Провадження №11-кп/812/763/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 81 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 серпня 2019 року, якою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю c. Миколаївка Казанківського району Миколаївської області, громадянину України, маючого середню освіту, раніше не судимого, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги засудженого.

Просить ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 серпня 2019 року скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно нього положення статті 81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції. В задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку статті 81 КК України - відмовлено.
Узагальнені доводи апеляційної скарги засудженого. Вказує, що з 22 червня 2018 року відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська ВК №72».
Зазначає, що за період відбування покарання характеризується позитивно, має 3 (три) заохочення та 2 (два) стягнення, які є зняті та погашені.
Також вказує, що адміністрація установи надала свій позитивний висновок щодо його ставлення до праці та добру поведінку, а прокурор в судді першої інстанції висловив свою думку щодо задоволення його клопотання.
Стверджує, що у відношенні до адміністрації та її працівників ввічливий, коректний, з іншими засудженими підтримує доброзичливі стосунки, не конфліктний.
У скоєному злочині щиро та відверто розкаюється, усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку скоєного злочину.
Зазначає, що має двох неповнолітніх дітей.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення.
Початок строку 9 травня 2017 року, кінець строку 23 січня 2021 року.
Відмовляючи в задоволенні клопотання суд прийшов до висновку, що дані про особу засудженого ОСОБА_6 не доводять того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та копію матеріалів особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до осіб, що відбувають покарання, зокрема, і у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно до вимог статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі КВК України), виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі КВК України), але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.
Так, ОСОБА_6 засуджений вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року за частиною 2 статті 187, частиною 4 статті 70, статтею 69 КК України до 4 (чотирьох) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженому ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що засуджений ОСОБА_6 має позитивні зрушення про що свідчать наявність трьох заохочень у 2018-2019 роках, про те, період протягом якого відбулися ці зрушення є занадто не тривалим, а докази на їх підтвердження за своєю суттю суперечливими.
Окрім того, заохочення, саме по собі не доводить виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, та як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.
Як слідує з даних характеристики на засудженого ОСОБА_6 від 5 вересня 2018 року (а.о.с. 41), він працевлаштований в майстерні установи, у суспільно-корисному житті відділення та програмах деференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі участі не приймає.
Як вбачається з матеріалів особової справи 18 вересня 2018 року засуджений ОСОБА_6 розглядався на комісії відповідно до статті 82 КК України. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення. Після розгляду комісією у порядку статті 82 КК України засуджений мав 3 заохочення, до дисциплінарної відповідальності притягувався один раз.
Доводи апелянта, щодо наявності у нього 3-х (трьох) заохочень, не заслуговують на увагу, оскільки були враховані судом першої інстанції.
Посилання апелянта на позитивну характеристику, визнання своєї вини, щире розкаювання та наявність неповнолітніх дітей самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України.

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах особової справи засудженого, даних щодо його особи та поведінки під час відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, також рішення суду постановлене з урахуванням вимог кримінального матеріального та процесуального права, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для її скасування немає. Окрім того, апелянт не навів жодної достатньо переконливої підстави для скасування ухвали суду першої інстанції. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, оскільки дані про особу засудженого не доводять того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 серпня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: