Номер провадження: 11-сс/813/1597/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
за участі власника майна ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 ,
слідчого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2019 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001934 від 14.06.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскарженою ухвалою слідчого с удді в рамках кримінального провадження №0001934 від 14.06.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 16.07.2019 р., а саме на автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 , а також надано слідчому та прокурорам можливість вилучення зазначеного транспортного засобу, його дослідження та подальше утримання в порядку, передбаченому Постановою КМУ №1104 від 19.11.2012 р.

Обґрунтовуючи задоволення вказаного клопотання, слідчий суддя прийшов до переконання, що вилучений автомобіль зберіг на собі сліди вчинення злочину та є предметом кримінального правопорушення, відповідає критеріям, визначеним п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, а також врахував правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та можливого цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_7 зазначила, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною з огляду на наступні обставини:

- власник вилученого автомобіля в судове засідання із розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не викликалась, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 172 КПК України та права на захист;

- на теперішній час в зазначеному кримінальному провадженні були проведені всі необхідні експертизи та в подальшому утримання вказаного транспортного засобу потреба відпала.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та повернути автомобіль власнику без відшкодування вартості перебування транспортного засобу на майданчику тимчасового утримання.

В судове засідання апеляційного суду прокурор не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, із клопотаннями про відкладення розгляду або його проведення за відсутності прокурора до апеляційного суду не звертався, у зв`язку із чим колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України, з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Проте, як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001934 від 14.06.2019 р. (а.с. 1-4), слідчий визначив метою накладення арешту на транспортний засіб «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 , збереження такого майна як речового доказу у зв`язку із можливим знаходженням на автомобілі слідів вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, яка загалом визначає поняття, підстави та мету накладення арешту на майно.

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно та витягу з ЄРДР (а.с. 5) видно що, Малиновським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Зокрема, було встановлено, що 14.06.2019 р. приблизно о 02:40 год. невстановлений водій, керуючи невстановленим автомобілем, здійснював рух по вул. Космонавтів в напрямку вул. Генерала Петрова, на перехресті з якою здійснив маневр повороту ліворуч, чим здійснив аварійну ситуацію для автомобіля «Mazda 6», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку та внаслідок аварійної ситуації здійснив виїзд за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на опору ЛЕП та внаслідок ДТП водій отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до КУ «МКЛ №11».

Натомість, з наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування не було надано жодних належних та допустимих доказів причетності транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зокрема, не було доведено того, що автомобіль є доказом в зазначеному кримінальному провадженні, а саме знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Окрім того, слідча ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду зазначила, що при проведенні огляду та досліджень вказаного вище належного ОСОБА_7 транспортного засобу будь-яких механічних пошкоджень виявлено не було.

Із наданих апеляційному суду матеріалів відпрацювання камер дорожнього нагляду «Безпечне місто» неможливо дійти однозначного висновку, що на фотографіях зображений саме належний ОСОБА_7 автомобіль «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 .

Як наслідок, на переконання апеляційного суду, зазначений транспортний засіб не відповідає вимогам, наведеним у ст. 98 КПК України, оскільки слідчим та прокурором не було доведено того, що він є знаряддям вчинення злочину та містить відомості, які б могли бути використані для доведення обставин в рамках зазначеного кримінального провадження №0001934 за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України, томуколегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування не було доведено необхідності накладення арешту на вказаний у клопотанні автомобіль, належний ОСОБА_7 ..

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не прийняв до уваги зазначені вище положення кримінального процесуального закону та викладені апеляційним судом обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно ОСОБА_7 , натомість, ні слідчим, ні прокурором не було доведено його причетності до кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України та те, що автомобіль може бути використаний як доказ в зазначеному провадженні.
Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно із поверненням майна його власнику безоплатно.

Керуючись ст.ст. 170, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2019 р. про накладення арешту на вилучений в ході проведення огляду місця події 16.07.2019 р. автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 в рамках кримінального провадження №0001934 від 14.06.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про накладення арешту на автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 .

Повернути зазначений автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 , власнику ОСОБА_7 безоплатно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4