Ухвала
Іменем України
11 червня 2019 року

м. Київ
справа № 296/7091/16-к
провадження № 51-2897ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 24 травня 2019 про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 24 травня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_4 на ухвалу Корольовського районного суду Житомирської області від 03 травня 2019 року, якою задоволено клопотання захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відвід прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України.
Не погоджуючись з ухвалою Житомирського апеляційного суду від 24 травня 2019 року, заступник прокурора Житомирської області ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, в якій ставить питання про її скасування та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Зокрема, прокурор вважає, що Житомирський апеляційний суд, приймаючи рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження, не взяв до уваги той факт, що суд прийняв рішення про відвід прокурора з підстав, що не передбачені КПК України.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані копії ухвали апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету - ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою. Так, предметом касаційного розгляду у кримінальному аспекті переважно виступає дотримання судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питань, пов`язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності, та призначенні покарання, а також забезпечення права на апеляційний перегляд судових рішень у кримінальному провадженні.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_4 на ухвалу Корольовського районного суду Житомирської області від 03 травня 2019 року, якою задоволено клопотання захисників про відвід прокурора ОСОБА_8 , мотивуючи тим, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке відповідно до вимог ст. 392 КПК України не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи», тобто, Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
За приписами ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
У касаційній скарзі заступник прокурора Житомирської області ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року № 5-142кс(15)17 та на постанову Верховного Суду від 05 липня 2018 року № 711/5912/17. Однак у зазначених рішеннях містяться висновки щодо забезпечення права особи на апеляційне оскарження в разі постановлення слідчим суддею рішення, порядок розгляду та оскарження якого не врегульований КПК . Натомість у цьому кримінальному провадженні оскаржуване судове рішення приймалося під час судового розгляду на підставі статей 77, 81 КПК України, якими передбачено підстави для відводу прокурора, слідчого та порядок вирішення питання про відвід.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на справедливий суд передбачене статтею 6 Конвенції, не встановлює вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди.
В рішеннях Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 8 січня 2008 року «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення, оскарження якого не передбачене процесуальним законом, але порядок розгляду якого врегульовано КПК, не є обмеженням доступу до правосуддя.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала Житомирського апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 24 травня 2019 про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3