КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурорів ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
представників потерпілих ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
обвинуваченої ОСОБА_13 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_14 ,
представника
цивільного відповідача ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0001669 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_16 на вирок Дарницького районного суду м. Києва 26.12.2018 року, яким

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Житомира, українку, громадянку України, з вищою освітою, працюючу лікарем акушером-гінекологом Київської міської клінічної лікарні №1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму

визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення.

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно сформульованого в обвинувальному акті органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_13 обвинувачується у тому, що вона, працюючи на посаді лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Київської міської клінічної лікарні №1, що по вул. Харківське Шосе, 121 в м. Києві, згідно графіку чергувань, заступила 10.09.2010 року о 15:00 год. на чергування в якості лікаря акушера-гінеколога пологового відділення KMKЛ №1.
Так, 10.09.2010 року ОСОБА_13 , перебуваючи на чергуванні, реалізувавши, передбачене п.3.9 «Посадової інструкції лікаря акушера-гінеколога акушерського відділення Київського центру репродуктивного здоров`я KMKJI №1», яка затверджена 02.01.2008 року, право на отримання інформації, необхідної для виконання своїх посадових обов`язків та, відповідно до п.2.3 Методичних рекомендацій щодо організації надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги, затверджених Наказом МОЗ України №620 від 29.12.2003 року (зі змінами), провела загальний огляд вагітної ОСОБА_9 , яку було переведено із палати патології вагітності 2-го акушерського відділення КМКЛ №1 родильного залу 10.09.2010 року. Однак, в ході огляду ОСОБА_13 , всупереч вимогам п.2.3 Методичних рекомендацій щодо організації надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги, затверджених Наказом МОЗ України №620 від 29.12.2003 року (зі змінами), неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, не вжила заходів до передбаченого в наказах всебічного обстеження вагітної, а саме не провела обов`язковий замір розмірів тазу вагітної ОСОБА_9 , який згідно Наказу 582 від 15.12.2003 року (зі змінами) «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської гінекологічної допомоги» відноситься до косо-зміщеного, що наближується до лійкоподібного та є показанням до операції кесарева розтину з боку матері, діагностується шляхом зовнішніх вимірювань тазу із визначенням дійсних показників, а врахувала розміри тазу при прийнятті рішення щодо плану ведення пологів у ОСОБА_9 , які були вказані у обмінній карті останньої. Так, внаслідок неналежного виконання лікарем акушером-гінекологом ОСОБА_13 своїх професійних обов`язків, приймаючи до уваги лише розміри тазу ОСОБА_9 вказані у обмінній карті останньої, заходів, не дивлячись на наявну у неї можливість щодо зовнішніх вимірів тазу ОСОБА_9 із визначенням дійсних показників, не вжила та внаслідок цього прийняла не вірний план ведення пологів у ОСОБА_9 - через природні родові шляхи.
Далі ОСОБА_13 , несумлінно виконуючи свої професійні обов`язки, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23:20 год. прийняла у ОСОБА_9 пологи через природні родові шляхи та у останньої народився хлопчик ОСОБА_17 , який, внаслідок невірного ведення ОСОБА_13 пологів у потерпілої через природні родові шляхи, отримав пологову черепно-мозкову травму у вигляді двобічних кефалогематом тім`яних кісток з переломом правої, з крововиливом під оболонки та в речовину головного мозку, від якої ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер в лікарні «Охматдет». Так, отримані новонародженим ОСОБА_17 тілесні ушкодження, наслідком яких стала смерть останнього, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із не встановленням діагнозу вузького тазу ОСОБА_9 та прийняттям ОСОБА_13 невірного плану ведення пологів, через неналежне виконання ОСОБА_13 своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки.
Смерть дитини ОСОБА_9 настала від пологової черепно- мозкової травми у вигляді двобічних кефалогематом тім`яних кісток з переломом правої, з крововиливом під оболонки та в речовину головного мозку. В даному випадку, за умов з боку лікаря (лікарів): проведення необхідних зовнішніх вимірювань тазу з визначенням дійсних показників, дало б підстави для встановлення наявності вузького тазу (косо-зміщеного, що наближається до лійкоподібного) у ОСОБА_9 та «отримання» підозри на наявність диспропорції між розмірами тазу матері та голівкою плоду, яку в подальшому можливо було б об`єктивізувати шляхом магнітно-резонансної пельвиометрії, і «уникнути розвиток» клінічно вузького тазу в пологах. Приймаючи до уваги існуючу диспропорцію між мірами тазу матері та голівкою плоду, яка і стала причиною виникнення у дитини черепно-мозкової травми, можна стверджувати про те, що обраний лікарем (лікарями) план ведення пологів через природні шляхи був не правильним. В даному випадку, враховуючи отримані дані про розміри у ОСОБА_9 , можна говорити про наявність у неї форми вузького тазу, що рідко зустрічається: косо- зміщений, що наближається до лійкоподібного - показання до операції кесарева розтину з боку матері згідно - наказу МОЗ України №582 від 15.12.2003 року «Про затвердження клінічних протоколів за акушерської та гінекологічної допомоги». В даному випадку мова йде не про необхідність зміни «виду родорозрішення», а про правильний обраний план ведення пологів взагалі. Щодо можливості зміни плану ведення пологів - то існуючі записи в медичній документації, а саме: констатування з боку лікаря 3 ступеню конфігурації голівки при знаходженні голівки великим сегментом в площині входу до малого тазу, вже давали підстави для підозри на розвиток «клінічно вузького тазу», і, відповідно, на зміну плану ведення пологів - оперативне родорозрішення шляхом операції кесарева розтину. План ведення пологів визначається лікарем не на підставі наявної медичної документації вагітної/породіллі, а на підставі даних, які отримані лікарем після всебічного обстеження пацієнтки, в т.ч. і з рахуванням вивчення даних наявної медичної документації («Обмінна карта»). В даному випадку можливо було б уникнути отримання новонародженим пологової черепно-мозкової травми, лише у разі прийняття рішення лікарем (лікарями) плану ведення пологів не через природні шляхи - шляхом кесарева розтину. Між не встановленням лікарем (лікарями) ОСОБА_9 діагнозу вузького тазу (як анатомічного, так і клінічного) з прийняттям плану ведення пологів через природні шляхи, та між утворенням у новонародженого пологової черепно-мозкової травми, і, відповідно його смертю, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. В даному випадку, навіть проведення необхідних зовнішніх вимірювань тазу у ОСОБА_9 з визначенням дійсних показників, дало б підстави для встановлення у неї форми вузького тазу, що рідко зустрічається: косо-зміщений, що наближається до лійкоподібного - показання до операції кесарева розтину з боку матері згідно Наказу МОЗ України №582 від 15.12.2003 року (зі змінами) «Про затвердження клінічних протоколів за акушерської та гінекологічної допомоги».

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року ОСОБА_13 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України та виправдано, оскільки органом досудового розслідування та прокурором не доведено наявності в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення.

На вказаний вирок, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційну скаргу, в якій не погоджуються з вироком, вважають його незаконним через неповноту судового розгляду. Потерпілі стверджують, що ОСОБА_13 неналежно та несумлінно виконувала свої професійні обов`язки, що і призвело до неправильного ведення пологів та смерті новонародженої дитини. Однак, суд не дав належної оцінки правилам та нормам, які регламентують виконання ОСОБА_13 обов`язкових дій, які вона повинна була вчинити після поступлення в акушерський стаціонар потерпілої та в ході підготовки і під час прийняття у неї пологів, також не було встановлено причинного зв`язку між обраним планом ведення пологів, наданням медичної допомоги лікарем акушером-гінекологом потерпілій та настанням смерті її дитини. Не надано належної оцінки Акту комісійного судово-медичного дослідження №47/249 від 14.10.2011 року, який містить аналіз медичних документів, в яких міститься важлива інформація огляду, історії вагітності та ведення пологів потерпілої, тобто, всі дані встановлені у акті свідчать про наявність вузького тазу і причину виникнення пологової черепно-мозкової травми, а саме диспропорція розмірів голівки дитини та тазу матері. Обсяг обстеження потерпілої на госпітальному етапі та етапі родорозрішення проведено не в повному обсязі, лікаря ОСОБА_13 не насторожили результати такого обстеження та не було прийнято рішення про планову операцію кесаревого розтину або про зміну плану ведення пологів з природного родорозрішення, відповідно до акушерської ситуації, адже пологи проходили не нормально, довгий період часу, з тяжкими та затяжними потугами, що свідчило про неможливість потерпілою самостійно народити через явну диспропорцію голівки дитини та тазу матері, а тому між невстановленим ОСОБА_13 діагнозу вузького тазу та між утворенням пологової черепно-мозкової травми є прямий причинний зв`язок. Також, судом не надано належної оцінки протоколу засідання клініко-експертної комісії від 20.10.2010 року, відповідно до якого лікар ОСОБА_13 мала провести контрольне УЗД для визначення наявності чи відсутності обвиття пуповини навколо шиї дитини, діагностувати неправильне вставлення голівки плоду у вигляді заднього асинклітизму та визначити передбачувану вагу дитини для вжиття всіх заходів, які мали значення для правильного вирішення плану пологів або своєчасного поставлення питання щодо проведення кесаревого розтину. Натомість, висновки повторної комісійної судово-медичної експертизи №17/18/18 від 08.06.2018 року щодо зниження адаптивних можливостей плоду, обумовлених внутрішньоутробним його інфікуванням, не базуються на жодному доказі, оскільки будь-яких прямих доказі, що інфікування плоду у справі не має, у протоколі патологоанатомічного дослідження №321 та акті судово-медичного дослідження №18-К від 04.02.2011 року відсутні будь-які об`єктивні дані про внутрішньоутробне інфікування плоду, або його нездоровий стан, як і вся медична документація не має будь-яких даних про те, що плід не правильно розвивається чи його захворювання пов`язані з внутрішньоутробним інфікуванням. Окрім цього, апелянти вважають, що висновок спеціаліста №285/13 від 15.08.2013 року та висновок спеціаліста в галузі охорони здоров`я від 14.08.213 року ОСОБА_18 є недопустимими доказами і не можуть прийматися судом при ухваленні рішення, оскільки отримані з порушення прав і свобод людини, без отримання згоди потерпілої на розкриття цими спеціалістами документів, які містять охоронювану законом таємницю, відомості лікарської таємниці, при цьому вказані висновки були складені в час коли справа вже перебувала в провадженні Дарницького районного суду м. Києва. Тому просять вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_13 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України та призначити їй покарання в межах санкції цієї статті.

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_16 вважає вирок суду незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та порушенням вимог кримінального процесуального закону. В мотивувальній частині вироку, суд вдався до фактичного переліку частини доказів, що були досліджені в ході судового розгляду без їх системного аналізу, при оцінці дій ОСОБА_13 та наявних доказів суд надав перевагу та поклав в основу вироку висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи, які проведені без повного дослідження, без висвітлення та дослідження окремих питань поставлених перед експертами, натомість висновок судово-медичної експертизи №137 від 09.04.2013 року є більш повним та категоричним, однак судом це не враховано та залишено поза увагою, а також те, що висновки експертиз мають протиріччя, які на думку прокурора, не в повній мірі досліджені, а також судом не вжито заходів щодо їх усунення. Окрім цього, прокурор зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутній технічний запис судового засідання від 26.12.2018 року на якому мало відбутися проголошення вироку суду, що в свою чергу є порушенням вимог ст.412 КПК України. Тому просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 визнати винною за ч.2 ст.140, ст.75 КК України та призначити їй покарання у виді 2-х років позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку 2 роки та з позбавлення права обіймати посади лікаря акушера-гінеколога строком на 2 роки.

На апеляційну скаргу потерпілих та прокурора надійшло заперечення від обвинуваченої ОСОБА_13 в якому вона стверджує, що вирок суду першої інстанції є законним та достатнього обґрунтованим, у зв`язку з чим, просить залишити його без змін, а подані апеляційні скарги без задоволення.

Також, на апеляційні скарги потерпілих та прокурора надійшло заперечення від цивільного відповідача, тобто Київської міської клінічної лікарні №1, в якому вказується на законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2018 року та міститься прохання залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши:
доповідь судді апеляційного суду;
думку прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу подану прокурором ОСОБА_16 , просили її задовольнити, також не заперечували проти апеляційних скарг потерпілих;
потерпілих та їх представника, які просили задовольнити апеляційні скарги потерпілих у повному обсязі, апеляційну скаргу прокурора також підтримали та не заперечували проти її задоволення;
обвинувачену та її захисника, які заперечували проти апеляційних скарг прокурора та потерпілих, просили залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції просили залишити без змін, як законний та обґрунтований;
передопитавши свідків, експертів, а також прокурора ОСОБА_16 , перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченій, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За встановлених фактичних обставин справи, виходячи із закріпленого в ст.63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст.ст.370, 373 КПК України про те, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведеності у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про невинуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, яке їй інкриміноване.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що висновки суду про невинуватість ОСОБА_13 не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та судом у вироку не наведено підстав для її виправдання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд відповідно до вимог кримінального процесуального закону, у судовому засіданні перевірив усі надані стороною обвинувачення докази, на підставі яких ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України та, давши їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність того, що вказане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою ОСОБА_13 .

При цьому, спростовуючи пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення, суд першої інстанції навів мотиви за яких взято до уваги одні докази та відкинуто інші і обґрунтовано дійшов висновку про його виправдання.

Визнаючи ОСОБА_13 невинуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, суд першої інстанції обґрунтовано надав перевагу висновку саме повторної комісійної судово-медичної експертизи № 17,18/18 від 08.06.2018 року, оскільки вказана експертиза проведена комісією лікарів із залученням спеціалістів в галузі акушерства, гінекології та променевої діагностики, судово-медичної гістології, неонатології та висновки цієї експертизи цілком узгоджуються із сукупністю встановлених та досліджених в судовому засіданні доказів, та підтверджені об`єктивними медичними даними.

Висновком експертизи № 17,18/18 від 08.06.2018 року не встановлено причинного зв`язку між обраним планом ведення пологів, наданням лікарем-акушером-гінекологом ОСОБА_13 медичної допомоги ОСОБА_9 та настанням смерті її новонародженої дитини, з урахуванням результатів патогістологічного дослідження №20761-68 від 10.09.2010 р.-21.09.2010 р., згідно якого у ОСОБА_9 виявлені ознаки запального процесу. Крім цього, відповідно до протоколу патологоанатомічного дослідження №321 від 25.09.2010 року у новонародженої дитини ОСОБА_9 виявлено: кефалогематома тім`яної ділянки, радіальна лінійна тріщина правої тім`яної кістки, вогнищеві субарахноїдальні крововиливи, вогнища розм`якшення речовини головного мозку, розширення шлуночків, кистоподібні утворення в субепендімальній зоні, розплавлення таламусів, збільшення розмірів печінки і селезінки акцидентальна інволюція вилочкової залози ІІ-ІІІ ступеня. За результатами судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів новонародженої дитини ОСОБА_9 («Акт судово-медичного дослідження» №18-к від 06.12.2010 р.-04.02.2011 р.) виявлено: некроз речовини головного мозку, виражена гліо-мезенхімальна та лімфо-макрофагальна інфільтрація речовин та м`яких мозкових оболонок головного мозку; в легенях макрофаги з домішкою лейкоцитів у просвітах альвеол та лімфоцитарно-лейкоцитарна інфільтрація в просвітах бронхіол; еритростаз та сладжування еритроцитів судинах головного мозку, легень та нирок; недокрів`я капілярів клубочків, різке повнокров`я інтермедіарної зони та некробіоз епітелію звитих канальців нирок, розрідження та стоншення коркової речовини вилочкової залози.
Таким чином, взявши до уваги анамнестичні дані про несприятливий фон матері; запальні зміни в плаценті, виявлені при її патоморфологічному дослідженні; клініко-лабораторні показники стану дитини після народження; виявлені зміни при розтині трупа новонародженої дитини; результати судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів новонародженої дитини, ознаки шокової реакції в легенях та нирках, судово-медична експертна комісія дишла висновку, що причиною смерті новонародженої дитини ОСОБА_9 стало гостре порушення гемодінаміки у життєво-важливих органах, обумовлене генералізацією внутрішньоутробної інфекції з розвитком інфекційно-токсичного шоку. В експертизі також вказано, що пологова травма у дитини сталася внаслідок поєднання двох несприятливих факторів індивідуальних особливостей тазу матері, які не могли бути розпізнані в допологовий період та зниження адаптивних можливостей плода, обумовлених внутрішньоутробним інфікуванням. При цьому, пологову травму у новонародженої дитини, враховуючи її характер та обсяг, слід розцінити лише як супутній фактор, що міг сприяти погіршенню стану дитини після її народження, проте не був ведучим чинником у настанні смерті. Окрім цього, висновком судово-медичної експертної комісії встановлено, що однією з умов для виконання операції кесарський розтин є відсутність інфекційного процесу. Ретроспективно аналізуючи медичну документацію, враховуючи наявність внутрішньоутробної інфекції плоду, яка клінічно проявилася тільки після пологів, родорозрішення ОСОБА_9 шляхом кесарева розтину було б небезпечно не лише для життя дитини, а і для матері через можливість генералізації інфекційного процесу.

Вказаний висновок експертизи № 17,18/18 від 08.06.2018 року в частині відсутності у ОСОБА_9 ознак анатомічного та клінічного вузького тазу узгоджується із показаннями обвинуваченої ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні стверджувала, що встановлені нею під час обміру розміри тазу ОСОБА_9 були в межах нормальних значень, потреби в додаткових вимірюваннях тазу не було. Жінку оглянуто та проведено зовнішні вимірювання тазу лікарем жіночої консультації ОСОБА_19 , лікарем приймального відділення при госпіталізації ОСОБА_9 у палату патології вагітності 2-го акушерського відділення ОСОБА_20 . У подальшому ОСОБА_9 , впродовж дев`яти днів її перебування у відділенні, щоденно оглядав колектив лікарів пологового відділення та особисто ОСОБА_13 у перший період пологів, а також лікарем ОСОБА_18 , якого запрошено для огляду жінки Київським Бюро судово-медичної експертизи. Проведені огляді визначили таз жінки як нормальний, анатомічно вузького тазу ніхто з лікарів не діагностував. Також ОСОБА_13 наголосила, що променева діагностика в даному випадку не могла бути застосована, оскільки несла загрозу під час перебігу вагітності. Крім того, ОСОБА_13 зазначила, що дитина з`явилась природнім шляхом без сторонньої допомоги, що було б неможливим при наявності у породіллі клінічно вузького тазу. Прохання ОСОБА_9 зробити кесарів розтин не є медичним показником для його проведення.

Дані обставини об`єктивно підтверджені як медичною документацією, так і показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, про те, що у потерпілої ОСОБА_9 відсутні ознаки анатомічно і клінічно вузького тазу.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що з боку ОСОБА_13 під час родів не вчинялися і дії по насильному виходу дитини, зокрема, з використанням вакууму, щипців, а свідок ОСОБА_22 , яка працювала акушеркою при прийомі пологів, зазначила, про те, що в цілому пологи були природні та нетривалі, лікар ОСОБА_13 проводила виміри тазу потерпілої, перебіг родової діяльності у ОСОБА_9 проходив нормально та підстав для кесарева розтину не було.

Свідок ОСОБА_23 , працююча акушеркою приймального відділення, показала, що ОСОБА_13 проводила огляд породіллі ОСОБА_9 та робила заміри живота і тазу останньої спеціальним приладом газомір. Показники отримані внаслідок виміру тазу ОСОБА_9 свідок ОСОБА_23 записувала в медичну картку. Крім того, виміри тазу ОСОБА_9 проводила лікар ОСОБА_24 , яка також записувала показники в медичну картку.

Свідок ОСОБА_25 , яка працює лікарем-патологоанатомом в лікарні «Охмадтит», в судовому засіданні надала показання, що провівши патогістологічне дослідження плаценти ОСОБА_9 вона виявила внутрішньоутробне інфікування плоду, яке в подальшому могло привести до смерті новонародженої дитини. Також свідок зазначила, що у разі відсутності ускладнень, пов`язаних із епідуральною кровотечею та інфікуванням, сама по собі пологова травма у виді тріщини черепа зазвичай не несе загрозу життю новонародженої дитини.

Свідок ОСОБА_26 зазначила, що сама по собі родова травма дитини не була причиною смерті дитини, як і кефалогематома. На її думку, смерть новонародженої дитини настала внаслідок сукупності патологій у виді гіпоксичного та травматичного ушкодження мозку.

Свідок ОСОБА_27 , яка працює лікарем-гінекологом, пояснила, що не помітила у ОСОБА_9 ознак анатомічно вузького тазу. При цьому, ознаки косозміщеного тазу помітні одразу внаслідок диспропорції при ходьбі. Виявити ознаки клінічно-вузького тазу можливо лише в кінці першого або на початку потужного періоду.

Свідок ОСОБА_19 , працююча лікарем акушером-гінекологом в Консультативно-діагностичному центрі № 2 Дарницького району м. Києва, показала, що за період перебування на її обліку потерпілої ОСОБА_9 з останньою проводились усі необхідні обстеження, призначались аналізи. Ознак анатомічно вузького тазу у ОСОБА_9 не виявлено, відомості про наявність захворювань або інфекцій у останньої вказувалися в медичній картці вагітної.

Такі показання свідків узгоджуються з висновком повторної експертизи № 17,18/18 від 08.06.2018 року, в якому зазначено, що причиною смерті новонародженої дитини стало гостре порушення гемодинаміки у життєво важливих органах, обумовлене генералізацією внутрішньоутробної інфекції з розвитком інфекційно-токсичного шоку.

Судово-медичний експерт ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи» МОЗ України ОСОБА_28 підтримала висновок судово-медичної експертної комісії№ 17,18/18 від 08.06.2018 року, та пояснила, що висновок судово-медичної експертизи №137 від 09.04.2013 року є необгрутованим, оскільки при проведенні цієї експертизи не приймали участь вузькопрофільні спеціалісти з променевої діагностики, неаонатології, гістології, не проведено аналіз судово-гістологічного дослідження. При цьому, ОСОБА_28 роз`яснила, що причиною смерті дитини стало поєднання несприятливих факторів, таких як рідка форма диспропорції, а також внутрішньоутробне інфікування, що знизило адаптивні функції плода, а також появу асфіксії у дитини, що також вплинуло на виникнення родової травми. Також зазначила, що внутрішньоутробну інфекцію неможливо виявити безпосередньо перед початком пологів.

Таким чином, суд вірно обґрунтовано прийшов до висновку, що наданий стороною обвинувачення висновок судово-медичної експертизи №137 від 09.04.2013 року не підтверджує винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, оскільки експерт ОСОБА_29 , який складав вказаний висновок, не є спеціалістом в галузі акушерства та гінекології, проте саме експерт ОСОБА_29 здійснював обстеження потерпілої та робив виміри тазу, та в основу висновків експертизи покладені саме відомості щодо невідповідності розмірів тазу та плода.

Обґрунтованими є й висновки суду першої інстанції про те, що висновок судово-медичної експертизи № 17,18/18 від 08.06.2018 року узгоджується із висновками спеціалістів № 285/13 від 15.08.2013 року та від 13.08.2013 року.

Так, у висновку спеціаліста № 285/13 від 15.08.2013 зазначено, що акт 47/249 від 14.10.2011 року (який використаний при проведення первинної судово-медичної експертизи) був складений тільки фахівцями в галузі судово-медичної експертизи, тобто на запитання, які знаходились в компетенції лікарів акушер-гінекологів, надавалась відповідь судово-медичними експертами, які не мають спеціалізації з акушерства та гінекології, кт-знімки також вивчались без залучення спеціаліста в галузі променевої діагностики, що є неприпустимим. Висновок експерта № 137 від 09.04.2013 року не відповідає вимогам п.3.3 «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи», яка затверджена МОЗ України наказ № 6 від 17.01.1995., так як в ній містяться посилання на медичні документи без детального викладення їх змісту, та є необґрунтованим.

З п. 8 висновку спеціаліста в галузі охорони здоров`я ОСОБА_18 від 14.08.2013 року вбачається, що у випадку пологів ОСОБА_9 була спонтанна родова травма плоду, зумовлена внутрішньоутробним інфікуванням у поєднанні з дистресом плоду, сприяли патологічному стану плоду, гіпоксично- травматичному ураженню мозку плоду та реалізації поліорганної недостатності в неонатальному періоді, що призвело до загибелі дитини. Тактика лікаря ведення пологів природнім шляхом обрана вірно, у зв`язку з відсутністю показань до проведення кесарева розтину. Таким чином, дії лікаря ОСОБА_13 в даних пологах відповідали наказам МОЗ України.

Вищезазначені висновки складені спеціалістами в галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_30 та в галузі охорони здоров`я ОСОБА_18 , які в судовому засіданні в повному обсязі підтримали складені ними висновки.

Крім того, потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що протягом вагітності дільничний лікар робив заміри тазу, проте не встановив якого-небудь діагнозу. Після того, як вона поступила до лікарні КМКЛ № 1 їй також робили заміри тазу, завідуючий лікар також не вказував на наявність у неї вузького тазу, що об`єктивно підтверджує висновки повторної експертизи № 17,18/18 від 08.06.2018 року про те, що у ОСОБА_9 не було ознак анатомічно вузького тазу, а мала місце прихована, що рідко зустрічається анатомічна диспропорція кісток, яку, враховуючи її незначний ступінь, не було можливим виявити під час здійснення обмірів тазу при зовнішньому дослідженні тазоміром, що є достатнім у разі нормальних значень показників зовнішнього вимірювання, що мало місце у ОСОБА_9 .

Посилання апеляційної скарги прокурора на відсутність технічного запису судового засідання від 26.12.2018 року не можуть вважатись порушенням вимог ст. 412 КПК України, яке допущене судом першої інстанції, оскілки з журналу судового засідання вбачається, що фіксування за допомогою технічного засобу не здійснювалося на підставі положень ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку з відсутністю учасників судового провадження.

Не знайшли свого підтвердження й доводи прокурора про те, що судом першої інстанції допущено порушення вимог ст. 341 КПК України, оскільки в ході розгляду даного провадження прокурор дійшов переконання про необхідність відмовитися від підтримання державного обвинувачення, у зв`язку з чим просив перерву. Однак у подальшому продовжив приймати участь у розгляді цього провадження.
Так, з метою перевірки вказаних тверджень, під час апеляційного розгляду даного провадження був викликаний прокурор ОСОБА_16 , який повідомив, що в ході розгляду даного провадження в суді першої інстанції він, як прокурор, не приходив до переконання про необхідність відмовитись від підтримання державного обвинувачення, а клопотання про оголошення перерви заявляв з іншою метою.

Таким чином, як убачається з матеріалів справи, суд відповідно до вимог кримінального процесуального закону в судовому засіданні перевірив усі надані докази, і, давши їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність вчинення обвинуваченою ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про невиконання судом цих вимог, є необґрунтованими.

Підстав вважати, що суд першої інстанції допустив упередженість чи необ`єктивність при розгляді справи, немає. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування судового рішення, не виявлено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний вирок відповідає вимогам закону, подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_31 та потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року щодо ОСОБА_13 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.
СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3