Справа № 308/7206/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді кримінальне провадження № 0003510 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , який перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні неповнолітню дитину 3 роки,працюючого таксистом, мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 02.10.2013 року близько 17 год. 00 хв. керуючи власним технічно справним транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.. Баб"яка у напрямку вул.. Легоцького в м. Ужгород, у світлу пору доби зі швидкістю 30км/год., не забезпечив безпеку дорожнього руху, порушив вимоги п.п. 1.10,12.3,18.11 Правил дорожнього руху України, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об"єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, де на пішохідному переході навпроти «Шиномонтажу», що на вул.. Баб"яка в м. Ужгороді біля АЗС "ОККО", допустив наїзд на неповнолітню ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину на пішохідному переході з права на ліво по напрямку руху автомобіля яким керував ОСОБА_6 .

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи № 1135 від 09.12.2013 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ. Забій головного мозку третього ступеню тяжкості, точкової гематоми над правою скроневою часткою, перелом луски скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, правобічний гематотимпанум, які згідно п. 2.1.3 (б) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і вкладаються в час події.

Таким чином, водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. п. 1.10, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, якими визначено:

п. 1.10 терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку.

перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу;

пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч;

п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

П. 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Невиконання водієм ОСОБА_6 вказаних вимог п.п. 1.10, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв"язку з наступившими наслідками, зокрема, отриманням неповнолітньою ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

Зазначеними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони потерпілому заподіяли тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю , щиро розкаявся та показав, що 02.10.2013 року близько 17 год. він на автомобілі марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Баб"яка у напрямку вул. Легоцького в м. Ужгород на швидкості приблизно 30 км/год. Дорога в цей час була перенавантажена автомобілями і він не помітив дівчину, яка біля шиномонтажки, що знаходиться поряд із АЗС "ОККО" переходила дорогу на пішохідному переході з права на ліво по напрямку руху автомобіля яким він керував і не зумів впоратися з керуванням та допустив наїзд на неї. Він вийшов з автомобіля, дівчина вже підводилася, він запропонував їй довезти її додому, що і зробив де зустрівшись із батьками потерпілої повідомив про те, що сталося та разом з батьками повіз потерпілу у обласну лікарню.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахувати щире каяття обвинуваченого, та призначити ОСОБА_6 покарання не пов"язане з триманням під вартою.

Представник потерпілої в судовому засіданні просив суд залишити поданий цивільний позов без розгляду, з тих підстав, що потерпіла бажає звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства, після набрання вироком законної сили.

Крім визнавальних показів обвинуваченого ОСОБА_6 , його винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України доведена також зібраними по справі та перевіреними у суді наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 26.10.2013 року, з якого вбачається що 26.10.2013 року о 15 год. 15 хв. слідчий СВ Ужгородського ВП лейтенант міліції ОСОБА_8 прийняв від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 усну заяву про те, що 02.10.2019 року приблизно о 17 год. на пішохідному переході навпроти шино монтажу по вул.. Баб`яка в м. Ужгороді автомобіль марки «ВАЗ-21099», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 скоїв наїзд на доньку ОСОБА_9 ОСОБА_7 , 2000 р.н., чим спричинив останній тілесні ушкодження.

- протоколом огляду місця події від 26.10.2013 року з таблицею-ілюстрацією, проведеного за участю двох понятих та потерпілої ОСОБА_10 та спеціаліста в ході якого встановлено місце ДТП та проведено відповідні заміри.

- висновком експерта № 1135 від 04.11.2013 року, згідно якого встановлено, що на момент судово-медичного обстеження на тілі неповнолітньої ОСОБА_7 , а також даних медичної документації, яка заповнена на її ім`я, у неї були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеню важкості, точкова гематома над правою скроневою часткою, перелом луски скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, правобічний гематотимпанум. Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударно-забійному механізму і по своєму характеру вищевказані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3 (б) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і вкладаються в час події, яка мала місце 02.10.2013 року. Беручи до уваги характер і локалізацію тілесних ушкоджень, які були виявлені у неповнолітньої ОСОБА_7 у вигляді: ВЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеню важкості, точкова гематома над правою скроневою часткою, перелом луски скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, правобічний гематотимпанум, такі виникли в результаті дії тупих твердих предметів діючих з прикладанням сили по ударно-забійному механізму і характерні для пішохода під час ДТП, яка мала місце 02.10.2013 року;

- протоколом огляду місця події від 15.06.2018 року з фото таблицею до протоколу, проведеним у присутності двох понятих, в ході якого проведено огляд місця ДТП та зафіксовано ознаки ділянки, де сталася ДТП, з проведенням замірів;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.03.2018 року, проведеного за участю потерпілої, її матері ОСОБА_9 та вітчима ОСОБА_11 у присутності двох понятих, в ході якого проведено перевірку фактичних даних, отриманих у ході допиту ОСОБА_7 в якості потерпілої для можливості призначення судової авто-технічної експертизи;

- висновком експерта № 10/91 від 03.04.2018 року, згідно якого встановлено, що водій ОСОБА_6 мав технічну можливість зупинити свій транспортний засіб до місця наїзду в момент виникнення небезпеки для його руху, як при швидкості зі слів водія (30 км/год) так і при максимально допустимій швидкості на даній ділянці дороги (60 км/год). З технічної точки зору, при заданих слідством вихідних даних, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди, стали дії водія автомобіля «ВАЗ-219099, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , який не дотримався вимог п. 18.1 ПДР України та всупереч вимогам п. 12.3 ПДПР України не вжив заходів до зупинки керованого ним транспортного засобу в момент виникнення небезпеки для його руху.

Судом досліджені характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлено наступне.

Згідно довідки ОКТМО «Фтизіатрія» ОСОБА_12 на обліку у вказаному закладі не перебуває.

Згідно довідки ЗОНД від 11.04.2014 року № 316, ОСОБА_6 під диспансерним наглядом у ЗОНД не перебуває.

Згідно довідки Ужгородської міської поліклініки від 11.06.2014 року № 608/04-7 , ОСОБА_6 на обліку у відділенні психоневрологічного диспансеру УМП не перебуває.

Відповідно до довідки № 875-02062014/21011 та Ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 21.12.2015 року у справі №712/12542/12 ОСОБА_6 вважається таким , що немає судимості.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом і кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони потерпілому заподіяли тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри та виду покарання на основі всебічного врахування фактичних обставин справи в їх сукупності, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є вчинення злочину щодо неповнолітньої.

Враховуючи тяжкість злочину, конкретні обставини справи, особу винного, обставини, що пом"якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових злочинів, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, суд приходить до переконання, про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, у судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про застосування до ОСОБА_6 Закону України "Про амністію у 2016 році", та звільнення його від відбування основного та додаткового покарання, оскільки він вчинив необережний злочин який не є особливо тяжким та має на утриманні неповнолітню дитину.

Обвинувачений у судовому засіданні клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» підтримав та просив суд задовольнити клопотання.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Представник потерпілої в судовому засіданні з приводу заявленого клопотання, зазначив, що підстави передбачені Законом для застосування щодо ОСОБА_6 . Закону України «Про амністію у 2016 році» наявні, однак питання щодо застосування такого до ОСОБА_6 залишив на розсуд суду.

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2016 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п."в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 15 Закону України "Про амністію у 2016 році", особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Згідно матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, з необережності, яке не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України та має на утриманні одну неповнолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 29.08.2019 року, згідно якого батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_6 , матір`ю ОСОБА_14 , а також довідкою Середнянської селищної ради Ужгородського району від 30.08.2019 року № 2641, відповідно до якої ОСОБА_6 без реєстрації проживає на території Середнянської селищної ради по АДРЕСА_2 . Разом з ним у вказаному житловому будинку проживають: ОСОБА_14 , 1977 р.н. та ОСОБА_13 , 2015 р.н.

Вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив 02.10.2013 року, тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) Закону України «Про амністію у 2016 році».

Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, передбачених ст.4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд уважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування основного та додаткового покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки застосування амністії, а саме: що в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Стосовно заявленого до ОСОБА_6 цивільного позову суд приходить до наступного.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В судовому засіданні представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та подав суду заяву відповідного змісту.

Підстав для неприйняття заяви про залишення позову без розгляду судом не встановлено.

А тому враховуючи викладене, суд вважає за необхідне цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної, завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вартість проведеної авто технічної експертизи у сумі 715,00 (сімсот п`ятнадцять грн. 00 коп.) грн. стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування основного та додаткового покарання, призначеного за даним вироком, на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вартість проведеної авто технічної експертизи у сумі 715,00 (сімсот п`ятнадцять грн. 00 коп.) грн. стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд - протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою яка перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: ОСОБА_1