Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року
м. Київ

справа № 756/1628/17
провадження № 51-487ск17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув заяву засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада

2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року щодо нього.
Встановлені обставини
29 травня 2019 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з заявою про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року щодо нього, в якій вказує, що не зміг вчасно звернутися до суду касаційної інстанції, оскільки в нього були зламані окуляри без яких він не може читати й писати через поганий зір. Крім того, зазначає, що в нього немає захисника.
Мотиви Верховного Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
При цьому, правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу. Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.
З положень ч. 1 ст. 116 КПК вбачається, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою, якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові

від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
У заяві ОСОБА_4 вказує, що пропустив строк на касаційне оскарження вироку Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року через те, що в нього зламалися окуляри без яких він не може читати й писати, оскільки має поганий зір.
На обгрунтування своїх доводів засуджений долучив до заяви копію виписки з медичної карти хворого № 107, в якій міститься рекомендація щодо постійного носіння окулярів. Крім того, даний документ підтверджує лікування ОСОБА_4 з 26 квітня 2019 року по 14 травня 2019 року в офтальмолога.
При цьому, заява засудженого не містить даних, які би підтверджували його доводи про відсутність об`єктивної можливості звернутися до суду касаційної інстанції в період тримісячного строку на касаційне оскарження вироку Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року. Доказів про те, що він у цей період часу знаходився на лікуванні засуджений також не надав.
Лікування у офтальмолога у квітні 2019 року не свідчить про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження протягом тривалого періоду.
Крім того, із долучених до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що в судах першої та апеляційної інстанцій у ОСОБА_4 був захисник, у той же час апеляційну скаргу на вирок місцевого суду засуджений подавав особисто.
Наведені засудженим обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 міг реалізувати своє право на касаційне оскарження судових рішень без допомоги захисника, або шляхом звернення до центру з надання безоплатної правової допомоги

в установлений законом строк, однак цього не зробив. Отже підстави для задоволення заяви засудженого відсутні.
Інших обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк засудженим не наведено.
Оскільки ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції поза межами строку визначеного ч. 2 ст. 426 КПК, а з поданої заяви касаційний суд не знаходить підстав для поновлення цього строку, його касаційна скарга підлягає поверненню відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року щодо нього за заявою засудженого від 29 травня 2019 року і повернути касаційну скаргу разом із усіма доданими до неї документами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3