Справа № 467/608/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

законний представник потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000189 від 22 травня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області, українки, громадянки України, не працюючої, освіта неповна середня, не одружена, яка має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 21 травня 2019 року, близько 08 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на другому поверсі будівлі Благодатненської ЗОШ, яка розташована за адресою: вул. Дяченка, с. Благодатне, Арбузинського району, Миколаївської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинила сварку з неповнолітнім ОСОБА_5 , в результаті чого у неї виник умисел на завдання побоїв з метою спричинення фізичного болю останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність, ОСОБА_4 умисно з метою завдання фізичного болю неповнолітньому ОСОБА_5 нанесла удари руками в область живота та штовхнула двома руками в область грудей ОСОБА_5 , в результаті чого останній упав на підлогу, завдавши останньому фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень.

Будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, не визнала та показала суду, що напередодні даної події, неповнолітній потерпілий побив її малолітнього сина, якому виповнилося 8 років. Тому вранці 21 травня 2019 року вона прийшла до Благодатненської ЗОШ, яка розташована за адресою: вул. Дяченка, с. Благодатне, Арбузинкого району, Миколаївської області. З метою пошуку зустрічі потерпілого для розмови і прохання не чіпати її сина, вона піднялась на другий поверх школи, де побачила неповнолітнього ОСОБА_5 та із силою схопила його двома руками за одяг в області грудей та труснула. Потім один раз правою рукою схопила за його підборіддя та наказала більше не чіпати її неповнолітнього сина. Визнала, що кричала на потерпілого та декілька разів виразилась на його адресу нецензурними словами. Після чого він вирвався із руки та упав на стільці, а потім опустився на підлогу. Коли хотіла підняти потерпілого, то в цей момент підійшли вчителі школи та намагалися зупинити даний інцидент. Після чого вона із сином пішли додому. Обвинувачена зазначила, що удари потерпілому не наносила ані в область живота, ані в область спини. В подальшому вину визнала та погодилась, що вчиняла відносно потерпілого протиправні дії.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що вранці в травні місяці, але точної дати не пам"ятає, в школі до нього підійшов ОСОБА_8 та сказав, що його ображає син обвинуваченої. Підійшовши до ОСОБА_9 , поклав руку йому на плече та спитав його, чому він ображає ОСОБА_10 , однак той втік. Далі потерпілий піднявся коридором на другий поверх школи та почув, як хтось на його адресу кричить та свариться. Як тільки він розвернувся на крик, відразу штовхнула його двома руками в область грудей ОСОБА_4 , від чого він упав спиною на залізні бильця стільців, від чого вдарився правою лопаткою, а потім ліг на стільці. Коли лежав, ОСОБА_4 нанесла йому біля чотирьох ударів кулаком лівої руки в область живота, а потім почала душити, взявши його рукою за підборіддя. Потім взявши його за руку, стягнула на підлогу. В цей час прийшли вчителі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та відтягнули обвинувачу, яка сильно кричала, від нього. Наступного дня він не пішов до школи, оскільки боліли руки, ліве плече і лопатка, тобто ті місця, якими він вдарився. Через один день він разом із мамою звернулися до лікарні, оскільки він погано себе почував. Зазначив, що на лівому плечі у нього мається гематома від того, що упав після того, як його штовхнула ОСОБА_4 . В область спини обвинувачена його не била.

Законний представник потерпілого ОСОБА_5 , його мати ОСОБА_6 пояснила суду, що свідком інциденту не була. Вказала, що останнього тижня травня місяця 2019 року її син ОСОБА_5 повернувся зі школи додому біля 17 години та розповів про інцидент, що стався між ним та обвинуваченою. Наступного дня вона пішла до школи для з`ясування обставин конфлікту, а потім звернулася до відділку поліції. Через день звернулися до лікарні, де лікар вказав на гематоми на лівій руці та забій лівого передпліччя. Конфлікт із обвинуваченою триває і до теперішнього часу.

В судовому засіданні прокурором був змінений обвинувальний акт в порядку ст. 338 КПК України. Дії обвинуваченої ОСОБА_4 перекваліфіковано з ч.1 ст.125 на ч.1 ст. 126 КК України. Потерпілий та законний представник потерпілого у раніше пред`явленому обсязі обвинувачення не підтримали та погодилися із кваліфікацією органом досудового слідства дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 126 КК України.

Свідок ОСОБА_13 , яка працює техпрацівником Благодатненської ЗОШ в судовому засіданні показала, що 21 травня 2019 року біля 8.20 годин вона прибирала у класі та почула якісь крики в коридорі. Коли вийшла в коридор, то побачила, як ОСОБА_4 обома руками штовхнула на бильця стільців та два рази кулаками правої руки вдарила в живіт потерпілого ОСОБА_5 ніби через те, що останній вдарив її сина. Потім підійшли вчителі ОСОБА_14 та інші, й сказали їй не чіпати хлопчика, який був наляканий.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , вчитель Благодатненської ЗОШ показала, що біля 8.20 години 21 травня 2019 року вона піднімалася на другий поверх школи до свого кабінету, та почула гуркіт, а потім побачила, як ОСОБА_4 тримала ніби то за шию ОСОБА_5 , який сидів на підлозі затиснутий стільцями, які мали залізну основу. Обвинувачена кричала на хлопчика за те, що ніби то він вдарив її сина. Свідок втрутилась між ними, сказавши, щоб та відійшла. Факт нанесення обвинуваченою потерпілому ударів, не бачила, однак шия та спина у дитини були червоного кольору.

Окрім того, судом у порядку ст. 358 КПК України були досліджені такі докази, подані стороною обвинувачення:
- висновок експерта № 229-М від 29 травня 2019 року ( а.с.41) відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлено гематому в області правої лопатки, гематому лівого плеча. Дані тілесні ушкодження могли утворитися в строк вказаний в ухвалі від дії тупого (их) твердого (их) предмету (ів) (руки,ноги, і т.п.) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вищевказані тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту утворитися не могли.
Оцінюючи вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що всі вони належні, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченої у вчинені інкримінованого їй злочині доведена в повному обсязі і знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Як слідує із сукупності доказів, в тому числі із показань потерпілого, які узгоджуються із висновком експертизи, тілесні ушкодження у нього утворилися від поштовху його обвинуваченою на стільці з металевими основами, в результаті чого він вдарився правою лопаткою та лівим плечем.
При цьому суд керувався критерієм «поза розумним сумнівом», згідно якого і усталеної практики доведеність вини може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6.12.98, Ушаков та Ушакова проти України від 18.06.2015, Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011).

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Як видно, вищевказаний висновок експертизи здобутий у спосіб, передбачений КПК України, є належним та допустимим доказом, не викликає сумнівів в його достовірності, правильності та повноти, підстав для визнання його неналежним та недопустимим доказом не вбачається, такий відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується з іншими доказами по справі в їх сукупності.
Підстав не довіряти показанням свідкам ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , які були приведені до присяги, у суду не має.

Про спрямованість умислу обвинуваченої свідчить її поведінка та бажання спричинити побоїв потерпілому, розправитися з ним, та такі дії за своїми ознаками набували протиправного характеру, оскільки маючи можливість припинити конфліктну ситуацію, яка виникла між нею та потерпілим, продовжила злочинне діяння, при цьому усвідомлювала характер вчиненого нею цього злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та свідоме бажання настання таких наслідків.

Тому позицію обвинуваченої щодо невизнання вини на початку судового розгляду у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КК України, суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнути покарання за вчинене.
Отже, всі досліджені судом докази, у їх сукупності, посвідчують відомості, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, або ж мають для нього значення, а саме, щодо часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення, наявності умислу у обвинуваченої, його спрямованості, мети і мотивів скоєного діяння, а також наслідків, що настали.

Фактів отримання органом досудового розслідування доказів унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також доказів, здобутих завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, суд не виявив, а сторони не довели.

З огляду на наведене, суд вважає, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Підстав для визнання пом`якшуючою покарання ОСОБА_4 обставиною такої, як щире каяття суд не вбачає, оскільки щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні після зміни обвинувального акта обвинувачена ОСОБА_4 свою вину за ч. 1 ст.126 КК України визнала, надала показання, які в ході судового слідства підтвердилися, проте, вибачення у потерпілого не просила. Обвинувачена зазначила про те, що кається у вчиненому, проте з її поведінки в судовому засіданні не вбачається, що вона дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_4 є вчинення злочину щодо малолітньої дитини.

Так, суд бере до уваги, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Також, суд враховує, що обвинувачена раніше не судима, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, не одружена, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті є сприятливою та обвинувачена має належні соціальні зв`язки. Також, суд враховує спосіб життя обвинуваченої, те що вона позитивно характеризується за місцем проживання, постійного місця роботи не має, досудову доповідь органу пробації щодо ОСОБА_4 , згідно якого обвинувачена має середній рівень ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику для суспільства, в тому числі для окремих осіб, суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченої до вчиненого, думку потерпілого та законного представника потерпілого, та вважає, що для її виправлення і перевиховання можливо призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченій не обирався.

Цивільний позов не заявлений. Речові докази відсутні. Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Тож, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1