В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2019 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_4

законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_6

представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_7

цивільного позивача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №6 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, судову справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Октябрськ Н-Удінського району Іркутської області Російської Федерації, громадянки України, з неповною середньою освітою, домогосподарки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимої
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

12.06.2018 близько 23 год. 25 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись по автодорозі Е95 сполученням м. Одеса - м. Київ, на 85 км + 400 м, в порушення вимог п.1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п.10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п.12.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та, безпечно керувати ним», п.12.3 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», проявила неуважність та бездіяльність, несвоєчасно застосувала екстрене гальмування, змінила напрямок руху, виїхала на праву смугу руху та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який в попутному напрямку буксирував - штовхав по краю проїжджої частини автомобіль марки «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_3 та яким керував ОСОБА_8 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої великої гомілкової кістки, закритого перелому лівої малої гомілкової кістки, переломи 2,3 плюсневих кісток лівої ступні, рани лівої ступні, садна голови, спини, кінцівок, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні, а автомобіль марки «ЗАЗ Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіль марки «ВАЗ 21093» д.н.з. НОМЕР_3 отримали механічні пошкодження.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1.5, 2.3(б), 10.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнала повністю. При цьому дала суду показання, що повністю відповідають викладеним у вироку обставинам щодо порушення нею правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Зазначила, що 12.06.2018 в нічний час вона керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 рухалась по автодорозі сполученням м. Одеса - м. Київ, з міста Жашкова в напрямку м. Києва зі швидкістю 80-100 км/год. Рухалась в лівій смузі руху, а коли її автомобіль підрізав інший автомобіль марки «Нива», вона змінила напрямок руху та виїхала на праву смугу руху та допустила наїзд на пішохода, який в попутному напрямку штовхав по краю проїжджої частини автомобіль марки «ВАЗ». Щиро розкаялася у вчиненому злочині та жалкує про скоєне. Повністю відшкодувала завдану потерпілому шкоду. Просить її суворо не карати. Цивільний позов не визнала, посилаючись на те, що повністю відшкодувала завдані цивільному позивачу матеріальну та моральну шкоду в обумовленому ними розмірі, а саме в сумі 10000 грн., про що ОСОБА_8 написав відповідну розписку.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачена, її захисник, прокурор, законний представник неповнолітнього потерпілого, представник цивільного позивача, цивільний позивач не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення злочину, які ніким не оспорюються, зокрема щодо обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та її дії правильно кваліфіковані:

- за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за якою вона повинна нести відповідальність.

Враховуючи, що цивільним позивачем заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а цивільним відповідачем позовні вимоги не визнаються, суд у повному обсязі досліджує обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та докази, які їх підтверджують.

При цьому суд констатує, що позов, заявлений цивільним позивачем, який не є потерпілим у справі, та вимоги і обставини, які в ньому викладені, і не визнаються цивільним відповідачем, не впливають на кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченої за Кримінальним кодексом України.

Цивільний позивач просить стягнути ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 25 000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 39 228 грн. 17 коп., а також понесені витрати на правову допомогу в сумі 12 000 грн.

Цивільний позивач двічі не з`явився в судові засідання 11.10.2019 та 04.12.2019, повідомлявся належним чином, пояснення з приводу позовних вимог суду не надав.

04.12.2019 року до суду представником цивільного позивача подану заяву про розгляд цивільного позову за відсутності цивільного позивача та представника цивільного позивача у зв`язку з їх хворобою. Позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В силу вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року за № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Цивільний відповідач позовні вимоги не визнала посилаючись на ту обставину, що за згодою з ОСОБА_8 вона в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди передала йому 10 000 грн. та він до неї ніяких претензій не мав. Як на доказ своїх заперечень посилається на заяву ОСОБА_8 про те, що він не заперечує проти звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності та завірену ним копію розписки про отримання коштів (а.с. 43,44).

В судовому засіданні 08.05.2019 року цивільний позивач не заперечуючи, що дійсно він писав заяву та розписку у присутності захисника обвинуваченої про отримання коштів, але факт їх отримання заперечив, та зазначив, що лише написав розписку та віддав її копію обвинуваченій, а кошти вона йому не віддала. Навіщо він віддав копію розписки пояснити не зміг.

Прокурором до матеріалів позовної заяви надані ксерокопії документів, на які посилається у позовній заяві позивач, подані під час досудового розслідування.

Жодна з наданих суду копій документів, крім оригіналу акту виконаних робіт про надання правової допомоги, не завірені належним чином та не підтверджені оригіналами. З огляду на неявку в судове засідання цивільного позивача та його представникам суд позбавлений можливості належним чином засвідчити їх копії атому не визнає додані документи належними та допустимими доказами в обґрунтування позовних вимог.

Суд приймає до уваги як доказ відшкодування завданих злочином матеріальної та моральної шкоди цивільному відповідачу, розписку, оскільки цивільний відповідач визнав факт її написання та не зміг пояснити чому він написав розписку не отримавши кошти. Таку поведінку цивільного позивача який підтримав позовну заяву суд розцінює як недобросовісну та зловживання своїм правом.

За таких обставин позовні вимоги є необґрунтовані.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 вчинила необережний злочин невеликої тяжкості. Суд також враховує наслідки, які настали від його вчинення у виді заподіяння тілесних ушкоджень та матеріальної шкоди та те, що шкода відшкодована.
Враховуючи особу обвинуваченої, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності та раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, спиртні та наркотичні засоби не вживає, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченої, враховуючи досудову доповідь органу пробації, суд приходить до висновку, що обвинувачена є особою із низькою ймовірністю вчинення повторного злочину, а тому не становить суспільної небезпеки для суспільства.
З огляду на вищевказані обставини, поведінку обвинуваченої в суді, яка негативно поставилася до своїх вчинків, суд визнає вказану в обвинувальному акті обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 України суд визнає як пом`якшуючу покарання обставину добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Законний представник потерпілого просить суворо не карати обвинувачену, будь-яких претензій до неї не має.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення нею нових злочинів, їй необхідно і достатньо призначити покарання у виді штрафу, в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, розмір якого повинен бути мінімальним.
Водночас враховуючи обставини та характер вчинення злочину, у сукупності з усіма вищевказаними обставинами суд приходить до висновку про наявність підстав для призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки суд вбачає в діях водія грубе порушення правил дорожнього руху хоча її дії і були обумовлені певним чином впливом іншого учасника дорожнього руху.
Однак з огляду на вищевказане розмір додаткового покарання має бути мінімальним.
Процесуальні витрати у справі слід стягнути з обвинуваченої на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 (три тисячі чотириста) грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 (один) рік .

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 відмовити .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз № 12-1/1742 від 27.09.2018, № 12-1/1743 від 27.09.2018, № 12-1/1741 від 27.09.2018 в розмірі 4576 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн.
Речові докази у справі відсутні.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1