Справа № 173/1907/19
Номер провадження1-кп/173/220/2019
В И Р О К
іменем України

29 жовтня 2019 року Верхньодніпровський районний суд

Дніпропетровської області

У складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Верхньодніпровську кримінальне провадження №0000589 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, утриманців не маючого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 14.05.2018 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, за ч. 1 ст. 185 КК України, до штрафу - 1020 гривень. На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2019 року за ч. 2 ст. 56 КК України, несплачена сума штрафу замінена на покарання у вигляді 60 годин громадських робіт.
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений, ОСОБА_4 07 липня 2019 року близько 17 годин 06 хвилин, знаходячись у м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області, (більш точної адреси у ході досудового розслідування не встановлено) маючи у своєму розпорядженні знайдений мобільний телефон марки «Lenovo A5», з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить громадянину ОСОБА_5 , а також пластикову картку громадянина ОСОБА_6 від банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , та секретний код (ПІН-код) даної картки (отриману з відома ОСОБА_6 ), через всесвітню мережу інтернет, користуючись електронною програмою для проведення фінансових операцій - «Приват 24», виявив синхронізацію (прив`язку) вищезазначеного номеру мобільного телефону з картковим рахунком АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 . Після чого ОСОБА_4 , у результаті раптово-виниклого умислу направленого на повторне таємне викрадення грошових коштів громадянина ОСОБА_5 з його карткового банківського рахунку, діючи з корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, проти волі власника - ОСОБА_5 та без його відома, провів фінансову операцію з переводу грошових коштів у сумі 1600 гривень з карткового банківського рахунку ОСОБА_5 , на картковий банківський рахунок громадянина ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_4 , у цей самий день, близько 18 годин 14 хвилин, переслідуючи колишній умисел направлений на повторне таємне викрадення грошових коштів громадянина ОСОБА_5 з його карткового банківського рахунку, діючи з корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, проти волі власника - ОСОБА_5 та без його відома, провів аналогічну фінансову операцію з переводу грошових коштів у сумі 4350 гривень з карткового банківського рахунку ОСОБА_5 , на картковий банківський рахунок громадянина ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_4 , 07.07.2019 року, у невстановлений слідством час, бажаючи отримати грошові кошти у загальній сумі 5950 гривень, прибув до банкомату ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» у м. Верхньодніпровську по вул. Гагаріна № 24, де скориставшись банківською карткою громадянина ОСОБА_6 , зняв із його карткового банківського рахунку грошові кошти у сумі 5950 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_5 . Таким чином ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, повторно, із корисливого мотиву та з метою незаконного збагачення, викрав грошові кошти у сумі 5950 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 5950 гривень.

Дії обвинуваченого, ОСОБА_4 досудовим слідством кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю, обставини, викладених в обвинувальному акті, не оспорює та суду пояснив що дійсно при вказаних обставинах він 07.07.2019 року, знаходячись у м.Верхньодніпровську, маючи при собі знайдений мобільний телефон та пластикову картку ОСОБА_6 від АТ КБ «ПриватБанк» та секретний код від неї, через мережу інтернет, користуючись електронною програмою для проведення фінансових операцій «Приват 24», виявив прив`язку вищевказаного мобільного телефону до карткового рахунку, який належить ОСОБА_5 та перевів з вищевказаного карткового рахунку грошові кошти у сумі 1600 гривень на картковий банківський рахунок ОСОБА_6 . В той же день провів аналогічну операцію та перевів 4350 грн. на картковий банківський рахунок ОСОБА_6 , прийшов до банкомату ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» у м. Верхньодніпровську та зняв з банківської картки ОСОБА_6 5950 гривень .У скоєному щиро кається.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. Претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має. Цивільний позов заявляти не буде.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного в мотивувальній частині вироку злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження, однак за згодою учасників судового провадження, в силу ч.3 ст.349 КПК України, суд, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст.349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст.349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, оскільки всі досліджені судом докази логічно взаємопов`язані, послідовно доповнюють один одного та не мають протиріч суд, оцінивши їх окремо та в сукупності, з точки зору достатності приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доказана в повному обсязі та дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 , суд керується тим, що його поведінка в ході досудового слідства та в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення він надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а тому на думку суду обвинувачений є осудною особою.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує обставини та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, характеризується посередньо, скоєний ним злочин відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , а також запобігання скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами суд, з урахуванням обставин та тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого та встановлених судом обставин, які пом`якшують покарання, вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі в той же час, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, яке, на думку суду, буде справедливим та достатнім для досягнення мети покарання.

Враховуючи те, що на момент постановлення вироку, ОСОБА_4 відбув покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2018 року, тому підстав для застосування ст.71 КК України, суд не вбачає.

Питання про відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілому судом не обговорювалось, оскільки потерпілий ніяких претензій матеріального характеру до обвинуваченого не заявив, цивільний позов до суду не надав.

Що стосується питання обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд виходить з того, що сторона обвинувачення, клопотання про застосування запобіжного заходу не заявляла, обвинувачений постійно з`являвся в судові засідання, призначене покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, а тому обрання запобіжного заходу вважає недоцільним.

Витрати на проведення судових експертиз відсутні.

Питання про речові докази підлягає вирішенню по правилам ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369- 371,373 -376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання з випробуванням, терміном на 1 (один) рік.

На підставі п. п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України суд зобов`язує ОСОБА_4 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід, відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, не обирається.

Речовий доказ у кримінальному провадженні мобільний телефон марки «Lenovo A5», бувший у використанні, який передано на зберігання ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили залишити законному володільцю.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського Апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд, протягом 30 днів з моменту проголошення вироку, а засудженим, який тримається під вартою, в той же термін з моменту вручення копії вироку.

Головуючий ОСОБА_1