Ухвала
іменем України
08 липня 2019 року
м. Київ

справа № 759/9668/18
провадження № 51-3284ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2016 року за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців, звільненого з місць позбавлення волі після відбуття строку покарання,

засуджено: за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Також вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 05 травня 2018 року приблизно о 11:00 год., знаходячись за місцем свого проживання, використовуючи мобільний мессенджер «WhatsApp» вирішив повторно придбати для особистого вживання, без мети збуту, наркотичний засіб - метадон. Того ж дня, з метою придбання наркотичного засобу, отримав текстове повідомлення від невстановленої особи з разрахунковим рахунком для переказу грошових коштів, через термінал системи електронного розрахунку «Айбокс» перерахував на вказаний рахунок кошти в сумі 350 грн та отримав повідомлення з інформацією про адресу місця розташування «закладки», а саме: під лавочкою біля підїзду №1 будинку №70 по вулиці Ірпінська в м. Києві.

Реалізуючи свій умисел, того ж дня прибув за вказаною адресою, де забрав поліетиленовий згорток з наркотичним засобом метадоном масою 0,111 г, який незаконно зберігав для власного вживання без мети збуту.
Цього ж дня о 13:00 год. на вул. Ірпінська, 70 у м. Києві ОСОБА_5 був затриманий працівниками поліції, які виявили та вилучили вищевказаний наркотичний засіб.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 березня 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та правильності кваліфікації його дій, зазначає, що оскаржуване судове рішення є незаконним та підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині безпідставного звільнення засудженого від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Разом із цим зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, і безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без змін, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не знайшла підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у ній.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині безпідставного застосування до засудженого ст. 75 КК України при призначенні покарання за ч. 2 ст. 309 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є непереконливими.

З огляду на положення статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, відомості про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
З огляду на положення ст. 75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи його ОСОБА_5 з урахуванням положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочин середньої тяжкості), дані про особу винного (який раніше був судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, позитивно характеризується, працює, на утриманні має малолітню дитину та бабусю похилого віку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), наявність обставини, яка пом`якшує покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину й відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_5 районним судом покарання за ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням положень ст. 75 цього Кодексу, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання з огляду на статті 50, 65, 66, 75 КК України.
ОСОБА_5 вчинив один епізод незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, а тому колегія суддів не вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність у частині застосування до засудженого ст. 75 КК України при призначенні покарання за ч. 2 ст. 309 КК України. Відсутні підстави для спростування такого висновку і в касаційній скарзі прокурора.

Суд апеляційної інстанції в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК України, доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі, які є аналогічними доводам у касаційній скарзі, належним чином перевірив, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь і відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, з яких визнав її необґрунтованою.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Касаційна скарга прокурора не містить мотивованих доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити їм ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів, зазначених у касаційній скарзі прокурора, а тому вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: