ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9207/16-к Номер провадження 11-кп/814/156/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

за участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

законного представника потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційні скарги

обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_13 , прокурора Полтавської місцевої прокуратури , представника потерпілого ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 02 квітня 2018 року по кримінальному провадженню № 0000242 від 21 січня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слав`янськ Донецької області , українця , гр. України , з вищою освітою , одруженого , працюючого вчителем трудового навчання Полтавської спеціалізованої школи інтернату № 2 І-ІІІ ступенів , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 02 квітня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімуми доходів громадян , що становить 1700 грн..

Вирішено питання щодо цивільного позову. Стягнуто з ОСОБА_8 на корись ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування витрат на професійну правову допомогу.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин за таких обставин.

20 січня 2016 року, приблизно із 15 до 16 години ОСОБА_8 , перебуваючи на території автогаражного кооперативу «Лідер» по вулиці Боровиковського, 10а (неподалік ЗОШ №16) м. Полтави, співзасновником якого являється та має там свій гараж, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс один удар лопатою для прибирання снігу в область правої частини голови малолітньому потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого спричинив йому легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та синця обличчя.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Не погодившись із вироком суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_8 та в його інтересах захисник адвокат ОСОБА_13 , прокурор Полтавської місцевої прокуратури , представник потерпілого ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_8 та в його інтересах захисник адвокат ОСОБА_13 в принесених апеляціях просять оскаржений вирок скасувати та виправдати обвинуваченого .

В обґрунтування апеляцій , які є фактично тотожними , посилаються на те , що судом не враховано показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які підтвердили , що він перебував вдома в момент вчинення злочину і біля гаражів не перебував. Вважають , що показання свідків ОСОБА_17 . ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 є непереконливими і суперечливими. Зазначає , що слідством не встановлено всіх власників гаражів. Посилаються на те , що слідчі сфотографували його без дозволу і показали фото потерпілому. Було порушено процедуру впізнання. Вважає також сумнівними висновки судово-медичної експертизи.

Прокурор у принесеній апеляції просить вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Постановити новий вирок , яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначити покарання у виді 6 місяців арешту.

Представник потерпілого в принесеній апеляційній скарзі просить судове рішення скасувати та постановити новий вирок , яким призначити ОСОБА_8 міру покарання у виді обмеження волі, стягнути з ОСОБА_8 на їхню користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Апеляційні вимоги обґрунтовують тим, що суд при призначенні покарання обвинуваченому, недостатньо врахував його особу та обставини, за якими ним вчинено кримінальне правопорушення. Зокрема, не врахував ту обставину, що він працює педагогом в інтернаті, тому така поведінка з його боку є недопустимою. Вважають, що виправлення обвинуваченого можливе лише при обранні міри покарання у виді арешту або обмеження волі, оскільки він не розкаявся, пробачення не попросив, ніякої допомоги після вчинення злочину не надав, при розгляді справи вів себе зухвало та здійснював психологічний тиск на потерпілу сторону.

Також, на переконання принесеної апеляції вказують, що суд не врахував позицію прокурора та потерпілої сторони при призначенні покарання та вказані вище обставини. Крім того, при вирішенні цивільного позову не враховано тривалість страждань потерпілого та його психологічний стан після вчинення обвинуваченим злочину, тому вважають , що сума моральної шкоди повинна бути збільшена до 50 000 тис. грн.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити з наведених в них підстав. Заперечували з приводу задоволення апеляції прокурора та законного представника потерпілого.

Прокурор в судовому засіданні свою апеляцію підтримала та просили її задовольнити за наведених в ній підстав. Просила відмовити у задоволенні апеляції обвинуваченого та його захисника.

Потерпілий , законний представник потерпілого та представник потерпілого підтримали свою апеляційну скаргу та доводи апеляції прокурора та просили відмовити у задоволенні апеляцій обвинуваченого та його захисника.

Мотиви суду

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень КПК, правильно встановивши фактичні обставини по справі і надавши їм правильну юридичну оцінку, прийняв законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Висновок суду про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказах.

Так, обґрунтовуючи свій висновок щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину , суд першої інстанції послався , зокрема , на: рапорт чергового Октябрського ВП ГУНП в Полтавській області; показання самого обвинуваченого , потерпілого неповнолітнього ОСОБА_9 та його законного захисника ОСОБА_10 ; свідків неповнолітніх ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; висновки судово-медичної експертизи та додаткової судово- медичної експертизи; протокол слідчого експерименту , матеріали впізнання.

Зокрема , з показів обвинуваченого ОСОБА_8 суд встановив , що напередодні цих подій , у нього мав місце злам вказаного гаражу та він викликав поліцію. При цьому сам обвинувачений не заперечував того, що спілкувався з дітьми , які бігали по даху гаража. В ході досудового слідства було допитано п`ять власників (користувачів) гаражів , розташованих зліва при вході. У своїх поясненнях жоден з чоловіків не висловлював скарг щодо протиправної поведінки дітей чи підлітків на території їхнього гаражного кооперативу.

Із показань потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , суд першої інстанції встановив обставини події , за яких було вчинено злочин. Показання в цій частині очевидців узгоджуються між собою та не мають суперечностей. Чітко та впевнено потерпілий та свідки описали ознаки зовнішності особи, яка нанесла потерпілому тілесні ушкодження, а саме: борода і вуса, зосереджений погляд, густі віки та брови, інші загальні риси обличчя.

Судом першої інстанції було встановлено , що потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_22 під час досудового слідства за фотокартками опізнали ОСОБА_8 , як особу , що спричинила потерпілому тілесні ушкодження та підтвердили це в судовому засіданні суду першої інстанції.

За результатами дослідження висновку судово-медичної експертизи № 125 від 17.02.2016 року потерпілого ОСОБА_9 , у останнього були виявлені легкі тілесні ушкодження , які спричинили короткочасний розлад його здоров`я у виді закритої черепно-мозкової травми , струсу головного мозку та синця обличчя.

Судом із протоколу слідчого експерименту від 14.04.2016 року було встановлено механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

За наслідками проведеного слідчого експерименту судом також було встановлено , що показання потерпілого ОСОБА_9 щодо механізму отримання тілесних ушкоджень відповідають даним додаткової судово-медичної експертизи.

За результатами дослідження доказів у справі судом також було встановлено , що напередодні подій відбувся снігопад і захід сонця в цей день був о 16-13 годин.

Встановлено було судом першої інстанції також і те , що виключається можливе перебування на місці подій перших п`яти власників (користувачів) гаражів , розташованих зліва при вході до вказаного кооперативу , оскільки останні це заперечили та мають риси зовнішності , які цілком відрізняються від зовнішності обвинуваченого.

Проаналізувавши наведені вище докази , суд першої інстанції дійшов до висновку , що вказані докази в сукупності , не викликають сумніву щодо винуватість ОСОБА_8 у заподіянні ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень , що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції і колегія суддів та вважає , що по справі зібрано достатньо доказів , які вказують , що саме ОСОБА_8 вчинено злочин , в якому йому висунуто обвинувачення.

Доводи апеляцій обвинуваченого та в його інтересах захисника щодо недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині через невірне та неповне встановлення фактичних обставин по справі , колегія суддів вважає непереконливими.

Зокрема , не є переконливими доводи апеляцій про те , що обвинувачений ОСОБА_8 в день подій не розчищав сніг. Обвинуваченим ні в суді першої , ні в суді апеляційної інстанції не наведено переконливих доказів цього. Показання свідків сторони захисту , які вказували , що в день подій ОСОБА_8 цілий день перебував вдома , були предметом оцінки суду першої інстанції та були правильно піддані сумніву , з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно з показів потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження йому були нанесені на території, де розташовані гаражі, чоловіком, який чистив сніг в районі 3-4 гаражу при вході зліва та підійшов до них , висловлюючи претензії щодо забруднення території гаражів.

Опис зовнішності потерпілим та свідками особи , яка спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження , повністю співпадає із зовнішністю ОСОБА_8 , що в подальшому було підтверджено як під час досудового , так і судового слідства в суді першої та апеляційної інстанції.

Зокрема , колегія суддів звертає увагу , що в апеляційному суді потерпілий впевнено вказав на обвинуваченого як на особу , яка завдала йому удару лопатою.

Не впливають на висновок суду також і посилання апелянтів щодо зазначення потерпілим імені «Міша».

Так , під час допиту в суді першої інстанції потерпілий пояснював , що жінка , яка була присутня під час конфлікту і яка зупинила ОСОБА_8 , сказала «тише , це не вони». Колегія суддів вважає , що неповнолітня дитина 12 років могла сприйняти ці слова і які до того ж були сказані під час досить значного нервового напруження для дитини , будь-яким чином.

Вважає непереконливими , колегія суддів доводи апеляцій щодо суперечливих показів потерпілого і свідків щодо номера гаражу , його кольору , щодо того темно чи світло було в цей час , щодо одягу особи , яка наносила удар і способу нанесення удару.

Колегія суддів звертає увагу , що потерпілому і свідкам в день подій було лише по 12 років. Для них це було , як вже наголошувалось вище , досить серйозне нервове потрясіння , коли на них напала доросла людина і , відповідно , вони могли сприймати і колір та номер гаражу , пору доби , одяг особи з якимось викривленням.

Вказані неточності колегія суддів вважає незначними та розцінює як результат психологічних особливостей сприйняття зовнішніх обставин неповнолітніми. Крім цього , ці неточності мають несуттєві відхилення в описі обставин , за яких було вчинено злочин.

Щодо суперечностей у способі нанесення удару колегія суддів вкотре звертає увагу , що із потерпілим було проведено слідчий експеримент під час якого він відтворив події і механізм спричинення йому тілесних ушкоджень і цей механізм узгоджується із даними додаткової судово-медичної експертизи.

Не погоджується колегія суддів , також , і з доводами апеляції щодо процесуальних порушень.

Так , на думку колегії , не впливає на оцінку доказів у справі той факт , що фото обвинуваченого , яке було пред`явлене для впізнання , було отримано без його згоди.

Не є обґрунтованими також і доводи апеляцій обвинуваченого та захисника щодо безпідставного , як на їх думку , відхилення клопотань : про проведення комісійної експертизи та допиту лікаря-невропатолога ; щодо проведення огляду гаража ; щодо законності судово-медичного висновку без попереднього обстеження лікаря ; не встановлення власників інших гаражів та жінки , яка була на місці події.

Так, висновок судово-медичної експертизи № 125, було складено експертом вищої категорії , з тридцяти п`ятирічним стажем, у достатні строки після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, після детального його огляду , з врахуванням медичного висновку , складеного лікарем невропатологом , до якого потерпілий був направлений цим же експертом.

Крім того , після проведення слідчого експерименту була проведена додаткова експертиза , висновок якої не встановив протирічь між слідчим експериментом і даним судово-медичної експертизи. Тому підстав ставити під сумнів повноту та об`єктивність цих висновків та необхідність допиту лікаря-невропатолога і проведення іншого експертного дослідження, колегія суддів не вбачає.

Щодо огляду гаража та не встановлення власників інших гаражів колегія суддів звертає увагу , що потерпілий та свідки , які були разом з ним в цілому точно визначили місце вчинення злочину. Колегія суддів вже давала аналіз факту щодо кольору гаража. Потерпілий та свідки впізнали в обвинуваченому особу , яка вчинила злочин і тому встановлення інших власників гаражів не має жодного доказового значення у вказаному провадженні. До того ж , вказані власники (користувачі) гаражів мають риси зовнішності, які цілком відрізняються від обвинуваченого ОСОБА_8 .

Також , на думку колегії суддів , судом першої інстанції правильно піддано сумніву показання свідків сторони захисту: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у зв`язку з їхньою зацікавленістю забезпечити алібі близькій людині , а також у зв`язку з рядом суперечностей у їхніх показаннях.

Підсумовуючи наведене вище колегія суддів приходить до переконання , що матеріалами провадження поза розумним сумнівом доведена винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину.

Не є обґрунтованими , на думку колегії суддів , також і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах адвоката ОСОБА_13 та прокурора щодо призначення обвинуваченому , відповідно , занадто суворого та м`якого , на думку авторів апеляцій , покарання.

З цього приводу колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину , дані про особу обвинуваченого , який є раніше не судимим , виключно позитивно характеризується, працює вчителем трудового навчання в школі-інтернаті, є пенсіонером за віком, на обліках нарколога і психіатра не перебуває, страждає на ряд серйозних захворювань, а також наявність пом`якшуючих покарання обставин , яким суд визнав похилий вік обвинуваченого та обтяжуючих - вчинення злочину щодо малолітнього.

Навівши зазначені обставини , суд першої інстанції прийшов до висновку , що обвинуваченому має бути призначене покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Із вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене обвинуваченому покарання вочевидь несправедливим через його суворість або м`якість , як про це наголошується в апеляціях сторони захисту та обвинувачення , колегія суддів не знаходить.

При цьому , колегія суддів враховує , що призначення покарання у виді арешту , про що прохає прокурор , не сприятиме відшкодуванню обвинуваченим шкоди спричиненої злочином , яка підлягає стягненню з нього.

Усі обставини , які наведені в апеляціях в обґрунтування призначення неправильного покарання , були у повній мірі враховані місцевим судом та нових обставин , які б могли вплинути на прийняття колегією суддів іншого рішення , сторонами не наведено.

Правильно , на думку колегії суддів , місцевий суд вирішив цивільний позов.

Так , частково задовольняючи цивільний позов ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 та стягнувши з ОСОБА_8 10 000 (десять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди , місцевий суд з огляду на засади розумності, справедливості та виваженості, врахував характер та інтенсивність страждань малолітнього потерпілого , який зазнав фізичного насильства, отримав черепно-мозкову травму та струс головного мозку, хоча і легкого ступеню, відчував страх , зазнав душевних переживань та був змушений докладати зусиль для захисту та відновлення своїх прав.

Колегія суддів вважає , що саме такий розмір відшкодування є спів мірний тій моральній шкоді , яку отримав потерпілий від злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому підстав для збільшення зазначеної суми до 50 000 , як про це просить потерпіла сторона , колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність , обґрунтованість та вмотивованість судового рішення , колегіє суддів не встановлено.

Рішення суду першої інстанції є законим , обґрунтованим і вмотивованим , а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо ОСОБА_8 без змін.

Водночас колегія суддів вважає , що обвинуваченого слід звільнити від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до положень статті 49 КК України оскільки на момент набрання вироком суду законної сили сплинув встановлений КК трьохрічний строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі .

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України , колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_13 , прокурора Полтавської місцевої прокуратури , представника потерпілого ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 залишити без задоволення;

На підставі статті 49 КПК України звільнити ОСОБА_8 від покарання , призначеного вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 02.04.2018 року у зв`язку із закінченням строків давності;

В іншій частині вирок суду залишити без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення.

С У Д Д І :

_____________ ________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4