Номер провадження: 11-сс/813/1643/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 16.09.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, не заміжньої, працюючої продавцем на ринку «Привоз», маючої на утриманні доньку інваліда 3-групи та брата інваліда 2-групи, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,
підозрюваної за ч.2 ст.307, ч.1 ст.310 КК України у кримінальному провадженні № 0004040, внесеному до ЄРДР 22.08.2018 року,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Як встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 та ч.1 ст.310 КК України.

12.09.2019 року слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване наявністю у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також неможливістю застосування до підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів з метою запобігання наявним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 16.09.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, строком на два місяці.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 , однак, прокурором наведені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені, а також не доведено що інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть досягти мети кримінального провадження.
Зміст вимог апеляційних скарг.
У своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати підозрюваній ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки підозрювана ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, враховуючи вагомість наявних доказів та тяжкість покарання, що їй загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, активно перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку підозрюваної та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.
Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції, повно та всебічно дослідив наявні докази, надавши їм вірну правову оцінку, та прийшов до обґрунтованого висновку про не доведення органом досудового розслідування неможливості застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.
Враховуючи, що прокурор посилається на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які заявлені в клопотанні слідчого, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу в межах заявлених вимог.
Доводи апеляційної скарги прокурора в судовому засіданні апеляційного суду свого підтвердження не знайшли, виходячи з такого.
Оцінюючи недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З матеріалів справи вбачається, що відомості про вчинений злочин до ЄРДР внесені 22.08.2018 року.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор, як на доказ того, що у даному кримінальному провадженні існує ризик можливого переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду послався на тяжкість покарання, а саме до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке загрожує ОСОБА_8 , у разі визнання її винуватою.
Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину не впливає на ризик можливого переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, а тому відхиляє вказаний довід прокурора.
Стороною захисту зазначено, що поведінка ОСОБА_8 свідчить про належне виконання підозрюваною умов застосування до неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що узгоджується з матеріалами судового провадження та доказами дослідженими під час апеляційного розгляду, що також визнано прокурором в судовому засіданні апеляційного суду.
Також апеляційний суд враховує дані про особу підозрюваної, яка на даний час виконує покладені на неї слідчим суддею обов`язки, працює, має на утриманні двох осіб з інвалідністю та постійне місце проживання.
Поведінка ОСОБА_8 , а також належне виконання підозрюваною покладених на неї ухвалою слідчого судді процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні спростовує доводи апеляційної скарги прокурора.
Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що апеляційна скарга прокурора взагалі не містить в собі посилань та мотивувань щодо того, в чому саме полягає незаконність прийнятого слідчим суддею рішення. Фактично до апеляційного суду прокурором було продубльовано клопотання слідчого про обрання підозрюваній ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке слідчий спрямував до суду першої інстанції на розгляд слідчого судді.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, заявлених у клопотанні слідчого, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної, враховуючи обставини кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваної, є достатнім та виправданим на даній стадії кримінального провадження.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 181, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого Суворовського районного суду м. Одеси від 16.09.2019 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , підозрюваної за ч.2 ст.307, ч.1 ст.310 КК України у кримінальному провадженні № 0004040, внесеному до ЄРДР 22.08.2018 року, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10