У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001546

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2019 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дюртюлі Башкирія, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні рази:

- 21.03.2016 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

- 29.04.2016 р. Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- 12.12.2017 р. Малиновським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

04.06.2018 р. Малиновським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 190 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 8 місяців;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2019 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 04 червня 2018 року, ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 10 місяців.

Визначено ОСОБА_5 строк відбування покарання обчислювати у відповідності до вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року з 04.12.2017 р.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІ від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 30 квітня до 18 червня 2016 року та з 11 вересня 2018 року до 12 березня 2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої злочином, - 19 215 грн.

Позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої злочином, в розмірі 9 602 грн та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн залишено без розгляду.
Вирішено питання про речові докази.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити, пом`якшити призначене покарання, обмежившись відбутим покаранням.

Зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04.12.2017 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_5 в обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що визнає свою провину, кається у вчиненому. На його утриманні є малолітня дитина та мати, він хворіє на гепатит «Ц», частково відшкодував потерпілому спричинену шкоду. Звертає увагу на відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

01 червня 2015 року близько 13 год 15 хв ОСОБА_5 перебував на літньому майданчику біля кафе «П?ятак», що розташоване по вул. Айвазовського 5-А в м. Миколаєві, де шляхом вільного доступу повторно таємно викрав із салону автомобіля майно ОСОБА_7 загальною вартістю 19 215 грн.

09 серпня 2015 року близько 12 год 02 хв ОСОБА_5 перебував на літньому майданчику кафе-бару «Пепероні», що розташований по вул. Океанівській (Артема) 32-А/1 в м. Миколаєві, де шляхом вільного доступу повторно таємно викрав належний ОСОБА_8 нетбук вартістю 1 000 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним таємному викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

ОСОБА_5 належним чином повідомлений про апеляційний розгляд, питання про розгляд апеляційної скарги в його присутності не порушував. Зазначене не перешкоджає апеляційному розгляду у відсутності ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65-67 КК України, та достатньо врахував ступінь тяжкості злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлені.

Судом першої інстанції правильно зазначено про відсутність щирого каяття у ОСОБА_5 . Оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Поряд з цим, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений відшкодував збитки потерпілому. Доводи апелянта про те, що він відшкодував спричинену злочином шкоду, є безпідставними, оскільки викрадене майно повернуто внаслідок розкриття злочину.

Перебування на утриманні в обвинуваченого малолітньої дитини та матері, а також що він має тяжке захворювання, не є безумовною підставою для пом`якшення призначеного покарання, яке призначено в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України та за розміром не є максимальним. Тому, з огляду на дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, відсутні підстави вважати, що призначене покарання є занадто суворим, про що зазначає апелянт.

На думку суду, призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Остаточне покарання правильно призначено згідно ч.4 ст. 70 КК України.

Тому, відсутні підстави вважати, що призначене покарання є занадто суворим, про що зазначає апелянт.

Як слідує з вироку, судом першої інстанції на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІ від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_5 зараховано в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі:
- весь період його перебування в установі попереднього ув?язнення для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження (тобто з 11 вересня 2018 року по день ухвалення вироку),
- а також період, коли обвинувачений утримувався в установі попереднього ув?язнення до його відправлення для відбування покарання за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 29 квітня 2016 року (тобто з 30 квітня по 18 червня 2016 року).

Таким чином, питання про зарахування ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання судом першої інстанції вже вирішено. Відсутні підстави вважати це рішення невірним (за відсутності апеляційної скарги прокурора).

Крім того, щодо мотивів зарахування строку попереднього ув`язнення саме з 04.12.2017 р., ОСОБА_5 в апеляційній скарзі їх не навів. В матеріалах кримінального провадження відсутні достатні дані для вирішення питання щодо застосування вимог ч.5 ст. 72 КК України, а апелянтом не надано доказів на підтвердження його доводів щодо зарахування строку попереднього ув`язнення саме з 04.12.2017 р. Це питання може бути вирішено в порядку ст. 539 КПК України під час виконання вироку шляхом звернення до суду за місцем відбування покарання. Також, суд враховує, що питання про зарахування вимог ст. 72 КК України вже вирішувалося за клопотанням ОСОБА_5 , про що свідчать матеріали кримінального провадження (а.п. 84, 92 ), але відповідне рішення до апеляційної скарги не додано і не було предметом дослідження судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 424,425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3