У Х В А Л А

Справа №:755/8432/18

Провадження №: 1-кп/755/448/19

04.11.2019

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні питання доцільності продовження заходу забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.05.2018 за № 0004899 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, установив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається, з урахуванням позиції сторін

На розгляді у цьому місцевому суді м. Києва перебуває дане кримінальне провадження, у якому судом, на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, на обговорення учасників справи було поставлено питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 09.09.2019 строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою закінчується 08.11.2019.

Так, у судовому засіданні прокурор вважав необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, зважаючи на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним тяжкого злочину та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки відносно нього судом неодноразово передбачалося застосування приводу у судові засідання та було оголошено розшук; обвинувачений може незаконно впливати на свідків, які ще судом не допитані, зважаючи на його заперечливу позицію щодо їх допиту; обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, а характеризуючі особистість останнього дані не змінилися.

Отже, обставини регламентовані ст. 177, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України, є дійсними.

Сторона захисту просила суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, зазначаючи, що прокурором не підтверджено існування ризиків, які є підставою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а сам обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що не збирається переховуватися від суду.

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин з даного питання

Статтею 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, та за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті, та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 12 частини 1 вказаної статті.

У цій ситуації у вказаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України, яке кваліфіковано, як відкрите викрадення чужого майна (грабежу), вчинене повторно.

В ході обговорення питання доцільності продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, відповідно до обвинувального акту та долучених до кримінального провадження матеріалів встановлено такі відомості: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нове Оржицького району Полтавської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 07.11.2013 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 16.12.2013 року Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію.

На цей час, свідки в даному кримінальному провадженні не допитані, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, раніше неодноразово судимий, після зміни йому запобіжного заходу з утримання під вартою на заставу порушив покладені на нього обов`язки щодо прибуття до суду за викликом, як наслідок судом застосовувалися до нього системно приводи, надавалося судове доручення на установлення його місця знаходження; ОСОБА_5 знаходився у розшуку в цій справі та був затриманий на підставі ухвали про дозвіл на затримання у час коли перебував у розшуку, докази передбачені ст. 84 КПК України з боку обвинувачення та захисту, у цей період, не досліджені, у світлі чого, з урахуванням наведених даних суд уважає, що обставини регламентовані ст. 177, п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194 вказаного Кодексу є дійсними.

При цьому, вони обумовлені у світлі як вказаних відомостей, так і факторів пов`язаних з характером вказаної особи, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій він піддається до кримінальної відповідальності, з огляду на що об`єктивний спостерігач вважає, що, у даному конкретному випадку, обставини визначені ст. 177 КПК України щодо ризиків є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними матеріалами.

Обставини регламентовані ст. 178 КПК України, у світлі даних про обвинуваченого, не є такими, що вказують на відсутність передумови визначеної п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України у поєднанні з характером висунутого обвинувачення та проведеним комплексом досліджених у цій справі доказів та тих, які тільки мають бути в ньому вчинені.

Як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені ст.ст. 177, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, 331 КПК України, які в своїй сукупності вказують на дійсність обставин, як слушних (доведених) щодо викладу обставин, які дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд вважає, що матеріали провадженні містять дані, які доводять існування ризику втечі обвинуваченого, не виключена можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення, а тому враховуючи дані про особу обвинуваченого, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність достатньо стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, що в свою чергу виправдовує подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_5 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою здатен забезпечити виконання у подальшому обвинуваченим його процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, доводи сторони захисту не спростовують існування існуючих ризиків, а будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та стороною не доведено.

З огляду на що, враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі визначеними ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331 КПК України, продовжити строк застосування обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строків визначених КПК України.

Також, суд враховує, що у світлі норм ч. 7 ст. 182 КПК України, яка регламентує, що у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про тримання під вартою від 09.09.2019, а саме 153 680 гривень, що автоматично потягне за собою покладення обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України та відображених у судовому рішенні від 09.09.2019, з огляду на що, у порядку вказаної статті зазначеного Кодексу повторно відсутні підстави визначати заставу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 196, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд постановив:

запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді утримання під вартою вважати продовженим до 01.01.2020.

Розяснити сторонам кримінального провадження, що в силу положень ч. 7 ст. 182 КПК України:
? обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 09.09.2019, а саме у розмірі 153 680 гривень 00 копійок;
? у разі внесення застави на обвинуваченого та застоводавця покладаються права та обов`язки визначені в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном від 09.09.2019 на 2 місяці з дня внесення застави.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою статті 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом та Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 17:10 год. 11.11.2019.

С у д д я : ОСОБА_6