1Справа № 335/6234/19 1-кп/335/634/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000298 від 27.01.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долини Тернопільської області, громадянина України, який має середню освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, працює електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування у ПАТ „Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
26.01.2019 року, приблизно о 14 год. 30 хв., водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21150», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі проїзної частини вул. Яценка, рухаючись з боку вул. Перемоги в сторону вул. Шкільна в м. Запоріжжі.

В цей же час, у попутному із водієм ОСОБА_5 напрямку, попереду нього, по проїзній частині вул. Яценка рухався автомобіль «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 та інші невстановлені транспортні засоби під керуванням невстановлених водіїв.

В цей же час, в районі електроопори №10, пішохід ОСОБА_6 вийшла на позначений відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою нерегульований пішохідний перехід.

При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_6 , водій ОСОБА_7 та невстановлені водії стали зменшувати швидкість свого руху та повністю зупинили керовані ними транспортні засоби перед переходом в межах лівої смуги, надаючи перевагу у русі пішоходу. Після цього пішохід ОСОБА_6 продовжила перетинати проїзну частину вул. Яценка по пішохідному переході, зліва - направо за ходом руху автомобілю під керуванням водія ОСОБА_5 .

Водій ОСОБА_5 , маючи об`єктивну спроможність виявити нерегульований пішохідний перехід та попутні автомобілі, які зменшували швидкість свого руху та повністю зупинились перед ним, діючи в порушення вимог п. 18.4 правил дорожнього руху України, де вказано: «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», у відсутності пішоходів на пішохідному переході не переконався, дорогу пішоходу ОСОБА_6 не надав, а продовжив рух, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною кузова керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_6 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 249МД від 12.04.2019 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді:

- лінійного перелому тім`яної кістки, який продовжується на скроневу кістку, на велике крило та тіло основної кістки та зовнішню стінку клиноподібної кістки, забою головного мозку тяжкого ступеня тяжкості з локалізацією зони забою в правій тім`яній долі, в скроневих долях, зі скупченням крові під м`якою оболонкою головного мозку, з послідуючим розвитком посттравматичних кистозно-гліозних змін в коркових латерально - базальних відділах лівої скроневої долі, рани в правій тім`яній області, забою м`яких тканин в правій скроневій області, в правій тім`яній області, з розвитком підшкірної емфіземи в зазначених областях, забоїв та саден в області голови та обличчя (більш точна локалізація не зазначена), що в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення;

- закритого уламкового перелому між виросткового возвишення великогомілкової кістки без зміщення кісткових фрагментів з набряком кісткового мозку, горизонтального розриву заднього рога медіального мениска, пошкодження передньої та задньої хрестоподібних зв`язок з розвитком посттравматичного теносиновііта, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день;

- саден в області правої половини грудної клітини, в області тіла (більш точна локалізація не вказана), що кваліфікуються як легке тілесне ушкодження;

Порушення водієм ОСОБА_5 , згідно висновку інженерно - транспортної експертизи за експертним напрямком дослідження обставин та механізму ДТП № 9-234 від 14.05.2019 року, вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою до місця наїзду.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро покаявся у скоєному, підтвердив вчинення кримінального правопорушення при викладених вище обставин, та зазначив, що він добровільно відшкодував завдані збитки ОСОБА_6 , щодо обставин скоєння кримінального правопорушення пояснив наступне. 26.01.2019 року у денний час він керував автомобілем „ВАЗ 21150 реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Яценка у м. Запоріжжя, де не був уважним, не переконався в безпеці руху, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердила відшкодування обвинуваченим завданих їй збитків.

Обвинувачений та інші учасники кримінального провадження не оспорювали всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, враховуючи позицію прокурора, думку потерпілої та обвинуваченого, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних про особу обвинуваченого та необхідних для вирішення процесуальних питань.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
За таких обставин, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжкого злочину, спричинених наслідків. Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, батьків, дружина обвинуваченого є вагітною, раніше не засуджений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також ту обставину, що обвинувачений вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою, відшкодував завдану злочином майнову шкоду.
З урахуванням позиції потерпілої суд дійшов висновку про відсутність у неї вимог майнового та немайнового характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд також враховує його вік, соціальний стан, спосіб життя, поведінку підозрюваного під час досудового розслідування та судового розгляду, який сприяв розкриттю злочину, та не ухиляється від відповідальності.
Виходячи з досліджених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що складовою суб`єктивної сторони злочину у даному випадку є вина обвинуваченого, яку він визнав у повному обсязі, яка виразилася у формі необережності. Така ознака суб`єктивної сторони визначає ступінь суспільної небезпеки злочину та обвинуваченого, та на думку суду є вагомою для пом`якшення покарання, яке має понести обвинувачений.
При цьому, суд бере до уваги вжиття обвинуваченим заходів, спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди, його матеріальний стан, наявність у нього сім`ї, ту обставину, що у нього має народитися дитина.
З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого, негативного ставлення обвинуваченого до скоєного, тяжкості вчиненого злочину, а також характеру діяння, способу, місця та часу скоєння злочину, форми, виду і ступеня вини, обставин, що характеризують обвинуваченого, а також думки прокурора і потерпілої щодо міри покарання, яке має понести обвинувачений, суд приходить до висновку про доцільність призначення покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно роз`яснень викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», особа, яка володіє чи керує автомобілем (транспортним засобом), підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Призначаючи покарання, суд виходить з вимог ст. 65 КК України, та, враховуючи всі обставини справи, встановлені судом, приходить до висновку про недоцільність призначення ОСОБА_5 додаткового покарання та позбавлення його права керувати транспортними засобами.
Разом з тим, беручи до уваги характеристику обвинуваченого, встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, та форму вини, суд приходить до висновку, що доцільним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для попередження скоєння інших злочинів, є покарання, яке не пов`язане з ізоляцією від суспільства, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України, судові витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи, які документально підтверджені матеріалами кримінального провадження, у загальному розмірі 1 884,12 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт накладений ухвалою слідчого судді від 28.01.2019 року на автомобіль «ВАЗ 21150», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає скасуванню.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням експертизи № 9-234 від 14.05.2019 року у кримінальному провадженні у розмірі 1 884 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) гривні 12 копійок.

Скасувати арешт автомобіля «ВАЗ 21150», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2019 року (справа № 334/543/19).
Речові докази:

- диск із відеозаписом обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.01.2019 року, долучений до матеріалів кримінального провадження № 0000298 залишити в матеріалах кримінального провадження;

- автомобіль «ВАЗ 21150», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1