Номер провадження: 11-сс/813/1738/19
Номер справи місцевого суду: 505/3095/19 1-кс/505/1047/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі представника користувача майна ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу користувача майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.10.2019 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001247 від 23.09.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою в рамках кримінального провадження №0001247 від 23.09.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України було частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль марки «Урал», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 із забороною розпоряджатись вказаним майном будь-яким чином; а також на фрагменти стовбурів дерев породи дуб, загальною кількістю 21,5 скл/м із забороною користуватись та розпоряджатись зазначеним майном будь-яким чином.
Обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя прийшов до переконання, що в рамках зазначеного кримінального провадження існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що транспортний засіб та фрагменти стовбурів дерев є речовими доказами, оскільки зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим вищевказане майно потребує накладення арешту задля запобігання можливості втрати слідів злочину. Проте, слідчий суддя не знайшов достатніх підстав заборонити власникам транспортного засобу ним користуватись.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі користувач майна ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 зазначили, що оскаржувана ухвала в частині, що стосується автомобіля та свідоцтва про реєстрацію, є необґрунтованою та незаконною, такою, яка безпідставно звужує та порушує права апелянта у зв`язку із тим, що:

- слідчим та прокурором було порушено вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, адже сина апелянта ОСОБА_10 співробітники поліції зупинили безпідставно та незаконно, оскільки ніякої деревини він не рубав, а перевозив придбані раніше за кошти дрова, що може бути підтверджено накладною про придбання деревини;

- при розгляді клопотання слідчим та прокурором не було надано жодного доказу причетності ОСОБА_10 до незаконної порубки чи перевезення незаконно порубаних дерев, що виключає наявність законних підстав для накладення арешту на транспортний засіб марки «Урал».

Посилаючись на викладені обставини, користувач просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на транспортний засіб «Урал», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу.

В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_11 не з`явився та подав клопотання про проведення апеляційного розгляду за його відсутності, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги представника користувача майна з огляду на те, що на час досудового розслідування дозволено використання арештованого майна та його повернуто власнику.

Враховуючи неявку прокурора та подане ним клопотання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника користувача майна ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно (а.с. 1-3), слідчий просив накласти арешт на зазначене у ньому майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу задля запобігання його знищення, пошкодження, зникнення, втрати, використання, перетворення, пересування та передачі.

При цьому, відповідно до витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0001247 від 23.09.2019 року (а.с. 4) та інших матеріалів провадження, Подільським ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України за усною заявою учасників дорожнього руху щодо перевезення автомобілем за реєс. номером НОМЕР_1 незаконно спиляних у лісі дерев, при цьому, при виїзді наряду СОГ було встановлено, що гр. ОСОБА_12 , 1986 р.н., мешканець м. Подільськ перевозив на зазначеному автомобілі марки «Урал» деревину без відповідних документів.
При цьому, в своїх письмових поясненнях ОСОБА_12 (а.с. 5-6) посилається на те що, що деревину, які він перевозив на своєму автомобілі «Урал», він напередодні придбав. Аналогічне посилання міститься в апеляційній скарзі ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 , які зазначають про те, що факт придбання деревини підтверджується накладною про її придбання, проте зазначену накладну на підтвердження своїх доводів до апеляційної скарги, а також в судовому засіданні апеляційного суду не надає.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, диспозицією ч. 1 ст. 246 КК України передбачена відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, зазначений в ухвалі слідчого судді арештований транспортний засіб «Урал», має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України та може містити в собі відомості на підтвердження або спростування обставин провадження, оскільки є підстави вважати, що автомобіль був знаряддям вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України за фактом незаконної порубки та перевезення деревини.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу користувача майна ОСОБА_12 та його представника ОСОБА_7 на те, що оскаржуваною ухвалою слідчого судді було накладено арешт на зазначений транспортний засіб «Урал» та свідоцтво на його реєстрацію НОМЕР_2 лише із забороною розпорядження вказаним майном будь-яким чином, без заборони його використання, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що права користувача вказаного автомобіля ОСОБА_12 в даному випадку не порушені жодним чином, тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування оскаржуваної ухвали немає.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги користувача майна ОСОБА_12 та його представника ОСОБА_7 , а також скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу користувача майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.10.2019 р. про накладення арешту на майно, перелічене в резолютивній частині ухвали слідчого судді, в рамках кримінального провадження №0001247 від 23.09.2019 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4