознак виявлене співпадіння з генотипами потерпілого ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_7 , при наявності додаткових генетичних ознак, в третьому сліді крові (об. № 2) за більшістю генетичних ознак виявлена відмінність його змішаного генотипу від генотипів потерпілого ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_7 , враховуючи характер слідів крові, виявлені в них генетичні ознаки можуть походити як за рахунок суміші ДНК декількох осіб так і за рахунок її деградаційних змін, тому отриманий результат не дозволяє категорично встановити походження крові в слідах на штанах ОСОБА_7 від конкретної особи, в тому числі від потерпілого ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_7 (т. 1, а.кп. 217-220); додатковим висновком експерта № 762 від 23.01.2018 року, відповідно до якого характер та локалізація, виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в області обличчя, голови, тулубу та верхніх кінцівок, не суперечить механізму їх утворення на які вказує свідок ОСОБА_25 та свідок ОСОБА_24 в ході проведення слідчого експерименту 19.01.2018 року (т. 1, а.кп. 211);
Як вбачається з висновку експерта № 762 від 04.12.2017 року, при експертизі трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: зовнішні: забійної рани у зовнішнього кута правого ока, численні садни на волосистій частині голови у проекції: тім`яно - скроневій ділянці ліворуч (3), в скронево-потиличній ділянці ліворуч, в потиличній ділянці по центру (2), у зовнішнього кута лівої надбрівної дуги розмірами 1,5х2 см. до 4х3,5 см. Синці: у скроневій ділянці праворуч з переходом на верхню та нижню повіку правого ока, на спинці носу майже на всьому протязі, на верхній та нижній повіці лівого ока, на тильній поверхневій правої кисті у проекції 2-5-го пальців, на попередньо - зовнішній поверхні лівого передпліччя у проекції нижньої третини з переходом на тильну поверхню кисті виявлено 5-ть синців неправильно овального кольору, з нечіткими межами, блідо-синюшного кольору по центру та зеленуватим відтінком по периферії розміром 1,6х3 см. до 9х7,5 см., внутрішні: інфільтруючи масивні крововиливи у товщі м`яких тканин у проекції лівої та правої надбрівних дуг та у потиличній ділянці по центру, розміром від 2,7x3 см до 6x4,5 см. Масивний субдуральний крововилив у ліву частку півкулі, масивний крововилив під м`які мозкові оболонки головного мозку майже на всьому протязі, темно червона у згустках кров у шлуночках мозку, набряк речовини головного мозку. Всі виявлені тілесні ушкодження на голові, а саме забійної рани у зовнішнього кута правого ока, численних саден та синців на обличчі та волосистій частині голови, котрі ускладнилися забоєм головного мозку, крововиливами під тверду мозкову оболонку ліворуч, масивним суцільним крововиливом під м`які мозкові оболонки, крововиливами у товщу речовини головного мозку та шлуночки, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що зумовило безпосередню причину смерті. Тілесні ушкодження у вигляді синців на тильній поверхні правої кисті у проекції 2-5-го пальців, на передньо - зовнішній поверхні лівого передпліччя у проекції нижньої третини з переходом на тильну поверхню кисті відносяться до легких тілесних ушкоджень, та в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не перебувають. Всі виявлені тілесні пошкодження утворились прижиттєво, по ударному механізму, від дії тупого (тупих) твердого предмету чи при ударі об такий (такі). Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету. Всі виявлені у нього тілесні ушкодження спричинені в короткий проміжок часу, встановити послідовність їх нанесення не представляється можливим. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень та ступень ознак їх загоєння, а саме (численні ділянки осаднення під кірочкою; буро-коричневого кольору розташованих вище рівня неушкодженої шкіри, (котрі оброблені діамантовим зеленим), синці (неправильно овального кольору, з нечіткими межами, блідо-синюшного кольору по центру та зеленуватим відтінком по периферії) можливо вказати, що вони могли утворитися в термін 5-7 діб до моменту проведення експертизи. Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 8687 КЗ ПМЛ № 4 ДОР відомо, що смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 настала 02.12.2017 року о 18 год. 30 хв. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що всі тілесні ушкодження утворилися не менш як від 8-ми механічних дій твердого предмету (предметів). Із морфологічних ознак захворювань у ОСОБА_10 виявлений жировий гепатоз, хронічний гепатит. Результат лабораторного дослідження крові на наявність алкоголю в даній медичній документації на його ім`я відсутній (т. 1, а.кп. 181-185).
Відповідно до додаткового висновку експерта № 762-2 від 07.02.2018 року, враховуючи анатомічне розташування тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , а саме, на волосистій частині голови у проекції потиличної ділянки по центру та ліворуч, не виключена їх можливість утворення при падінні з висоти власного зросту з приданим прискоренням при ударі потилицею об асфальтове покриття. Враховуючи анатомічне розташування інших тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони не є характерними для спричинення їх при падінні з висоти власного зросту. Після отримання тілесних ушкоджень до моменту розвитку загрозливого для життя стану потерпілий міг скоювати активні дії, але вказати на характер, об`єм та цілеспрямованість встановити не представляється можливим у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних. Будь-які дані про отримання тілесних ушкоджень у квартирі - відсутні. Всі виявлені тілесні ушкодження, відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту, утворились на вулиці (т. 1, а.кп. 241).
Порушень вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначених експертиз, колегією суддів не встановлено. Експертизи проведені у порядку, визначеному ст.ст. 242, 243 КПК України.
Досліджені судом першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду висновки експертиз складені з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 101, 102 КПК України, містять в собі докладні описи проведених досліджень, зроблені за їх результатами висновки, та обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися експертами безпосередньо, та які стали відомі їм під час дослідження матеріалів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України.
Колегія суддів не погоджується з доводами захисника ОСОБА_6 про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції було кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, як таке, що спричинило смерть потерпілого, що не відповідає кваліфікації, визначеній законом України про кримінальну відповідальність, оскільки кримінально протиправні дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 121 КК України й неправильного застосування кримінального закону щодо кваліфікації дій обвинуваченого допущено не було.
Доводи сторони захисту про те, що вирок винесено по кримінальному провадженню, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 27.11.2018 року, а досудове розслідування проведено по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2017 року, колегія суддів вважає неспроможними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки це є технічна помилка, яку суд першої інстанції може виправити на будь якій стадії розгляду, в незалежності від того, чи набрало судове рішення чинності.
Правильним є внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.11.2017 року за № 0003273, що підтверджується як витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, наявним у матеріалах провадження (т. 2, а.кп. 1) так і сукупністю інших доказів, досліджених судом першої інстанції.
Щодо невизначення в обвинувальному акті мотиву вчинення кримінального правопорушення, то колегія суддів вважає, що доводи захисника в цій частині також не відповідають дійсності, оскільки органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_10 , та під час конфлікту у нього раптово виник умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 .
Доводи сторони захисту про те, що речі у обвинуваченого ОСОБА_7 були вилучені без його письмової згоди, є необґрунтованими, оскільки у матеріалах провадження наявний протокол огляду (т. 1, а.кп. 149150), з якого слідує, що ОСОБА_7 добровільно видав речі співробітнику поліції, що підтверджується його підписом у даному протоколі. Присутність понятих під час проведення цієї слідчої дії, чинним КПК України не передбачено.
Крім того, отримання доказів шляхом добровільного їх надання учасниками кримінального провадження чинним КПК України не заборонено.
Доводи сторони захисту щодо відкриття матеріалів кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України після складення обвинувального акту були спростовані судом першої інстанції та знайшли своє відображення у вироку.
Так, дійсно у підготовчому судовому засіданні сторона захисту не заявляла про повернення обвинувального акту прокурору з цих, чи інших підстав, будь яких клопотань щодо повернення обвинувального акту не надходило, спору з приводу призначення обвинувального акту до розгляду не було. Попереднє судове засідання тривало 18 хвилин, тому колегія суддів вважає, що сторони кримінального провадження не були обмежені у реалізації своїх прав, передбачених чинним КПК України.
З приводу невідкриття доказів стороні захисту, колегія суддів вважає, що вказаний недолік було усунуто судом першої інстанції, шляхом огляду їх у суді першої інстанції.
Щодо посилання сторони захисту про відсутність механізму та кількості нанесених ударів, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними, оскільки, по-перше, сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував наявність конфлікту із загиблим ОСОБА_10 , у ході якого, він наносив йому удари, в тому числі кулаками, куди саме не пам`ятає, можливо ще 2 рази наносив удари по тулубу останнього.
Крім того, судом першої інстанції досліджено та прийнято як належний доказ висновок експерта № 762 від 29.12.2017 року, відповідно до висновків якого, всі тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_10 утворилися прижиттєво, при ударному механізмі від дії тупого твердого предмету або при ударі об такі, всі тілесні ушкодження утворилися не менш як від 8-ми механічних дій твердого предмету (предметів).
Колегія суддів вважає, що висновки експертизи не суперечать фактичним даним, встановленим як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції.
Крім того, стороною захисту не заявлялися клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав неконкретності обвинувачення.
З приводу доводів сторони захисту про те, що суд першої інстанції вийшов за рамки пред`явленого обвинувачення, уточнивши дату та час смерті ОСОБА_10 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав на це право на підставі досліджених ним доказів, у тому числі, лікарського свідоцтва про смерть № 762 від 04.12.2017 року (т. 1, а.кп. 180), та висновку експерта № 762 від 29.12.2017 року (т. 1, а.кп. 181-185), з якого вбачається, що біологічна смерть ОСОБА_10 констатована ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18 год. 30 хв.
Що стосується посилання сторони захисту на недопустимість протоколу огляду трупа ОСОБА_10 від 04.12.2017 року, складеного слідчим СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , який не входив до складу слідчої групи по даному кримінальному провадженні, то колегія суддів вважає, що дії слідчого є законними та такими, що здійснені у повній відповідності до наказу № 807/1193/279 від 29.09.2017 року МВС України Про затвердження порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я, та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини. Так, на момент внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом спричинення тілесних ушкоджень 27.11.2017 року, ОСОБА_10 був живий, та відповідно, коли він помер, співробітники лікарні повідомили про це органи поліції, і черговий слідчий СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 виїхав до лікарні та склав відповідно протокол огляду трупа ОСОБА_10 від 04.12.2017 року (т. 1, а.кп. 175-179). Крім того, труп ОСОБА_10 відповідно був направлений для проведення судово-медичної експертизи разом з медичною карткою, що не суперечить правилам.
Що стосується доводів захисту про відсутність відомостей про направлення гістологічного архіву, зразків крові ОСОБА_10 та відповідно визнання недопустимими доказами висновків судовоімунологічної, судовоцитологічної та молекулярно-генетичної експертизи, то вони не відповідають дійсності, якщо звернутися до того ж висновку експерта № 762 від 29.12.2017 року (т. 1, а.кп. 181-185), на аркуші 6 цього висновку зазначено про відібрання експертом ОСОБА_30 для судовоімунологічного дослідження зразка висушеної крові (архів), а також відібрання для судовогістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів, даними зразками скористався, в тому числі експерт імунолог, про що зазначено в експертизі.
Колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про те, що з урахуванням доктрини плодів отруйного дерева недопустимими доказами є дані, отримані у висновках за результатами судовомедичних експертиз, у зв`язку з тим, що вони є похідними та отримані за результатами дослідження трупу ОСОБА_10 , відповідно до протоколу огляду трупу від 04.12.2017 року, складеного не уповноваженою особою (слідчим ОСОБА_12 ) та на підставі незаконно отриманих медичних документів ОСОБА_10 не заслуговують на увагу.
Так, відповідно доктрини плодів отруйного дерева недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими. Тобто, слід надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду у цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом проведено справедливо, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними, що констатовано у рішенні ЄСПЛ у справі Хан проти Сполученого Королівства.
Колегія суддів вважає, що усі докази, надані суду першої інстанції стороною обвинувачення є належними та допустимими, а їх сукупність свідчить про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Що стосується доводів сторони захисту про те, що постанова про відібрання зразків для проведення експертизи зрізів нігтьових пластин з обох рук ОСОБА_7 та протокол отримання зразків для проведення експертизи складено 28.11.2017 року, а постанову про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання складено 27.11.2018 року, що, на думку захисника, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки як вбачається з постанови про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 27.11.2018 року, в даті постанови допущено технічну помилку, що підтверджується мотивувальною частиною вказаної постанови, з якої випливає, що саме 28.11.2017 року у ОСОБА_7 на підставі постанови прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , відібрані зрізи нігтьових пластин з обох рук, з метою проведення експертних досліджень (т. 1, а.кп. 159).
Крім того, колегія суддів звертає увагу на аналогічну технічну помилку, допущену і у постанові про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 27.11.2017 року (т. 1, а.кп. 163).
Щодо посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції в судовому засіданні безпосередньо докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, не досліджував, а лише їх долучив до матеріалів кримінального провадження, що на його думку є порушенням вимог ст. 23 КПК України, колегія суддів вважає їх неспроможними.
Як вбачається з технічного запису судового засідання від 15.02.2019 року (т. 1, а.кп. 259-260), оголошення у судовому засіданні письмових доказів сторони обвинувачення дійсно здійснювалося прокурором ОСОБА_8 . Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями ч. 1 ст. 358 КПК України не визначено певну особу, яка має оголосити письмові докази у судовому засіданні, письмові докази сторони обвинувачення було оголошено в судовому засіданні прокурором, учасники судового провадження мали можливість із ним ознайомитися, а отже порушення порядку дослідження доказів в даному випадку не вбачається і підстави для визнання вказаних письмових доказів недопустимими відсутні.
Що стосується посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що у вироку суду першої інстанції не враховано покази обвинуваченого ОСОБА_7 , дані ним в судовому засіданні та при зверненні до суду з останнім словом про його психоемоціний стан, викликаний протиправною поведінкою потерпілого ОСОБА_10 та на не призначення судом першої інстанції судової психолого-психіатричної експертизи щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки ці доводи повторюють лінію захисту, обрану у межах судового розгляду, яка була судом першої інстанції перевірена, обговорена в оскаржуваному вироку та ґрунтовно відкинута як неспроможна.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вступив з ОСОБА_10 в словесний конфлікт, під час якого, керуючись виниклим умислом спрямованим на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю останнього, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, наніс неодноразово удари кулаками обох рук в область голови та обличчя ОСОБА_10 та коли останній впав, обвинувачений продовжував діяти жорстоко, незважаючи на безпорадний стан потерпілого, та наносити неодноразові удари кулаками в область голови тулуба ОСОБА_10 , та ногою в область голови, завдавши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що зумовило безпосередню причину смерті, яка настала в реанімаційному відділенні КЗ Павлоградської міської лікарні №4. Про наявність умислу у ОСОБА_7 свідчить його поведінка, число ударів та виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 . Наявність умислу у ОСОБА_31 також підтверджується показами свідків, які чули саме від ОСОБА_7 нецензурну лайку та образи в сторону ОСОБА_10 , та те, що неправомірних дій з боку останнього не було.
Крім того, будь-яких клопотань про проведення психолого-психіатричної експертизи щодо обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту в суді першої інстанції не заявлялось.
Перевіривши доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який вину не визнав, раніше не судимий, не працює, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої щодо міри покарання, а саме пов`язаного з позбавленням волі, та призначив покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок м`якості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які посилається прокурор, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Враховуючи викладене, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції згідно вимог ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наведеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, що ґрунтуються на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний зібраний доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, який за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України щодо вступної, мотивувальної та резолютивної його частини. При цьому, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, так само як і неповноти судового розгляду, переглядом кримінального провадження в апеляційному порядку, не виявлено.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , - без задоволення, а вироку суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: