Справа №621/711/19
Пр. №1-кп/621/180/19
Ухвала
Іменем України
04 листопада 2019 року. м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000231 від 12 березня 2019 року по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Змієва Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчинені злочинів, передбачених частинами 1, 2 статті 190, частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 190 КК України,
в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акта № 0000231 від 12 березня 2019 року ОСОБА_5 , обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно та закінченому замаху на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2019 року обвинуваченого ОСОБА_5 , оголошено в розшук та надано дозвіл на затримання останнього з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно протоколу затримання ОСОБА_5 , було затримано 04 листопада 2019 року.

Прокурором подано клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказане клопотання обґрунтовано необхідністю врахування обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також на наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню, незаконного впливу на потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення. З урахуванням вимог ст. 178 КПК України прокурор вважав неможливим застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_5 , та його захисник проти клопотання прокурора заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід - домашній арешт.

ОСОБА_5 , зазначив, що отримав клопотання про обрання запобіжного заходу о 13 год., 04 листопада 2019 року, пояснив про причини неприбуття до суду, вказавши на побоювання незворотності покарання та факт зайнятості на роботі.

Захисник звернула увагу на тяжкість злочинів в яких обвинувачується ОСОБА_5 , наявність постійного місця проживання, репутацію обвинуваченого, факт того, що він раніше не судимий, наявність на утриманні новонародженої дитини, факт травмування ОСОБА_5 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що стало підставою його неприбуття до суду.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного висновку:

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Прокурор у клопотанні посилався на наявність ризиків, можливість вчинення ОСОБА_5 , нових злочинів, впливу на потерпілого, свідків, а також переховування від суду.

Так, суд вважає доведеним наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи факти ухилення ОСОБА_5 , від явки в судові засідання, застосування щодо нього заходів процесуального примусу, підтвердження факту перетину кордону України з Російською Федерацією в період призначення судових засідань, про які ОСОБА_5 , був повідомлений у встановленому порядку.

Інші ризики, визначені у клопотанні, суд до уваги не приймає.

В той же час, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , раніше не судимий, не одружений, не працює, має зареєстроване місце проживання.

Доводи сторони захисту щодо наявності на утриманні у обвинуваченого малолітньої дитини, неявки до суду за станом здоров`я, суд до уваги не приймає, оскільки відсутні належні відомості на їх підтвердження.

В той час, прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Оцінивши обставини, визначені ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 КПК України, але прокурор не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, тому належить застосувати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

За таких обставин, для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків необхідним і достатнім є запобіжний захід - домашній арешт із забороною залишати місце проживання цілодобово.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинуваченого ОСОБА_5 , належить покласти обов`язок прибувати до Зміївського районного суду Харківської області за першою вимогою, носити електронний засіб контролю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 197, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 цілодобово залишати своє фактичне місце проживання за адресою АДРЕСА_2 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до Зміївського районного суду Харківської області за першою вимогою.

- цілодобово носити електронний засіб контролю.

Виконання ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту покласти на Зміївський ВП ГУНП в Харківській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 03 січня 2020 року.

На дану ухвалу у семиденний строк може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду.

Головуючий: