Номер провадження:1-м/521/121/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гарський О.В., з секретарем Козирською О.Є., за участю прокурора Корчової М.В., затриманого ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), захисника-адвоката Пугач М.В., перекладача Ахметзіанова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 про застосування тимчасового арешту у відношенні: ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкент Р. Узбекистан, громадянина Р. Узбекистан, працюючого бухгалтером в Р. Туреччина, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , розшукується компетентними органами Р. Узбекистан для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 169, ч. 3 ст. 127 КК Р. Узбекистан, -

В С Т А Н О В И В:

З клопотання вбачається, що в міжнародному пункті пропуску через державний кордон для повітряного сполучення «Одеса-Аеропорт» 25.10.2019 року о 17 годині 20 хвилин, співробітниками ВПС «Одеса-Аеропорт» встановлений та затриманий громадянин Р. Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), який розшукується компетентними органами Республіки Узбекистан для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 169, ч. 3 ст. 127 КК Р. Узбекистан.

Підставою для затримання ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) були документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо нього запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави у вигляді тримання під вартою.

Кримінальним судом Мірзо-Улугбекського району м. Ташкент 18.05.2016 року виданий ордер на арешт ОСОБА_4 .
З матеріалів наданих компетентними органами вбачається, що відповідно до обставин справи, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у період з 15.08.2014 року по 20.11.2014 року викрали будівельні матеріали, що належать компанії «Євро Керамік» на суму 1837 доларів США та у подальшому не прибули до суду 03.04.2015 року та покинули країну.
Злочин, вчинення якого інкримінуєтьсяОСОБА_8 ( ОСОБА_2 ) на території Р. Узбекистану відповідає злочину передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України та є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у вигляді позбавлення волі більше ніж на 1 рік.

У своєму клопотанні прокурор просить застосувати до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) тимчасовий арешт до надходження запиту про його видачу, мотивуючи клопотання тим, що він скоїв злочин на території ОСОБА_9 та підлягає екстрадиції для притягнення до кримінальної відповідальності.

25.10.2019 року оперуповноваженим ВКП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області затримано ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в порядку ст. ст. 208, 582 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання, та просила застосувати до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) тимчасовий арешт строком на 40 діб.

В судовому засіданні ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в присутності захисника та прокурора заявив про застосування до нього спрощеного порядку видачі (екстрадиції).

Захисник-адвокат підтримав позицію свого підзахисного і також просив слідчого суддю затвердити згоду на видачу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) з України до Р. Узбекистан.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви затриманої особи та затвердження згоди на видачу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) з України до ОСОБА_9 .

Вивчивши матеріали клопотання, вислухавши заяву затриманого, а також думку прокурора та захисника, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а також необхідно затвердити згоду на видачу затриманої особи, з наступних підстав.

Слідчий суддя при винесенні ухвали враховує положення ч. 2 ст. 29 Конституції України, згідно з якою, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тимчасовий арешт, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 541 КПК України, це взяття під варту особи, розшукуваної за вчинення злочину за межами України, на строк, визначений КПК України або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу (екстрадицію).

Екстрадиційний арешт це застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції) /п. 9 ч. 1 ст. 541 КПК України/.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 583 КПК України, під час розгляду клопотання слідчий суддя встановлює особу затриманого, пропонує особі зробити заяву, роз`яснює особі її право надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також право на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на видачу (екстрадицію), з`ясовує бажання особи скористатися цими правами, перевіряє добровільність надання особою згоди на її видачу (екстрадицію), відмови від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності, усвідомлення особою правових наслідків такої згоди (відмови), перевіряє наявність документів, передбачених пункту 2 частини 4 цієї статті, вислуховує думку прокурора, інших учасників і постановляє ухвалу, серед іншого: 1) застосування екстрадиційного арешту; 2) затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію) та застосування екстрадиційного арешту;

З матеріалів наданих слідчому судді для розгляду вбачається, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) розшукується компетентними органами Республіки Узбекистан для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів передбачених ч. 3 ст. 169, ч. 3 ст. 127 КК Р. Узбекистан. Слідчий суддя вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Так, затриманий є громадянином Республіки Узбекистан, офіційного дозволу на постійне проживання в Україні не має. Постійного офіційного місця мешкання та будь-якої стабільної роботи в Україні не має. Жодних стійких соціальних зв`язків в Україні не має. Таким чином, слідчим суддею встановлено, що існує реальна загроза перешкоджанню виконанню запиту компетентного органу іноземної держави у вигляді переховування затриманого від компетентних органів Р. Узбекистан.

Слідчим суддею, під час судового розгляду роз`яснено ОСОБА_8 ( ОСОБА_2 ) право надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також право на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на видачу (екстрадицію).
Затриманий ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) у присутності захисника виявив бажання скористатися правом видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку та в судовому засіданні усно заявив про затвердження його згоди на видачу з України до Р. Узбекистану.

Слідчим суддею перевірено добровільність оголошення такої заяви особою. Жодних сумнівів у добровільності такої заяви, слідчим суддею не встановлено.

При застосуванні екстрадиційного арешту, суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ).

Натомість перевірені запит на видачу та наявні матеріали екстрадиційної перевірки. Так, слідчим суддею встановлено, що надані матеріали містять: запит НЦБ Інтерполу Р. Узбекистан про видачу особи, яка знаходиться в розшуку; документи, що засвідчують особу ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ); копію листа Інтерполу; копії матеріалів екстрадиційної перевірки. Вказані документи є належними та допустимими, оскільки завірені компетентним органом України /Прокуратурою Одеської області/.

Оскільки екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців /ч. 10 ст. 584 КПК України/, слідчий суддя не застосовує граничний строк тримання особи під екстрадиційним арештом.

Окрім того, у межах цього терміну слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці, а за скаргою особи, до якої застосовано екстрадиційний арешт або її захисника не частіше одного разу на місяць перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення /ч. ч. 11, 12 ст. 584 КПК України/. Вказана норма надає гарантії особі, яка перебуває під вартою для цілей екстрадиційної видачі, в частині перевірки обґрунтованої наявності підстав для подальшого тримання особи під вартою.

Оскільки ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) висловив бажання застосування до нього процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, слідчим суддею застосовуються положення п. 3 ч. 6 ст. 583 КПК України, тобто затверджується згода особи на її видачу (екстрадицію) та застосовується одразу екстрадиційний арешт.

Враховуючи викладені вимоги закону, з урахуванням викладених обставин слідчий суддя обґрунтовано вважає, що є всі об`єктивні підстави для застосування екстрадиційного арешту до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до вирішення питання про видачу особи (екстрадиції) і її фактичну передачу, а також затвердження його згоди, на його видачу (екстрадицію) з України до ОСОБА_9 .

Керуючись ст. 16 Європейської Конвенції «Про видачу правопорушників» від 13.12.1957 року, а також ст. ст. 541, 583 КПК України, Слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 Індиченко Б. задовольнити.

Затвердити згоду гр. ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його видачу (екстрадицію) у спрощеному порядку з України до Республіки Узбекистан.

Застосувати екстрадиційний арешт відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не більше строку встановленого ч. 10 ст. 584 КПК України.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: О.В. Гарський