Справа № 707/537/18
Провадження № 1-кп/711/85/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участі прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_12 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси судовий розгляд кримінального провадження № 0001336 за звинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, судимого вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 09.07.2018 року за ст.ст. 125 ч.1, 342 ч.2, 345 ч.2 КК України до позбавлення волі строком 2 роки, мешканця АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого слюсарем ПАТ «Азот», не судимого, мешканця АДРЕСА_2 ,

в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачена п.12 ч.2 ст. 115 КК України, суд
в с т а н о в и в:
Підсудний (обвинувачений) ОСОБА_10 вчинив умисне кримінальне правопорушення (злочин) за наступних обставин.
Біля 12 години 02 грудня 2017 року неповнолітній ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні сторожки, що розташована поряд з недобудованою церквою навпроти будинку АДРЕСА_3 , в якій тимчасово проживав ОСОБА_13 , 1948 року народження, під час розпивання з останнім спиртних напоїв, у ході конфлікту на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, з метою умисного заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень умисно наніс йому множинну кількість ударів ногами і руками в область голови, грудної клітини, верхніх і нижніх кінцівок, заподіявши ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя - черепно-мозкову травму у виді крововиливів в м`які мозкові оболонки півкуль головного мозку та мозочка, крововиливів у правий скроневий м`яз та лобну ділянку, синця та ран в лобній ділянці, подряпин в правій лобній області, синців на повіках обох очей, синця та саден на спинці носа, садна в правій привушній ділянці, від яких настала смерть ОСОБА_13 , а також середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини у вигляді згинального перелому 2,3 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, та легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на тильній поверхні обох кистей, подряпин на тильній поверхні правої кисті, садна на тильній поверхні середньої третини правого передпліччя, садна та синця на зовнішній поверхні правого колінного суглоба, садна на передній поверхні середньої третини правої гомілки, синців на передній поверхні обох колінних суглобів, саден на зовнішній поверхні лівого колінного суглоба з переходом на зовнішню поверхню лівої гомілки та тильну поверхню лівої стопи.
Цими умисними діями обвинувачений ОСОБА_10 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 121 КК України.
У кримінальному провадженні ОСОБА_11 висунуто обвинувачення у вчиненні умисного злочину за наступних обставин.
Біля 12 години 02 грудня 2017 року ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні сторожки, що розташована поряд з недобудованою церквою навпроти будинку АДРЕСА_3 , в якій тимчасово проживав ОСОБА_13 , 1948 року народження, під час розпивання з останнім спиртних напоїв, у ході конфлікту на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, з метою умисного вбивства ОСОБА_13 за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_10 , реалізуючи свій єдиний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті (вбивство) ОСОБА_13 , умисно наніс йому множинну кількість ударів ногами і руками в область голови, грудної клітини, верхніх і нижніх кінцівок, заподіявши ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя - черепно-мозкову травму у виді крововиливів в м`які мозкові оболонки півкуль головного мозку та мозочка, крововиливів у правий скроневий м`яз та лобну ділянку, синця та ран в лобній ділянці, подряпин в правій лобній області, синців на повіках обох очей, синця та саден на спинці носа, садна в правій привушній ділянці, від яких настала смерть ОСОБА_13 , а також середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини у вигляді згинального перелому 2,3 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, та легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на тильній поверхні обох кистей, подряпин на тильній поверхні правої кисті, садна на тильній поверхні середньої третини правого передпліччя, садна та синця на зовнішній поверхні правого колінного суглоба, садна на передній поверхні середньої третини правої гомілки, синців на передній поверхні обох колінних суглобів, саден на зовнішній поверхні лівого колінного суглоба з переходом на зовнішню поверхню лівої гомілки та тильну поверхню лівої стопи.
Ці дії ОСОБА_11 стороною обвинувачення кваліфіковані як злочин, передбачений п.12 ч.2 ст. 115 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_10 винним себе не визнав і пояснив, що приблизно о 12 год. 02.12.2017 р. він у стані алкогольного сп`яніння за ініціативою ОСОБА_11 , який хотів дізнатись про особи будівельників, які влітку 2017 року побили його, разом із ОСОБА_14 зайшов до сторожки біля недобудованої церкви в с. Вергуни, де перебував раніше йому невідомий ОСОБА_13 , і вони утрьох вживали пиво. Між ОСОБА_14 і ОСОБА_15 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_15 взяв до руки ніж, але ОСОБА_14 наніс ОСОБА_15 удар рукою в обличчя і той упав і випустив ніж, а потім ногами наніс 3-4 удари ОСОБА_15 в голову. Він ( ОСОБА_16 ) вийшов із сторожки, звідки невдовзі вийшов і ОСОБА_14 , а потім ОСОБА_16 повернувся щоб забрати недопите пиво і побачив закривавленого ОСОБА_15 , на його прохання дав напитися.
Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні вказаного у вироку злочину доведена наступними доказами.
Потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що зі своїм братом-близнюком ОСОБА_13 тривалий час не підтримував жодних зв`язків і не знав, де той перебував. Про смерть брата дізнався від працівників правоохоронних органів.
Свідок ОСОБА_17 пояснив, що біля 17 години 03.12.2017 р. виявив тіло ОСОБА_13 без ознак життя біля будівельного вагончика (сторожки), а в самій сторожці - сліди крові, про що повідомив у поліцію.
Під час огляду місця події увечері 03.12.2017 р. в парку с. Вергуни Черкаського району Черкаської області недалеко від недобудованої церкви поруч із вагончиком виявлено труп ОСОБА_13 з ознаками насильницької смерті, а у вагончику сліди речовини, схожої на кров (т.2 а.с.10-22).
Свідок ОСОБА_18 пояснила, що біля 11 години 02.12.2017 р. підсудні ОСОБА_16 і ОСОБА_14 разом зі свідком ОСОБА_19 намагались зайти до школи, де проходили змагання, але їх не пустили, тому що вони перебували у стані алкогольного сп`яніння.
Аналогічні показання дали свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 і ОСОБА_22 . Останній доповнив, що увечері цього ж дня мати обвинуваченого ОСОБА_14 свідок ОСОБА_23 по телефону цікавилась про якусь бійку в селі, про що свідку не було відомо.
Свідок ОСОБА_24 показав, що вчителі із школи с. Вергуни по телефону розповіли про те, що обвинувачені намагаються зайти до школи у стані сп`яніння. Свідок перебував у іншому місці, тому по телефону попросив ОСОБА_22 навести порядок і той повідомив, що обвинувачені вже пішли зі школи в напрямку магазину. Ввечері того ж дня свідок ОСОБА_25 по телефону розповіла йому, що обвинувачений ОСОБА_16 нібито когось побив і його розшукує міліція, але про такий випадок йому не було відомо.
Свідок ОСОБА_26 повідомив, що 02.12.2017 р. дізнався від ОСОБА_22 про те, що обвинувачені ОСОБА_14 і ОСОБА_16 з іншими особами у стані алкогольного сп`яніння біля 11 години цього дня намагались зайти до школи і їх туди не пустили. Приблизно о 13 годині свідок як дільничний інспектор міліції заїхав додому до матері ОСОБА_14 , куди невдовзі прийшов у стані алкогольного сп`яніння обвинувачений ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_27 показав, що тривалий час вживав спиртні напої разом з обвинуваченими, а біля 11 години 02.12.2017 р. разом із ними хотів зайти до школи, але їх не пустили, тоді ОСОБА_16 запропонував зайти в будівельний вагончик і вжити там пиво, але він відмовився і біля 11 год. 40 хв. ОСОБА_16 із ОСОБА_14 направились удвох до цього вагончика, розташованого біля недобудованої церкви. Через деякий час він побачив, що ОСОБА_14 стоїть неподалік вагончика сам, а невдовзі до нього підійшов ОСОБА_16 і вони удвох підійшли до магазину, де перебував свідок, а також свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_29 і батько ОСОБА_16 . При цьому обвинувачений ОСОБА_16 повідомив свідку, що «побив діда», не розповідаючи подробиць, і свідок помітив на лівій руці ОСОБА_16 свіжу подряпину, а на його куртці плями червоного кольору. ОСОБА_14 показав йому ножа, пояснивши, що ОСОБА_16 наказав його забрати. Про цей випадок свідок розповів ОСОБА_30 і ОСОБА_31 .
Свідок ОСОБА_29 підтвердив, що біля 12 год. 02.12.2017 р. перебував поблизу магазину в с. Вергуни, бачив свідків ОСОБА_32 і ОСОБА_19 . Останній повідомив батькові обвинуваченого ОСОБА_16 , що його син разом із ОСОБА_14 залишились біля школи.
Свідок ОСОБА_28 пояснила, що в указаний час вона вийшла з автобуса біля магазину, де перебували свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_33 і батько ОСОБА_16 , після чого направилась додому, але бачила, що в напрямку магазину йшли підсудні ОСОБА_16 і ОСОБА_14 зі сторони парку, в якому розташована недобудована церква.
Свідок ОСОБА_34 показала, що 02.12.2017 р. свідок ОСОБА_35 повідомив їй по телефону, що ОСОБА_16 і ОСОБА_14 убили людину і вона намагалась вияснити подробиці у матері ОСОБА_14 , але та по телефону повідомила, що у них все в порядку. Свідок ОСОБА_25 також у телефонній розмові повідомила ОСОБА_36 , що ОСОБА_16 розшукує міліція.
Свідок ОСОБА_37 показав, що 01 і 02.12.2017 р. обвинувачені перебували у нього вдома і вживали спиртні напої, а вдень він разом із ними та свідком ОСОБА_19 зайшли до магазину, де вжили пиво, після чого свідок пішов додому, а ОСОБА_16 , ОСОБА_14 і ОСОБА_19 пішли до школи. Увечері обвинувачений ОСОБА_16 прийшов до нього і сказав, що він, напевно, біля церкви убив людину.
Свідок ОСОБА_38 дала показання, що біля 11 год. 02.12.2017 р. вона була дома разом із своїм братом ОСОБА_39 , куди невдовзі прибув ОСОБА_19 і повідомив, що його разом із ОСОБА_16 і ОСОБА_14 не пустили до школи, тому обвинувачені направились у парк. Приблизно о 17 годині до них додому прийшов ОСОБА_16 , який був схвильований і розповів, що напевно когось вбив. Свідок по телефону поцікавилась про цю подію у дільничного інспектора поліції ОСОБА_40 , але той повідомив, що ніякого вбивства не відбулось, тому свідок вирішила, що ОСОБА_16 видумав історію, про яку розповів. Не звернула увагу на те, чи були на видимих ділянках його тіла якісь тілесні ушкодження.
Свідок ОСОБА_23 пояснила, що її син обвинувачений ОСОБА_14 в ніч з 01 на 02.12.2017 р. не ночував удома, а вдень до них заїжджав дільничний інспектор ОСОБА_41 і зразу ж після цього приблизно о 12 год. 30 хв. додому прийшов у стані алкогольного сп`яніння син і ліг спати. Увечері вона перебувала в гостях у ОСОБА_42 , куди біля 16-17 год. прийшов у стані алкогольного сп`яніння обвинувачений ОСОБА_16 , який переживав, що когось убив, на руках у нього були свіжі подряпини і кров.
Свідок ОСОБА_43 показав, що в ніч на 02.12.2017 р. разом із обвинуваченим ОСОБА_14 ночував у ОСОБА_42 , після 10 години він разом з підсудними, ОСОБА_39 і ОСОБА_19 пішли до магазину, де ОСОБА_16 купив пиво і разом із ОСОБА_14 та ОСОБА_19 пішли до школи, а свідок разом з ОСОБА_39 повернулись додому до останнього. Увечері того ж дня туди прийшов ОСОБА_16 , на його руках були подряпини і він був шокований тим, що убив людину.
Свідок ОСОБА_44 пояснила, що її син обвинувачений ОСОБА_16 в ніч з 01 на 02.12.2017 р. не ночував удома, а прийшов додому біля 14 години і був одягнутий в чорну куртку, яку потім вилучили під час обшуку.
Батько обвинуваченого ОСОБА_16 свідок ОСОБА_10 дав такі ж показання і доповнив, що в день події біля магазину зустрів ОСОБА_19 , а невдовзі зі сторони церкви підійшли обвинувачені.
Проаналізувавши зазначені докази, суд встановив наступні обставини: протягом 01 грудня 2017 року обвинувачені разом з іншими особами вживали спиртні напої і ночували у ОСОБА_42 . Вранці 02.12.2017 р. вони знову вживали спиртне і після 11 години намагались потрапити до школи, куди їх не пустили, тому вони біля 12 години направились до будівельного вагончика (сторожки), в якому тимчасово проживав ОСОБА_13 . Через деякий час обвинувачені повернулись до магазину, при чому на руці ОСОБА_16 була свіжа подряпина, на куртці плями червоного кольору, і обвинувачений ОСОБА_16 повідомив ОСОБА_19 , що побив ОСОБА_15 . У обвинуваченого ОСОБА_14 при собі був ніж, який, згідно з його повідомленням свідку, він забрав за вказівкою ОСОБА_16 . Увечері цього ж дня ОСОБА_16 повідомив у присутності ОСОБА_42 , ОСОБА_23 , ОСОБА_43 і ОСОБА_45 про те, що він убив людину біля церкви. Наступного дня біля будівельного вагончика поблизу недобудованої церкви в с. Вергуни знайдено труп ОСОБА_13 з ознаками насильницької смерті.
Труп ОСОБА_13 оглянуто 04.12.2017 р. (т.2 а.с.25) і при цьому виявлено зовнішні пошкодження у вигляді саден і ран, вилучено одяг з трупа.
За висновками судово-медичної експертизи на трупі ОСОБА_13 виявлено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя - черепно-мозкову травму у виді крововиливів в м`які мозкові оболонки півкуль головного мозку та мозочка, крововиливів у правий скроневий м`яз та лобну ділянку, синця та ран в лобній ділянці, подряпин в правій лобній області, синців на повіках обох очей, синця та саден на спинці носа, садна в правій привушній ділянці, а також середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини у вигляді згинального перелому 2,3 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, та легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на тильній поверхні обох кистей, подряпин на тильній поверхні правої кисті, садна на тильній поверхні середньої третини правого передпліччя, садна та синця на зовнішній поверхні правого колінного суглоба, садна на передній поверхні середньої третини правої гомілки, синців на передній поверхні обох колінних суглобів, саден на зовнішній поверхні лівого колінного суглоба з переходом на зовнішню поверхню лівої гомілки та тильну поверхню лівої стопи. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих предметів. Смерть ОСОБА_13 наступила внаслідок черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів в м`які мозкові оболонки півкуль головного мозку та мозочка (т.2 а.с.29-31).
Під час проведення судово-медичної експертизи на тілі ОСОБА_16 виявлено тілесні ушкодження, у тому числі й садна і крововиливи на пальцях руки та кисті (т.2 а.с.140), що об`єктивно підтверджує показання свідка ОСОБА_19 про те, що після повернення ОСОБА_16 з вагончика біля церкви на його руках були подряпини, яких декілька десятків хвилин до цього не було, а також показання свідків ОСОБА_23 і ОСОБА_43 про наявність таких пошкоджень на руках ОСОБА_16 в той час, коли він розповідав про те, що вбив людину.
При обшуку житла ОСОБА_16 на підставі ухвали слідчого судді вилучено предмети його взуття і одягу (т.2 а.с.36-43, 46).
Також на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук житла ОСОБА_14 , під час якого вилучено предмети його одягу і взуття (т.2 а.с.47-52,55).
Оглядом вилучених під час обшуків предметів за участю спеціаліста виявлено сліди речовини, схожої на кров (т.3 а.с.48-51).
Проведеними судово-медичними експертизами встановлено групову належність крові ОСОБА_13 і обвинувачених ОСОБА_14 і ОСОБА_16 (т.3 а.с.12, 17, 22, 27, 31), в піднігтьових вмістах обвинувачених крові не виявлено, але кров людини знайдено в піднігтьовому вмісту ОСОБА_15 .
На вилучених при огляді вагончика предметах виявлено кров людини, походження якої згідно з висновками судово-медичної експертизи можливо як від ОСОБА_16 , так і від ОСОБА_15 і не виключено домішки крові ОСОБА_14 (т.3 а.с.80-82).
Вилучені під час обшуків житла обвинувачених ОСОБА_16 і ОСОБА_14 предмети їх одягу і взуття піддавались судово-медичним дослідженням і за висновками експертиз на одягу та взутті ОСОБА_16 крові не виявлено, але виявлено кров на кофті ОСОБА_14 , походження якої можливо від самого ОСОБА_14 і виключено походження від ОСОБА_16 чи ОСОБА_15 ; на штанах кров, походження якої можливо від ОСОБА_15 або ОСОБА_16 і не виключено домішки крові ОСОБА_14 (т.3 а.с. 64-67, 75-76).
На вилучених при огляді вагончика предметах слідів, залишених пальцями рук обвинувачених, не виявлено, що встановлено висновками судово-дактилоскопічних експертиз (т.3 а.с.88-95, 101-112), що не свідчить про непричетність ОСОБА_16 до вчинення злочину, тому що обвинувачені не заперечують факту свого перебування у вагончику.
Незважаючи на те, що при дослідженні під час проведення судово-медичних експертиз предметів одягу і взуття обвинувачених виявлено сліди крові людини, але при цьому не встановлена її належність, ці предмети були піддані молекулярно-генетичним дослідженням і проведеними експертизами встановлено наступне: на куртці ОСОБА_16 виявлено кров, походження якої можливе тільки від ОСОБА_15 , а не від ОСОБА_16 , а на калошах ОСОБА_14 кров ОСОБА_15 , а не ОСОБА_14 (т.3 а.с.118-133, 139-152). Висновки вказаних молекулярно-генетичних експертиз не суперечать висновкам судово-медичних експертиз, а доповнюють їх. Ці експертизи є більш точними, а їх висновки - категоричними, тому суд вважає доведеним, що на куртці ОСОБА_16 і на калошах ОСОБА_14 виявлено кров саме ОСОБА_13 , а не обвинувачених чи інших осіб. У зв`язку з цим суд вважає недостовірними показання свідків ОСОБА_23 і ОСОБА_43 про те, що на калошах обвинуваченого ОСОБА_14 могла бути його кров.
Суд не погоджується з позицією сторони захисту про те, що обшук проведено з порушенням закону і що наявність на калошах ОСОБА_14 крові ОСОБА_15 була сфальсифікована. Суд допитав понятих, які брали участь у проведенні обшуку. Свідок ОСОБА_46 підтвердив вилучення в приміщеннях будинку і прибудов одягу та взуття ОСОБА_14 , у тому числі й калош, які були опечатані за участю понятих. Свідок ОСОБА_47 пояснив, що залучався понятим, але заявив, що в будинку обшук не проводився і в його присутності нічого не вилучалось. Суд вважає, що показання цього свідка не відповідають дійсності з огляду на таке. Свідок ОСОБА_48 підтвердив наявність його підпису у відповідних місцях протоколу, а також не заперечував наявності його підпису на бирці, за допомогою якої були опечатані калоші ОСОБА_14 . Його показання в суді спростовуються змістом протоколу обшуку і показаннями іншого понятого. Суд не вбачає умислу свідка ОСОБА_49 дати неправдиві показання, хоча він є сусідом ОСОБА_14 , а вважає, що свідок в силу певних особливостей свого організму щодо сприйняття і відтворення подій міг не запам`ятати і відтворити обставини проведення слідчої дії, адже він спочатку стверджував, що ставив підписи тільки в протоколі, але потім визнав, що підписав і пакування вилучених предметів, хоча ця обставина не відобразилась в його пам`яті.
Очевидців подій, які відбулись в сторожці (вагончику) біля недобудованої церкви між обвинуваченими і ОСОБА_13 , немає.
Обвинувачений ОСОБА_16 заперечує заподіяння ним ОСОБА_15 тілесних ушкоджень і пояснює, що того побив ОСОБА_14 . Під час слідчого експерименту він відтворив обставини події, під час якої він був очевидцем того, що ОСОБА_14 нібито наносив удари ОСОБА_15 (т.4 а.с.4-16).
Обвинувачений ОСОБА_11 винуватим себе не визнав і пояснив, що після вживання спиртних напоїв на пропозицію ОСОБА_16 продовжити вживати спиртне в вагончику направився туди разом із ним. Перебуваючи в вагончику, ОСОБА_16 вчинив конфлікт із раніше невідомим йому Турутіним, під час якого наказав йому ( ОСОБА_14 ) забрати кухонний ніж, що той і зробив. Сам ОСОБА_16 наніс ОСОБА_15 по голові кілька ударів: рукою в обличчя і двічі ногою, коли ОСОБА_15 упав, після чого ОСОБА_14 вийшов із вагончика і на відстані очікував ОСОБА_16 , а потім удвох направились до магазину, де зустріли ОСОБА_19 , якому він показав ножа, а потім викинув його.
Таким чином, згідно з формулюванням висунутого обвинувачення обвинувачені удвох наносили ОСОБА_15 удари, заподіявши йому тілесні ушкодження, від яких наступила смерть потерпілого, але обвинувачені заперечують свою участь у побитті ОСОБА_15 і звинувачують у цьому один одного.
Суд, проаналізувавши докази в їх сукупності, встановив, що версія ОСОБА_16 про те, що він разом із ОСОБА_14 направився до вагончика за пропозицією ОСОБА_14 вияснити причину його побиття іншими особами, і що ОСОБА_15 побив ОСОБА_14 , а він в цей час перебував за межами вагончика, спростовується наступним. Сам ОСОБА_14 пояснив, що ініціатором направитись у вагончик був ОСОБА_16 , який запропонував там вжити спиртне. До вагончика першим увійшов не він, а ОСОБА_16 . Свідок ОСОБА_19 також підтвердив, що саме ОСОБА_16 , а не ОСОБА_14 , запропонував вжити спиртні напої в вагончику, а ОСОБА_14 пристав на цю пропозицію. ОСОБА_16 під час слідчого експерименту також продемонстрував, що у вагончик першим увійшов він, а не ОСОБА_14 , тобто суд робить висновок про те, що ініціатива зайти до вагончика, в якому перебував ОСОБА_15 , походила від ОСОБА_16 , а не від ОСОБА_14 , який за версією ОСОБА_16 нібито відчував неприязнь до осіб, які можуть там знаходитись. Свідок ОСОБА_19 , перебуваючи біля магазину, бачив ОСОБА_14 , який стояв неподалік вагончика, а ОСОБА_16 потім вийшов із вагончика і разом із ОСОБА_14 направився до магазину, де ОСОБА_16 повідомив про те, що він «побив діда», приклавши палець до вуст, даючи зрозуміти тим самим, що ця інформація не для розголосу. При цьому свідок помітив свіжі пошкодження на руці ОСОБА_16 , яких до цього не було. Також в присутності свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_43 , ОСОБА_23 і ОСОБА_42 обвинувачений ОСОБА_16 розповів про те, що він когось побив, а може й убив, біля церкви, і свідки ОСОБА_50 бачили пошкодження на його руці. За висновками судово-медичної експертизи у ОСОБА_16 виявлено декілька тілесних ушкоджень, зокрема садна і крововиливи на руках, а за висновками судової молекулярно-генетичної експертизи на його одягу виявлено кров ОСОБА_15 .
Батько обвинуваченого ОСОБА_16 свідок ОСОБА_16 дав показання про те, що біля магазину свідок ОСОБА_19 повідомив йому, що обвинувачені пішли до сторожки біля церкви, тому що ОСОБА_14 хотів розібратись із невідомими, які його тиждень назад побили. Невдовзі зі сторони церкви підійшли обвинувачені і ОСОБА_14 продемонстрував ножа, пояснивши, що тих людей, які його побили, не було, а з вагончика «вибіг ОСОБА_51 » з ножем. ОСОБА_14 відібрав ніж і вдарив цю особу ножем, тому просив викинути ніж. Вказані показання суд вважає неправдивими. Так, обвинувачений ОСОБА_16 висунув версію про те, що ОСОБА_14 хотів вияснити, хто його побив улітку, тобто кілька місяців до події, а його батько повідомив про те, що зі слів ОСОБА_52 хтось побив за тиждень до події. Крім того, свідок ОСОБА_19 заперечує те, що обвинувачені направились до сторожки для того, щоб розібратись із особами, які нібито побили ОСОБА_14 , і що ОСОБА_14 , повернувшись до магазину, повідомив, що він застосував до когось насильство, тим більше, вдарив ножем. Як встановлено судом, на тілі ОСОБА_15 не виявлено колото-різаних тілесних ушкоджень. Свідок є батьком обвинуваченого і зацікавлений у результаті розгляду справи.
З урахуванням викладеного суд вважає доведеним, що саме обвинувачений ОСОБА_16 умисно наніс ОСОБА_13 множинну кількість ударів ногами і руками, заподіявши ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких наступила його смерть.
Вирішуючи питання щодо кваліфікації вчиненого обвинуваченим ОСОБА_16 діяння, суд виходить з такого.
Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Суд встановив, що ОСОБА_16 не був знайомим із ОСОБА_15 до подій 02.12.2017 року, тобто у нього не було причин і підстав умисно позбавляти його життя. Разом з тим, він був фізично сильніший від ОСОБА_13 , 1948 року народження, і був обізнаний про його вік, тому що назвав його «дідом». Він наніс потерпілому хоча й множинні, але хаотичні удари руками і ногами, які були спрямовані не тільки у життєво важливі місця (голову і грудну клітину), а й у кінцівки. ОСОБА_16 не заперечує того, що він, покидаючи вагончик, залишив ОСОБА_15 живим. При огляді місця події ОСОБА_15 виявлено за межами вагончика, в якому до нього було застосовано фізичне насильство. Сам ОСОБА_16 зразу після події розповів ОСОБА_19 про те, що він «побив діда», а увечері того ж дня розповідав іншим свідкам про те, що він, мабуть, когось вбив. Тобто, у ОСОБА_16 , якщо він би переслідував мету позбавити Турутіна життя, була можливість довести злочинний умисел до кінця в приміщенні вагончика, але він залишив його живим, а потім переживав те, що від його дій настала смерть потерпілого.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи виявлені на трупі ОСОБА_13 тілесні ушкодження могли бути заподіяні йому від ударів руками чи ногами біля 12 години 02.12.2017 року і виникли більш, ніж за 45 хвилин до настання смерті. При цьому ОСОБА_15 після заподіяння тілесних ушкоджень міг виконувати цілеспрямовані дії, а саме рухатись і говорити при умові перебування у свідомості (т.4 а.с.60-66). Проаналізувавши наведені докази, суд робить висновок, що потерпілий після заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень прожив не менше 45 хвилин і перебував у свідомості, тому що самостійно покинув місце вчинення злочину і вибрався з вагончика.
Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного в частині 2 статті 121 КК діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що в ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.
Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_16 , наносячи множинні удари руками і ногами фізично слабшому потерпілому похилого віку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча у своїй свідомості не конкретизував, якою буде така шкода. При цьому суд приходить до висновку, яким би умислом не охоплювався вчинений ОСОБА_16 злочин - прямим чи непрямим, відповідальність для нього повинна настати за фактично заподіяну шкоду здоров`ю, а це в зазначеному випадку умисне заподіяння ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень. При цьому дії винного, що призвели до смерті потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК) характеризуються необережністю, що передусім і відрізняє цей злочин від умисного вбивства.
З урахуванням конкретних фактичних обставин, які суд вважає доведеними, дії ОСОБА_10 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. В цій частині висунуте йому обвинувачення перед судом доведено і на підставі ч.3 ст.337 КПК України суд виходить за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, що покращує становище обвинуваченого ОСОБА_10 .
Проведеною судовою психолого-психіатричною експертизою встановлено, що ОСОБА_10 хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає і не страждав на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого правопорушення, а виявляє прояви акцентуації особистості емоційно-нестійкого типу, що при збереженні у нього процесів мислення, пам`яті, інтелекту, вольового контролю свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, у ОСОБА_10 не відмічалося проявів тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, він знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, в його поведінці не відображалося психопатологічної поведінки. Разом з тим в його емоційно-вольовій сфері виявлено виражені акцентуйовані риси характеру гіпертимного (афективно-нестійкого) типу у вигляді активної особистісної позиції, домінантності, схильності до протидії зовнішніх проявів, виражена реакція емансипації, а також групування з підлітками (т.3 а.п. 156-161).
Призначаючи покарання за вчинений ОСОБА_10 злочин, суд враховує його тяжкість та обставини скоєння, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Згідно з класифікацією злочинів, яка міститься в ст. 12 КК України, ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин. Він судимий за вчинення умисних злочинів, на час вчинення злочину навчався, за місцем навчання і проживання характеризується негативно і судом встановлено, що він схильний до зловживання спиртними напоями (т.2 а.с.153, 156, 160). ОСОБА_16 проживав і виховувався у повній сім`ї, але батьки не наділяли належної уваги його вихованню. Із досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації вбачається, що перевиховання ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства неможливе (т.1 а.с. 105).
Обтяжує його покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння і щодо особи похилого віку; пом`якшує вчинення злочину неповнолітнім.
Враховуючи викладене, суд в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України призначає обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі. Судом також встановлено, що на підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 р. ОСОБА_10 відбув покарання у виді позбавлення волі за вироком, винесеним Черкаським районним судом Черкаської області від 09.07.2018 року, тому не застосовує положення ч.4 ст. 70 вказаного Кодексу.
Відповідно до положень ст. 124 КПК України з засудженого на користь держави потрібно стягнути документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 22 819 грн. 26 коп.

Водночас суд вважає, що висунуте ОСОБА_11 обвинувачення не доведене. Сторона обвинувачення обґрунтовує його винуватість показаннями ОСОБА_10 , який як під час слідчого експерименту, так і в судовому засіданні стверджував, що тілесні ушкодження ОСОБА_13 наніс ударами рук та ніг обвинувачений ОСОБА_14 ; наявністю на взутті Старова слідів крові ОСОБА_13 ; тим, що ОСОБА_14 виніс із приміщення сторожки кухонний ніж, а також виявленими при судово-медичному обстеженні тілесними ушкодженнями на руках ОСОБА_14 .
Як вказано вище, судом встановлено, що ОСОБА_14 дійсно біля 12 години 02.12.2017 року перебував у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні сторожки, що розташована поряд з недобудованою церквою навпроти будинку АДРЕСА_3 , в якій тимчасово проживав ОСОБА_13 , і на його калошах виявлено кров ОСОБА_13 . ОСОБА_14 не заперечує того, що він за пропозицією ОСОБА_16 забрав зі сторожки кухонний ніж, який біля магазину продемонстрував Сердюку, а потім викинув. 03.12.2017 р. при огляді місця події в с. Вергуни неподалік парку (більш точне місце в протоколі не зазначено) виявлено ніж (т.2 а.с.32-34). Як встановив суд, ОСОБА_15 не причинено жодного тілесного ушкодження від дії ножа, тому факт перебування ножа у ОСОБА_14 не доводить його причетності до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.
Згідно з висновками судово-медичної експертизи на тильних поверхнях обох кистей Старова 04.12.2017 р. виявлено крововиливи, які виникли від дії тупих предметів за 1-3 доби до огляду. ОСОБА_14 не зміг суду переконливо пояснити виникнення цих ушкоджень.
Допитані свідки, які спілкувались із ОСОБА_14 після 12 години 02.12.2017 р., у тому числі ОСОБА_53 і ОСОБА_54 , не бачили на його руках жодних тілесних ушкоджень, але суд не погоджується з доводами прокурора, що ця обставина доводить винуватість ОСОБА_14 , тому що якби тілесні ушкодження на його кистях виникли від нанесення ударів ОСОБА_15 руками, то свідки би їх помітили. Зокрема, свідок ОСОБА_19 , який через незначний проміжок часу, протягом якого обвинувачені перебували у вагончику, знову з ними зустрівся, відмітив появу тілесних ушкоджень тільки у ОСОБА_16 , а не у ОСОБА_14 .
Дослідивши протоколи огляду місця події і слідчих експериментів (т.4 а.с.4-16, 28-42), протокол огляду трупа і висновок судово-медичної експертизи, суд встановив, що злочин вчинено в приміщенні будівельного вагончика (сторожки) невеликого розміру в умовах обмеженого простору, де розміщені раковина, металева шафа, холодильник, стіл, ліжко. Сліди крові виявлено біля раковини (біля входу у вагончик). Із протоколу слідчого експерименту та додатку до нього суд встановив, що ОСОБА_14 перебував біля входу у вагончик у той момент, коли ОСОБА_15 упав від нанесеного ОСОБА_16 удару в сторону на вихід із вагончика головою на відстані кількох десятків сантиметрів від ніг ОСОБА_14 , після чого ОСОБА_16 наніс ОСОБА_15 ще мінімум два удари ногою в голову. При огляді на голові трупа виявлено кілька ран з виділенням крові. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що кров ОСОБА_15 могла потрапити на взуття ОСОБА_14 у той момент, коли той стояв біля виходу з вагончика, де упав ОСОБА_15 головою біля його ніг. На відміну від ОСОБА_16 , ОСОБА_14 не повідомляв жодній особі про свою участь у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_15 .
Судом встановлено винуватість ОСОБА_16 у вчиненні злочину, тому він зацікавлений у перекладенні своєї вини на ОСОБА_14 з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.
За таких обставин у суду виникають обґрунтовані сумніви в доведеності винуватості ОСОБА_14 у пред`явленому обвинуваченні, тому що суду не надано безспірних доказів того, що він поза всяким розумним сумнівом вчинив вказаний злочин. Відповідно до ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. З урахуванням викладеного суд виносить відносно ОСОБА_11 виправдувальний вирок.
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази у справі: папілярний візерунок необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження, вилучені під час обшуку у ОСОБА_10 предмети передати його батькам, вилучені під час обшуку у ОСОБА_11 предмети потрібно йому повернути, інші речові докази знищити, як такі, що не мають цінності.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. З урахуванням того, що суд призначає ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, підстав для зміни або скасування застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. Застосований до ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту необхідно скасувати у відповідності до положень ст. 203 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_10 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років.

Строк покарання обчислювати з 24 травня 2019 року. Зарахувати ОСОБА_10 у строк відбутого покарання термін тримання під вартою з 03 грудня 2017 року по 24 травня 2019 року у співвідношенні один день попереднього ув`язнення до одного дня позбавлення волі згідно з положеннями ст. 72 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_10 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 22 819 грн. 26 коп.

Визнати ОСОБА_11 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п.12 ч.2 ст. 115 КК України, та виправдати його за недоведеністю вчинення ним злочину (кримінального правопорушення), передбаченого п.12 ч.2 ст. 115 КК України.

Скасувати застосований до ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Речові докази: слід папілярного візерунку зберігати в матеріалах кримінального провадження; куртку чорно-синього кольору, штани сіро-синього кольору, кросівки і черевики чорного кольору, дві пари валянок з калошами, мобільний телефон «Леново» чорного кольору, мобільний телефон «Бравіс» передати батькам засудженого ОСОБА_55 або ОСОБА_10 ; валянки і калоші чорного кольору, бушлат зеленого кольору, штани спортивні і кофту спортивну повернути ОСОБА_11 ; змиви речовини бурого кольору, 3 скляні пляшки, 2 чашки, металеву сокиру, молоток, напірник, вирізку з матрацу, кухонний ніж, зрізи нігтів та волосся, одяг з трупа ОСОБА_13 , які зберігаються в камері схову речових доказів СУ ГУНП в Черкаській області знищити, як такі, що не мають цінності.

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченим негайно після проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим ОСОБА_10 з дня отримання копії вироку.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3