Провадження № 11-сс/4808/325/19
Категорія ст.201 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2019 року, якою в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовлено,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 вважає ухвалу слідчого судді від 15.11.2019 року незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що відмовляючи йому у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 , слідчий суддя належним чином не врахував те, що прокурор та слідчий не довели існування достатніх вагомих ризиків передбачених КПК України, наявність яких необхідна для обрання саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього вказує, що слідчий суддя не врахував, що підозрюваний ОСОБА_9 має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває малолітній син, намірів незаконно впливати на свідків, переховуватися від органів досудового розслідування та суду у нього немає, як і вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Просить ухвалу слідчого судді Івано Франківського міського суду від 15.11.2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, застосувавши до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Івано Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2019 року у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що обставини, на які посилається у клопотанні захисник, а саме наявність у ОСОБА_9 стійких соціальних зв`язків та позитивної характеристики, не спростовують існування підстав для тримання ОСОБА_9 під вартою, оскільки зазначені обставини були враховані слідчим суддею при застосуванні щодо підозрюваного запобіжного заходу. Крім цього, стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних даних, що на цей час обставини кримінального провадження змінилися таким чином, що підозра ОСОБА_9 не є обґрунтованою або ризики, передбачені статтею 177 КПК України, перестали існувати.

Перевіривши матеріали клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 та подану захисником ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що вказана ухвала слідчого судді оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 і 2 статті 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до вказаної вище статті, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про:

1) відмову у наданні дозволу на затримання (ст. 190 КПК);

2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні (ст. 183 КПК);

3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні (ст. 197 КПК);

4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні (ст. 181 КПК);

5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні (ст. 181 КПК);

6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні (ст. 499 КПК);

7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні (ст. 499 КПК);

8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні (ст. 509 КПК);

9) арешт майна або відмову у ньому (глава 17 КПК);

10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа-підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність (глава 15 КПК);

11) відсторонення від посади або відмову у ньому (глава 14 КПК);

12) відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження (ст. ст. 284, 303 КПК);

13) повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора (ст. 304 КПК);

14) відмову у відкритті провадження по скарзі на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора (ст. 304 КПК).

Зазначений перелік є вичерпний та розширеному тлумаченню не підлягає, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, заперечення проти інших ухвал слідчого судді можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Право на доступ до суду, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути реалізовано тільки у відповідності до вимог національного законодавства, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про право на оскарження рішень слідчих суддів, діє в межах тих повноважень, які встановлені діючим кримінальним процесуальним законом і не приймає до уваги доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки вони можуть бути перевірені судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно зазначеного переліку, немає ухвал слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.

Отже, змістом ст. 309 КПК України не передбачена можливість апеляційного оскарження ухвал слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що у спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Таке рішення не обмежує особі доступ до правосуддя та не позбавляє її права звернення до уповноваженого органу за захистом своїх прав, свобод та інтересів в межах та в порядку, визначених кримінальним процесуальним законом.

Керуючись ст.ст.376 , 201, 392,399, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4