УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 14.10.2013 року, в рамках кримінального провадження №0000642 від 14.08.2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 14.10.2013 року, в рамках кримінального провадження №0000642 від 14.08.2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а саме квартири АДРЕСА_1 , в обґрунтування якого зазначив наступне.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.10.2013 року у справі №752/18173/13-к (провадження №1-кс/752/4791/13) задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_6 про накладення арешту на нерухоме майно ТОВ «Консоль ЛТД» та ТОВ «Стрім-Авто» у кримінальному провадженні 0000642. Серед майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою, є квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28.12.2011 року, виданим на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської ради від 16.12.2011р. за №1516-С/КІ.

Як вбачається з ухвали від 14.10.2013, арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_4 накладався на підставі частини 3 ст. 170 КПК України з метою можливої конфіскації майна або задоволення цивільного позову у кримінальному провадженні №0000642 від 14.08.2013 року, яке стосується неправомірних дій службових осіб ТОВ «Консоль» та ТОВ «Реал Естейт».

Разом з тим адвокат звертається до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на вказане майно, оскільки в цьому не було і не має потреби виходячи з наступного.

Так, розгляд клопотання слідчого про накладення арешту всупереч вимог ч. 1 ст. 172 КПК України було безпідставно здійснено без повідомлення і участі ОСОБА_4 , як власника майна і зміст ухвали про накладення арешту не містить інформації про необхідність розгляду клопотання слідчого без її участі.

ОСОБА_4 не відноситься ні до жодної процесуально визначеної особи на чиє майно могло бути накладено арешт, тобто не є підозрюваним, обвинуваченим або особою яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, що є необхідною умовою для прийняття рішення про накладення арешту згідно вимог ч. 1 ст. 170 КПК.

ОСОБА_4 ніякого відношення до кримінального провадження не має і не має в ньому процесуального статусу.

ОСОБА_4 не є і не була службовою особою ТОВ «Консоль ЛТД» та ТОВ «Стрім-Авто» і немає ніякого відношення до діяльності вказаних підприємств.

Нерухоме майно, на яке накладено арешт, належить на праві власності ОСОБА_4 , яке здобуте нею в законний спосіб, що підтверджується свідоцтвом про право власності, видане задовго до прийняття рішення про накладення арешту, і відповідно на момент накладення арешту не належало юридичній особі, як то зазначено в ухвалі від 14.10.2013, де окрім іншого також не зазначено про можливу шкоду, «завдану» особисто ОСОБА_4 , оскільки вона відсутня.

На сьогоднішній день відомо (лист №43-968вих-19 прокурора Київської місцевої прокуратури №10 процесуального керівника у кримінальному провадженні ОСОБА_7 ), що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000642 від 14.08.2013 року на теперішній час здійснюється СВ Шевченківського УП ГУНП у м.Києві.

При цьому Голосіївський районний суд м. Києва повертає без розгляду клопотання про скасування арешту майна у цьому кримінальному провадженні посилаючись на те, що досудове розслідування на даний час здійснюється СВ Шевченківського УП ГУНП у м.Києві, у зв?язку з чим заявник звернувся із вказаним клопотанням саме до Шевченківського районного суду м. Києва

Отже, адвокат вважає, що на даний час потреба в арешті належного ОСОБА_4 майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , відпала, а тому просить його скасувати.

В судовому засіданні заявник адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав у ньому наведених та зазначив, що немає потреби в арешті майна і подальшому обмеженні права власності ОСОБА_4 , яка не є підозрюваною, не несе цивільної чи іншої відповідальності у цьому кримінальному провадженні.

Власниця майна ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання та просила скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 14.10.2013 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1 . При цьому додатково пояснила, що вона придбала вказану квартиру у власність шляхом укладення договору пайової участі у фінансуванні будівництва від 25.04.2005. В подальшому у 2011 році вона оформила право власності на вказану квартиру. Зазначає, що вона у законний спосіб набула право власності на зазначене майно та з 2007 року постійно там проживає. Про накладений арешт вона дізналась випадково. Вказує про те, що арешт на майно обмежує її права у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, зокрема позбавляє її можливості зареєструвати у належній їй квартирі доньку з онуком.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , яка є прокурором у кримінальному провадженні №0000642 від 14.08.2019, зазначила про те, що кримінальне провадження на даний час перебуває у провадженні Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві. Досудовим розслідуванням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 набута ОСОБА_4 на законних підставах. На теперішній час вказана квартира втратила ознаки речового доказу, що унеможливлює подальший арешт цього майна. Прокурор повідомила про те, що відпала потреба у подальшому арешті квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Слідчий ОСОБА_6 за клопотанням якого було накладено арешт на майно в судове засідання за викликом не з?явився, що не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП в м.Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000642 від 14.08.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється Київською місцевою прокуратурою №10.

14.10.2013 року слідчим суддею Голосіївського районного суду м.Києва за клопотанням старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 накладено арешт на майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 (свідоцтво про право власності від 28.12.2011).

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на зазначену квартиру було накладено з метою можливої конфіскації майна або задоволення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Досудове розслідування кримінального провадження №0000642 від 14.08.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України триває понад 6 роки. Арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , накладений з 14.10.2013 року.

Про підозру в рамках вказаного кримінального провадження жодній особі, в тому числі ОСОБА_4 , не оголошено, обвинувачення не пред`явлено, що суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків та істотно порушує право власності ОСОБА_4 на таке майно.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим слідчий суддя приймає до уваги і доводи прокурора, наведені у судовому засіданні про те, що в ході подальшого досудового розслідування було встановлено факт правомірного набуття ОСОБА_4 у власність квартири АДРЕСА_1 , та відсутність подальшої потреби у арешті цього майна.

Також, слідчому судді не надано доказів, які б свідчили про наявність незаконної кримінально-караної діяльності ОСОБА_4 з іншими особами, які імовірно фігурують у кримінальному провадженні, чи щодо оголошення про підозру будь-кому з осіб, здійснення будь-яких процесуальних дій тощо.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 р. зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання адвоката ОСОБА_3 та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

А тому, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту квартири АДРЕСА_1 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами, доданими до клопотання, заявником, ОСОБА_4 та прокурором в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_4 належним їй майном на підставі зазначених обставин.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2013 року в частині арешту квартири АДРЕСА_1 , не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 14.10.2013 року, в рамках кримінального провадження №0000642 від 14.08.2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 14.10.2013 року, в рамках кримінального провадження №0000642 від 14.08.2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 14.10.2013 року, в рамках кримінального провадження №0000642 від 14.08.2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1