Провадження №1-кс/712/8385/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси винесене у кримінальному провадженні № 0001204 від 08 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, слідчим Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 та погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , клопотання про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся слідчий СВ Черкаського районного відділення поліції ЧВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 з клопотанням про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що - 07.11.2019 до Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення від працівника рибної охорони, ОСОБА_8 , НОМЕР_1 , про те, що в територіальних межах с. Ірдинь, Черкаського району, Черкаської області виявлено чоловіка з сітками та рибою.
08.11.2019 по даному факту матеріли внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001204 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.
07.11.2019 проведено огляд місця події за адресою: берег річки Дніпра, що знаходиться в територіальних межах с. Ірдинь, Черкаського району Черкаської області.
В ході огляду місця події від 07.11.2019 було виявлено та вилучено сітки мисинові в кількості 6 штук, рибу: лини в кількості 63 штуки, щуки - 21 штуки, карась -19 та 7 - краснопірки, які були направлено для зберігання на територію Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області за адресою: м. Черкаси, провулок Медичний, 3.
Зазначене у клопотанні вилучене майно відповідає положенням п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, зокрема, як підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, та майно набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Просить накласти арешт на сітки мисинові в кількості 6 штук, рибу: лини в кількості 63 штуки, щуки - 21 штуки, карась -19 та 7 - краснопірки, які було вилучено під час проведення огляду місця події від 07.11.2019 за адресою: берег річки Дніпра, що знаходиться в територіальних межах с. Ірдинь, Черкаського району Черкаської області.
Сітки мисинові в кількості 6 штук, залишити для подальшого зберігання на території Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області за адресою: м. Черкаси, провулок Медичний. 3.
Рибу виду лини в кількості 63 штуки, щуки -21 штуки, карась -19 та краснопірки в кількості 7 штук, залишити для подальшої реалізації на території Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області за адресою: м. Черкаси, провулок Медичний, 3.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Власника майна ОСОБА_5 , в судовому засіданні пояснив, про обставини лову риби, яка перебувала в нього в садку, не заперечував проти накладення арешту на рибу, в частині накладення арешту на сітки заперечував оскільки виявлені сітки не є його майном.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження , суд вважає наступне.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні такого клопотання.

Відповідно до ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік вилученого майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним таким майном. До клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження - є арешт майна.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, передбачено ч.1 ст.167 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частина 1 ст. 170 КПК України вказує на те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, відповідно до ч. 2 ст.171 КПК України - у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. По даному кримінальному провадженню підозра нікому не пред`явлена.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів2. Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Натомість, клопотання слідчого не відповідає вказаним вимогам Закону.

Слідчий в клопотанні про накладення арешту не обґрунтував необхідності накладення арешту на майно та в клопотанні не зазначив, з якою саме метою забезпечення позову необхідно накласти арешт.

Згідно вимог п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, і з метою забезпечення збереження речових доказів.

В даному випадку при дослідженні матеріалів кримінального провадження встановлено, що постанова про визнання вилучених предметів речовими доказами відсутня.

Крім того, з протоколу огляду місця події від 07 листопада 2019 року, вбачається, що оглядом місця є територія (частина) лісового масиву, що на відстані близько 40 м від р. Дніпро, що не узгоджується з територіальними межами с. Ірдинь, Черкаського району.

Частина 2 ст.173 КПК України зазначає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, і: - правову підставу для арешту майна; - можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього кодексу).

При цьому, клопотання не містить будь-якого аналізу доводів, в ньому не наведені відповідні мотиви, підстави та мета арешту, а також клопотання не містить наявності ризиків (яких саме), передбачених абзацом другим частини 1 ст. 170 цього кодексу.

В клопотанні слідчим не вказаного, який саме вид арешту необхідно застосувати до тимчасово вилученого майна: заборона володіння, заборона користування чи заборона розпорядження вказаним майном. Слідчим не надано документів, які б підтверджували кому належить майно (сітки).

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. По даному кримінальному провадженню підозра нікому не пред`явлена.

Оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, декларованого ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя зважає на те, що суспільний інтерес у даному кримінальному провадженні не є виправданим. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.
Керуючись ст. ст. 98, 170-175, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Слідчому Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 , в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_9

Повний текст ухвали проголошено 15 листопада 2019 року.