Справа № 712/6418/19
Провадження № 1кс/712/3761/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2019 року слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про примусове відібрання біологічних зразків в кримінальному провадженні № 0003125 від 29 липня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:
До Соснівського районного суду м. Черкаси звернувся прокурор Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_4 з клопотанням про примусове відібрання біологічних зразків в кримінальному провадженні № 0003125 від 29 липня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Клопотання обгрунтовано тим, що у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , 25.06.2011 року близько 13:00 год. умисно наніс тілесні ушкодження своєму сусідові ОСОБА_6 за наступних обставин. Так, він у вказаний час, перебуваючи на земельній ділянці між будинком АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , під час конфлікту з сусідом ОСОБА_6 , з приводу неправомірного будування паркану, після того як потерпілий вилив на нього відро з брудною водою, ухопив ОСОБА_6 за плечі та став утримувати, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді крововиливів верхніх кінцівок, які згідно висновку повторної судово-медичної експертизи №117 м/д від 03.04.2012 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, потім коли потерпілий вирвався та відійшов від паркану, ОСОБА_5 , відриваючи з вказаного дерев`яного паркану дошки, кидав їх в сторону потерпілого, в результаті чого влучив однією з дошок йому у спину з лівого боку, чим завдав тілесні ушкодження, а саме крововиливи та садна попереку зліву, які згідно висновку вищевказаної судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та в ліву ногу, чим спричинив перелом таранної кістки та зовнішньої щиколотки, розтягнення зв`язок лівого гомілково-ступеневого суглобу, крововилив лівого гомілково- ступеневого суглобу та лівої стопи, що згідно висновку повторної судово- медичної експертизи №117 м/д від 03.04.2012 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Допитаний як потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 25.06.2011 року, близько 13 години, між ним та ОСОБА_5 виник конфлікт через встановлений на межі їхніх домоволодінь паркан. ОСОБА_5 , перехилившись через металеву огорожу, схопив ОСОБА_6 за піджак, наніс декілька ударів кулаком по голові та шиї. Вважає, що саме тоді ОСОБА_5 сам собі пошкодив живіт і грудні клітку, оскільки земельна ділянка ОСОБА_5 знаходиться вище його ділянки та він ( ОСОБА_5 ) «йорзаючи» животом по металевій огорожі самоушкодився. При цьому, кров ОСОБА_5 потрапила йому ( ОСОБА_6 ) на спину, а саме на сорочку. У подальшому, ОСОБА_5 почав зривати дошки з паркану та кидати в нього. Одна з дощок потрапила йому в ліву ногу, а інша - в лівий бік. Особисто він жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не наносив та дошкою його не бив, та взагалі не міг цього робити, оскільки в нього був пошкоджений палець на правій руці.
Допитаний ОСОБА_5 пояснив, що 25.06.2011, близько 13 години, він приїхав додому. Зайшовши до подвір`я побачив, що його сусід ОСОБА_6 на межі їхніх домоволодінь побудував паркан. Оскільки між ними існував спір щодо межі між їхніми земельними ділянками він почав вимагати від ОСОБА_6 прибрати паркан, однак останній відмовився. Після чого, він почав самостійно розбирати паркан та перекидати дерев`яні дошки на територію ОСОБА_6 . У подальшому, під час конфлікту ОСОБА_6 дерев`яною дошкою від паркану наніс йому удар в грудну клітку та удар по кисті правої руки. Тілесні ушкодження ОСОБА_6 він не наносив.
Під час розслідування 05.01.2015 у ОСОБА_6 вилучено сорочку із плямами бурого кольору.
Прокурором виносились постанови про відібрання біологічних зразків кровіу ОСОБА_5 для проведення експертизи, однак останній відмовився надатиїх добровільно.
На даному етапі досудового розслідування зазначеного кримінального провадження виникла необхідність у призначенні та подальшому проведенні ряду судових експертиз, проведення яких потребує отримання вищевказаних біологічних зразків.
Прокурор в судове засідання не з`явився, скерував клопотання про розгляд справи за його відсутності.
ОСОБА_5 , в судовому заідані заперечував проти клопотання.
Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Із матеріалів клопотання вбачається, що 29.07.2011 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003125 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 122 КК України. З витягу ЄРДР вбачається, що ОСОБА_5 , 25.06.2011 року близько 13:00 год. умисно наніс тілесні ушкодження своєму сусідові ОСОБА_6 за наступних обставин. Так, він у вказаний час, перебуваючи на земельній ділянці між будинком АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , під час конфлікту з сусідом ОСОБА_6 , з приводу неправомірного будування паркану, після того як потерпілий вилив на нього відро з брудною водою, ухопив ОСОБА_6 за плечі та став утримувати, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді крововиливів верхніх кінцівок, які згідно висновку повторної судово-медичної експертизи №117 м/д від 03.04.2012 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, потім коли потерпілий вирвався та відійшов від паркану, ОСОБА_5 , відриваючи з вказаного дерев`яного паркану дошки, кидав їх в сторону потерпілого, в результаті чого влучив однією з дошок йому у спину з лівого боку, чим завдав тілесні ушкодження, а саме крововиливи та садна попереку зліву, які згідно висновку вищевказаної судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та в ліву ногу, чим спричинив перелом таранної кістки та зовнішньої щиколотки, розтягнення зв`язок лівого гомілково-ступеневого суглобу, крововилив лівого гомілково- ступеневого суглобу та лівої стопи, що згідно висновку повторної судово- медичної експертизи №117 м/д від 03.04.2012 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ч.3 ст.245 КПК України відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160 - 166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Згідно з ч.2 ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Слід звернути увагу, що завданнями кримінального провадження є, зокрема, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Конституція України визначає, що Україна є правовою і соціальною державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.3 Конституції).

Гарантії забезпечення дотримання права на повагу до гідності та обмеження втручання у право на приватне життя передбачені ст.ст.28, 32 Конституції України, ст.ст.11, 15, ч.4 ст.ст.240, 241 КПК України.

Отже системний аналіз змісту засад кримінального провадження, в контексті змісту і спрямованості діяльності держави на засадах принципів верховенства права та основоположних соціальних цінностей демократичного суспільства, свідчить, що підставою для надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків у людини є наявність обставин, передбачених ч.3 ст.132, ч.5, 6 ст.163 КПК України, а також відповідність таких дій вимогам пропорційності та виправданості обмеження основоположних прав і свобод людини, щоб запобігти надмірному втручанню у такі права.

Так, підставою звернення прокурора з даним клопотанням є потреба у проведення судово-імунологічної експертизи з метою подальшого встановлення причетності ОСОБА_5 до нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. В той же час доказове значення таких відомостей є посереднім і має враховуватись у взаємозв`язку з іншими доказами, якими обґрунтовується підозра щодо причетності до вчинення кримінального правопорушення конкретної особи.

В даному випадку ОСОБА_5 має статус свідка у кримінальному провадженні, який повідомив що не спричиняв ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, та навпаки саме ОСОБА_6 йому були нанесені тілесні ушкодження. Будь-яких доказів на спростування показань свідка слідчому судді не надано. До того ж стороною обвинувачення взагалі не надано будь-яких доказів, які б свідчили про можливість причетності ОСОБА_5 до кримінального правопорушення.

Варто звернути увагу, що кримінальне процесуальне законодавство за своєю суттю складає корпус положень, які обмежують свободу дій держави при розслідувані злочинів. Сенс кримінального процесуального законодавства у демократичній країні полягає в тому, щоб збалансувати цей легітимний інтерес у розслідуванні злочинів з іншими - не менш важливими - цінностями і інтересами суспільства: захистом від надмірного втручання держави в приватну сферу, захистом від свавілля, цінністю особистої свободи, запобіганню приниженню гідності, цінністю сімейних зв`язків, свободою підприємницької діяльності тощо.

Забезпечення дотримання права на повагу до гідності та обмеження втручання у приватне життя є одним з визначальних засад правової держави, якою є Україна, що закріплюється та гарантується як міжнародно-правовими актами (ст.ст.5, 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року) так і нормами національного законодавства.

З огляду на положення ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертав увагу на недопущення застосування до особи примусових заходів задля отримання від неї даних, які можуть бути використані як підстава для висунення обвинувачення такій особі. Право не свідчити проти себе передбачає, зокрема, що у кримінальній справі сторона обвинувачення, намагаючись довести вину обвинуваченого, не може використовувати докази, здобуті всупереч волі обвинуваченого за допомогою методів примусу чи тиску (справа «Яллох проти Німеччини», рішення від 11.07.2006р.; «Функе проти Франції», рішення від 25.02.1993р.; «Джей.Бі. проти Швейцарії», рішення від 03.05.2001р.).

Викладені в даних справах висновки ЄСПЛ не означають того, що відібрання біологічних зразків в примусовому порядку в будь-якому разі суперечить Конвенції. Натомість, коли ж біологічні зразки в особи вилучаються з метою встановлення причетності її до вчинення злочину, і обумовлені відсутністю інших доказів для обґрунтованості висунення підозри, то примусове їх надання суперечитиме положенням ст.6 Конвенції. До того ж в такому випадку порушуються і засади, закріплені ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України.

Отже з огляду на потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, зважаючи на обставини, якими прокурор обґрунтовує потребу у відібранні біологічних зразків у свідка, вважаю, що заходи щодо обмеження права на особисту недоторканність є невиправданими, оскільки не є вочевидь необхідним і пропорційним втручанням у право на приватне життя та повагу до гідності, що допускається у демократичному суспільстві.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 160-166, 241, 245, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про примусове відібрання біологічних зразків в кримінальному провадженні № 0003125 від 29 липня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1