Справа № 369/9260/19
Провадження №1-кс/369/2923/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.07.2019 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна в рамках кримінального провадження № 0002472 від 24.05.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна в рамках кримінального провадження № 0002472 від 24.05.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України.
На обґрунтування доводів клопотання заявник зазначає, що 29.05.2019 слідчим суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі клопотання слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002472 від 24.05.2019 за фактом ДТП, винесена ухвала про арешт майна, вилученого з місця його огляду.
Майно на яке накладено арешт, є зокрема автомобіль марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , який належить на праві власності належить заявнику.
Зазначає, що постановлення ухвали про арешт автомобіля Тоуоtа Саmrу реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на травень 2019 року є цілком обґрунтованим та необхідним для повного та об`єктивного розслідування злочину.Однак, зазначена необхідність не є тривалою. Виявлені та вилучені у ході розслідування речові докази, зокрема, які містилися на зовнішніх та внутрішніх поверхнях мого автомобіля, протягом строку слідства були виявлені, оглянуті, досліджені, з ними були проведені ряд експертиз. Під час розслідування вже є проведеними всі можливі слідчі дії. Відтак їх постійне зберігання при справі не має необхідності, оскільки всі можливі сліди злочину були віднайдені та досліджені, зокрема результати проведених експертиз (висновки експертів) знаходяться у матеріалах провадження.
Після спливу трьох місяців після арешту автомобіля, заявник змушений переживати важкі незручності у зв`язку з його відсутністю, а саме витрачати значні для кошти для найму таксі, прокату автомобілів, їх найму у друзів та знайомих.
Тому заявник просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.05.2019 року у справі № 369/6859/19 на автомобіль марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
В судове засідання заявник не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, підтримавши вимоги клопотання в повному обсязі.
В судове засідання слідчий Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області не з`явився, повідомлявся судом належним чином.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначені положення Конституції України кореспондуються із ч. 1 ст. 9 КПК України, відповідно до якої, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Як встановлено в судовому засіданні, Києво-Святошинським ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002472 від 24.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
В рамках означеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.05.2019 року, у справі № 369/6859/19 пр. № 1-кс/369/2149/19, на автомобіль марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 .
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вищевказані положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З огляду на викладене вище, зважаючи на обставини справи вбачається, що на даний час відсутні підстави для обмеження власника майна в частині накладеного арешту на автомобіль марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , а тому подане клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 132, 170-175, 309 372, КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна в рамках кримінального провадження № 0002472 від 24.05.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.05.2019 року у справі № 369/6859/19 пр. № 1-кс/369/2149/19, на автомобіль марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасувати заборону відчужувати, розпоряджатися та користуватися автомобілем марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1