Справа № 297/1840/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.10.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , заявника ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні провадження № 11сс/4806/485/19 за скаргою ОСОБА_5 , мешканця АДРЕСА_1 , на бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному провадженні № 0000473, в якому ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду від 06.09.2019.

ОСОБА_5 звернувся до Берегівського районного суду зі скаргою на бездіяльність слідчого і прокурора в кримінальному провадженні № 0000473, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 191 КК України, яка, на його думку, полягає в тому, що вони не забезпечили належного досудового розслідування кримінального правопорушення, з моменту реєстрації кримінального правопорушення не провели жодної слідчої дії задля встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, не допитали його, як потерпілого, не вжили заходів щодо пошуку та арешту майна, огляду та визнання предметів речовими доказами. У скарзі просив визнати їх бездіяльність неправомірною та зобов`язати їх встановити місцезнаходження ОСОБА_7 , допитати її та свідків, на яких вкаже потерпілий, накласти арешт на майно, вжити інші заходи забезпечення цивільного позову, вилучити і визнати речовими доказами гарантійний талон, чек до телевізора, а також телевізор і диск з записом розмови ОСОБА_8 з потерпілим, наданий потерпілим слідчому.

Ухвалою слідчого судді у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 відмовлено.

Слідчий суддя ухвалу вмотивував тим, що ОСОБА_5 оскаржив бездіяльність, яка не підлягає оскарженню під час досудового розслідування, оскільки конкретних строків для проведення слідчих та інших процесуальних дій, зазначених у скарзі, КПК України не передбачає, а пропозиції потерпілого щодо проведення тих або інших слідчих та інших процесуальних дій не є для слідчого обов`язковими для виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує, що ухвала слідчого судді постановлена всупереч приписам ст. 2, п.18 ч.1 ст. 3, ч.2 ст. 8, ч.5 ст. 9, ст.ст. 24, 28, 40, 91, 92, 93 КПК України, а тому є незаконною. Просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою його вимоги, вказані у скарзі, задовольнити.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст оскарженої ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення заявника на підтримання апеляційних вимог, заперечення проти них прокурора, перевірив матеріали провадження за скаргою, обговорив доводи апеляційної скарги і вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.18 ч.1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.1 частини 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Суб`єктом такого оскарження може бути, зокрема, заявник, потерпілий, його представник.

Згідно з приписом ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою, якщо вона подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

Статтею 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор розпочинають досудове розслідування негайно після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і невідкладно у письмовій формі повідомляють про початок досудового розслідування, його підставу та інші відомості, передбачені частиною п`ятою цієї статті керівника органу прокуратури.

Досудове розслідування визначається у п. 5 ч.1 ст. 3 КПК України, як стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Процесуальні строки, згідно зі ст.113 КПК України, - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без неправомірної затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк досудового розслідування, відповідно до ч.1 ст. 219 КПК України, обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня повідомлення особі про підозру становить у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості (ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 191 КК України) дванадцять місяців. Протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування, за загальним правилом, повинно бути закінчено.

Аналіз цих норм кримінального процесуального закону дозволяє дійти висновку, що протягом строку, визначеного у ст. 219 КПК України, слідчий і прокурор зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, всі належні докази, які мають скласти підставу для його закінчення однією з форм, передбачених у ст. 283 КПК України.

Отже, висновок слідчого судді про оскарження заявником бездіяльності слідчого, прокурора, яка не підлягає оскарженню під час досудового розслідування, і відмова на цій підставі у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 , є неправильними.

Відповідно до ч.1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень його глави 26.

В даному випадку слідчий суддя на порушення вказаних вимог закону відмовив у відкритті провадження за скаргою на бездіяльність слідчого, прокурора внаслідок чого вона залишилась нерозглянутою. Можливість розгляду апеляційним судом скарги на бездіяльність слідчого, прокурора з постановленням своєї ухвали за правилами ч.3 ст. 407 КПК України, замість розгляду її уповноваженим судом першої інстанції, законом не передбачена.

З цих підстав розглянути скаргу по суті, зокрема задовольнити її, зобов`язати слідчого провести певні, вказані в апеляційній скарзі, слідчі дії суд апеляційної інстанції не вправі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду від 06.09.2019, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого і прокурора у кримінальному провадженні № 0000473, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого і прокурора у кримінальному провадженні № 0000473, у Берегівському районному суді.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: