КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно яке було вилучене під час проведення обшуку в порядку ст. 233 КПК України за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення не доведено наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання про арешт майна задовольнити. Так, апелянт вважає ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою, а викладені в ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, прокурор зазначає, що доводи клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали містять достатньо підстав і підозр вважати вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні. Також, апелянт зазначає, що одразу після вилучення майна прокурором було підписано та направлено до суду клопотання про надання дозволу на проведення обшуку.

На апеляційну скаргу прокурора від представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , надійшли заперечення.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, а тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, 10 квітня 2018 року Київською місцевою прокуратурою № 6 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000090 було внесено відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 364 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, 07 листопада 2018 року, в порядку ст. 233 КПК України, було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено речі і документі, в тому числі і електронні носії інформації.

Постановою старшого СВ Печерського управління поліції ГУ НП у місті Києві Українець від 07 листопада 2018 року вилучене майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000090.

Також, у даному кримінальному провадженні прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт цього майна з метою збереження речових доказів.

Разом з тим, згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, в ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Також, слід зазначити, що положення ч. 2 ст. 168 КПК України передбачають, що тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюються лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі слідчого судді.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Частиною 3 ст. 233 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи у відповідності до зазначених норм закону ті обставини, що майно, про арешт якого прокурор ставить питання було вилучено під час обшуку проведеного на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, тобто без ухвали слідчого судді, та на момент розгляду клопотання прокурора дозволу на відповідну слідчу дію надано не було, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо відсутності правових підстав для накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що одразу після вилучення майна, прокурором було направлено до суду клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, то слід зазначити, то відповідно до положень чинного кримінального процесуального закону, слідчим суддею приймається рішення на підставі наданий йому матеріалів з урахуванням тих обставин, які мали місце на час розгляду клопотання. Звертаючись з клопотанням про арешт майна прокурор не надав доказів щодо легалізації обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, прокурором не доведено наявності законних підстав для накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга прокурора, за викладених в ній доводів, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно яке було вилучене під час проведення обшуку в порядку ст. 233 КПК України за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/630/2019 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1