Дата документу 27.08.2019 Справа № 314/2974/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2974/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1464/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за поданням начальника державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)»,

ВСТАНОВИЛА:
прокурор Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року, якою подання начальника державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 задоволено.

Своє рішення суд мотивував тим, що подання в.о. начальника державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки згідно з поданими та перевіреними в судовому засіданні доказами, засуджений довів своє виправлення і заслуговує на звільнення від відбуття покарання на строк, який залишився, умовно - достроково.
В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання начальника державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що засуджений ОСОБА_6 з моменту прибуття до ДУ «Софіївська виправна колонія №55» майже не був працевлаштований, що вказує на відсутність обов`язкової ознаки для умовно-дострокового звільнення, як сумлінне ставлення до праці.

Також, засуджений взагалі не намагався погасити шкоду потерпілому, яка заподіяна злочином, що свідчить про невизнання вини засудженим та про те, що він не став на шлях виправлення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Згідно з ухвалою, до Вільнянського районного суду Запорізької області від в.о. начальника державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» надійшло подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .
В судовому засіданні представник адміністрації установи подання підтримав та зазначив, що адміністрація Софіївської СВК № 55 вважає, що засуджений довів своє виправлення та разом із спостережною комісією клопоче перед судом про його умовно-дострокове звільнення.
Засуджений підтримав подання.
Захисник засудженого у судовому засіданні подання підтримав, просив задовольнити його.
Прокурор заперечував проти задоволення подання, посилаючись на те, що засуджений отримував заохочення за сумлінну поведінку, в той час, як відповідно до довідки про виконання норми виробітку були відсутні виходи на роботу.
Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні подання; засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і вважали, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді подання начальника державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 даних вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України, не дотримався.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, раніше він неодноразово судимий та вже відбував покарання у виді позбавлення волі.

За час відбування покарання засуджений допустив 2 порушення режиму відбування покарання, за що до нього застосовувалися стягнення у виді ДІЗО. І хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого ОСОБА_6 за час відбування покарання.

Крім того, з наданих матеріалів встановлено, що засуджений ОСОБА_6 на виробництві установи працював, однак: з травня 2017 року по грудень 2017 року; у лютому, травні, серпні, листопаді 2018 року; у січні, квітні, травні 2019 року, хоча праця засудженого і сумлінне ставлення до неї, відповідно до ч.2 ст.81 КК України, є обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Крім того, згідно з довідкою начальника установи на начальника планово-економічного відділу установи, процент виконання засудженим ОСОБА_6 норм виробітки за період з травня по грудень 2017 року є невисокий і складає: 10,3%, 31,2 %,32,3%,37,3%,25,9%,25,4%,11,0%, 44,5% (по місяцях відповідно); у 2018 році засуджений працював лише у лютому, травні, вересні, листопаді і процент виконання норм виробітки складає 81,5%,54,5%, 100% (лише у серпні), 51,7%; і безпосередньо перед зверненням з поданням у квітні та травні 2019 року процент виконання норм виробітки складає 100%, 110% відповідно, в той час, коли на початку року - у січні 2019 року, цей процент складав 57%, а у лютому та березні виходи на роботу засудженого були відсутні.

Згідно з медичною довідкою, виданою в.о. начальника установи та заступника начальника лікарні установи, засуджений здоровий.

Той факт, що засуджений ОСОБА_6 періодично працював, починаючи з 2017 року та до часу, що безпосередньо передував зверненню з поданням, не мав стабільного високого проценту виконання норм виробітки, не може бути розцінено як сумлінне ставлення до праці.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що дані про поведінку засудженого ОСОБА_6 в цілому та його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не тільки за час, що безпосередньо передував розгляду клопотання, свідчать про те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 протягом строку відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_6 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а отже підстав для його умовно-дострокового звільненим від відбування подальшого покарання немає.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді клопотання не з`ясував належним чином всі обставини, що підлягають з`ясуванню, та не врахував положення закону, яким визначено підстави та порядок умовно-дострокового звільнення засуджених, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою та підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали - про відмову в задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 липня 2019 року, якою подання начальника державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 задоволено, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання начальника державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4