Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України

30 травня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000127 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 10 червня 2017 року близько 02 год 05 хв, керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у темну пору доби автодорогою сполученням Київ-Ковель-Ягодин, зі сторони м. Ковель Волинської області у напрямку м. Сарни Рівненської області в межах Сарненського району, в порушення вимог п.п. б) п.2.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі - проявив неуважність до дорожньої обстановки, відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого з необережності допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі правого асфальтобетонного узбіччя, виїхавши на праве трав`яне узбіччя, де відбувся наїзд автомобіля на пішохода ОСОБА_8 , який перебував на вказаному узбіччі та не створював небезпеки чи перешкоди для руху водія автомобіля, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на потерпілого при збереженні прямолінійного руху.

В подальшому внаслідок наїзду керованого ОСОБА_6 автомобіля на ОСОБА_8 , останній опинився на проїзній частині, де в подальшому на останнього відбувся наїзд автомобіля марки «CHERI AMULET A15», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в попутньому напрямку позаду автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 з інтервалом у 10 хвилин і не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку із фактом настання смерті потерпілого.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто на підставі ст. 124 КПК України з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у сумі 20013 грн 94 коп.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, покликається на призначення обвинуваченому невідповідного ступеню тяжкості і особі обвинуваченого покарання, яке, на її думку, є надто м`яким. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд не надав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_6 після вчинення ДТП поїхав з місця події та не надав допомогу потерпілому. Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції не в повній мірі взято до уваги обтяжуючу обставину, як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 .

Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення основного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника - адвоката щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення встановлена сукупністю зібраних у справі доказів, яким дана повна та всебічна оцінка та не заперечується учасниками судового розгляду.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України є вірною.

Відповідно до абз.2 п. 9 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику визначення судами кримінального покарання» (із змінами) рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України, а щодо неповнолітньої особи ще й на статтю 104 КК України, як на підстави для прийняття такого рішення.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує те, що він вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів, а також враховує особу винного, який характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. До обставин, що пом`якшують покарання колегія суддів, відповідно до ст. 66 КК України, відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання на думку колегії суддів є вчинення обвинуваченим злочину перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. З врахуванням наведеного колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк передбачений у санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а також призначити додаткове покарання, передбачене санкцією вказаної статті позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого шляхом звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки він вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, після вчинення дорожньо транспортної пригоди поїхав з місця події та не надав допомогу потерпілому.

Наведені судом у вироку дані про щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину не є такими, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину і не впливають на пом`якшення покарання, оскільки обвинувачений визнав свою вину частково, однак, вона доведена сукупністю зібраних органом досудового розслідування доказів, які в подальшому дослідженні в суді першої інстанції.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням, відповідно до вимог ст. 75 КК України не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку апеляційним судом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Взяти ОСОБА_6 під варту із залу суду.

Строк покарання рахувати з 30 травня 2019 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя: _________________ ОСОБА_1

Судді:__________________С.В.Гладкий _________________М.Д.Шпинта