МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/812/748/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 331 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0000283 матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2019 року, якою у відношенні:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- продовжено строк тримання під вартою.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2019 року та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Також просить зменшити розмір застави, визначивши її у 20 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2019 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 15 вересня 2019 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає обвинувачення необґрунтованим.
Зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання в м. Миколаєві, не має наміру переховуватись, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, є не доведений.
На переконання захисника, прокурор не навів переконливих доводів щодо неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Зазначає, що прокурор не вказував на неможливість встановлення обвинуваченому застави, а судом її не визначено та не вказано мотивів її не визначення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 189, частиною 1 статті 263 КК України.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що ризики вчинення інших кримінальних правопорушень та переховування від органів досудового розслідування та суду продовжують існувати.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, вивчивши надані судом першої інстанції копії матеріалів, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження № 0000283 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 189, частиною 1 статті 263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Як слідує з матеріалів провадження, листом Миколаївського апеляційного суду повернуто захиснику ОСОБА_6 його апеляційну скаргу, оскільки така подається через суд, який ухвалив судове рішення.
За такого апеляційний суд вважає, що захисник ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження не пропустив.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_7 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, визначений при застосуванні ОСОБА_7 даного запобіжного заходу, не зменшились.
Так, судом вірно встановлено, що ОСОБА_7 , обвинувачується у чиненні тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, тривалий час переховувався від органу досудового розслідування, не працює.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду та може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчать про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Наявність постійного місця проживання в м. Миколаєві та відсутність мети переховування від суду, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Окрім того, оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованість підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , про що просить апелянт.
Окрім того, твердження апелянта щодо не визначення розміру застави, є таким, що не заслуговує на увагу, оскільки, у відповідності до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України, суд при постановленні ухвали має право не визначити розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 .
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: