Справа № 155/1218/18 Провадження №11-кп/802/336/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_8 ,
представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000266 від 27.06.2018 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, уродженця м. Берестечко Горохівського району Волинської області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_8 6000 (шість тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Вироком вирішено долю речових доказів, відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 24 червня 2018 року о 16 год.30 хв., перебуваючи на території автостанції у м. Берестечко Горохівського району Волинської області, в ході конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин та, в подальшому переріс у бійку, керуючись прямим умислом на заподіяння травм іншій людині, наніс декілька ударів рукою, стиснутою в кулак в різні частини тіла ОСОБА_8 .

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел на заподіяння травм іншій людині, ОСОБА_7 , перебуваючи на території будинковолодіння АДРЕСА_1 , в ході побутової сварки, яка розпочалась на автостанції, наніс декілька ударів рукою, стиснутою в кулак, в ділянку голови та грудей, а також один удар лобною частиною голови в обличчя ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №88 від 13.07.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У поданій на вирок апеляційній скарзі, потерпілий, не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок скасувати у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує, що судом при постановленні вироку не враховано, що обвинувачений не вперше притягується до кримінальної та адміністративної відповідальності, у вчиненому не розкаявся, вибачення не просив, матеріальної шкоди не відшкодував. Окрім цього, судом не враховано особу потерпілого, який є інвалідом 2 групи. Просить призначити обвинуваченому більш суворе покарання, а цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, потерпілого та його представника, які підтримали апеляцію у повному обсязі та просили її задовольнити, прокурора та обвинуваченого, які її заперечили та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України та доведеність його вини у вчиненні цього злочину є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку та перевірених судом доказах, які фактично ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд оскаржуваний вирок у цій частині не перевіряє.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як на підставу для скасування оскаржуваного вироку потерпілий посилається на те, що призначене обвинуваченому покарання у виді 80 годин громадських робіт не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.
Проте, такі його доводи є безпідставними з огляду на наступне.
Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання, в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.
Як вбачається із вироку суду, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу. При цьому судом наведено переконливі доводи з приводу саме такого виду покарання.

В силу ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

В силу ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Крім того, призначаючи обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, місцевий суд врахував, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого йому злочину; питання призначення покарання відніс на розсуд суду; позитивно характеризується за місцем проживання, його позитивну поведінку під час судового розгляду справи, відсутність судимостей. Також суд врахував думку потерпілого, який призначення покарання відніс на розсуд суду.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання саме у виді громадських робіт, передбаченому санкцією ч.1 ст.125 КК України.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі потерпілого.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення обвинуваченому більш суворого покарання, з мотивів наведених в апеляційній скарзі потерпілого, апеляційний суд не знаходить.

Апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянта щодо не висловлення вибачення обвинуваченим, оскільки при розгляді справи як в суді першої інстанції, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 27.02.2019 року, так і при перегляді справи в суді апеляційної інстанції обвинувачений просив вибачення у потерпілого.

Усі інші доводи потерпілого, викладені в апеляційній скарзі, і надані під час апеляційного розгляду справи ним та його представником щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та, відповідно, не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку, як про це просить потерпілий.

Твердження потерпілого щодо задоволення цивільного позову у повному обсязі, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Вирішуючи питання про цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, місцевий суд, враховуючи характер кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, вимоги розумності і справедливості, матеріальне становище обвинуваченого та відсутність постійного місця роботи, задовольнив позов частково у розмірі 6000 (шести тисяч) гривень.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.1995 року, суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визнаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує відсутність тяжких наслідків від вчиненого, короткочасний розлад здоров`я і, як наслідок, незмінність звичного життя потерпілого, відсутність погіршення здібностей потерпілого тощо.

Матеріалами справи доводиться, що потерпілий ОСОБА_8 , згідно висновку експерта №88 від 13.07.2018 року від неправомірних дій ОСОБА_7 отримав легкі тілесні ушкодження; на момент вчинення відносно нього ОСОБА_10 кримінального правопорушення був інвалідом 2 групи (довідка по інвалідності втратила чинність 01.05.2019 року); згідно витягу із заключення амбулаторної лікарсько-консультативної комісії протоколу №2382 Волинської обласної психіатричної лікарні №1 від 20.04.2016 року - наявне обмеження здатності контролювати свою поведінку; потребує допомоги сторонніх осіб (а.с.34).
Однак, стороною захисту та самим потерпілим не наведено достатніх підстав, які б вказували на розлад здоров`я від дій обвинуваченого, на змінність звичного життя та погіршення здібностей потерпілого.
Окрім того, при частковому задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, місцевим судом вірно враховано співмірність її виконання самим обвинуваченим, оскільки ОСОБА_7 на даний момент не має постійного місця роботи.
Згідно звукозапису судового засідання від 26.02.2019 року, ОСОБА_7 не відмовився відшкодувати моральну шкоду потерпілому, однак вказав, що на даний момент не має такої можливості. Окрім того, під час перегляду справи в апеляційному порядку обвинувачений пропонував потерпілому відшкодувати моральну шкоду у розмірі, визначеному місцевим судом - 6000 (шести) тисяч гривень, однак останній - відмовився.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі із тих підстав, які наведені у апеляційній скарзі; відсутні підстави для скасування рішення місцевого суду.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст.404,405,407 апеляційний суд

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Горохівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді