Справа № 278/2701/19
В И Р О К
Іменем України

12 листопада 2019 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сліпчиці Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера та мешканця КУ "Обласний спеціальний будинок-інтернат" Житомирської обласної ради, с. Іванків Андрушівського району Житомирської області, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и в:

25 серпня 2019 року близько 22 години ОСОБА_4 перебував в коридорі приміщення Геріатричного пансіонату, що по АДРЕСА_1 , де між ним та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій умисел, у цей же час та місці ОСОБА_4 , взявши зі своєї кімнати ніж, повернувся до коридору, де перебував ОСОБА_6 , та наніс останньому один удар ножем в область паху та один удар ножем в область лівої руки, від чого ОСОБА_6 впав на підлогу. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_4 наніс два удари ножем в область спини та один удар в область лівої руки ОСОБА_6 . Зазначеними діями ОСОБА_4 умисно спричинив ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді колото-різаних ран спини, лівого передпліччя, лівої підложвинної ділянки, лівого кульшового суглобу.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини, показав, що між ним та потерпілим склались неприязні стосунки, потерпілий вихвалявся перед ним та ображав персонал пансіонату, а тому заслуговував на покарання. Обвинувачений раніше попереджав потерпілого, що спричинить йому тілесні ушкодження, проте того вечора потерпілий знов образив присутніх, і тому обвинувачений виконав свою обіцянку. Проте умислу заподіяти потерпілому смерті або тяжкої шкоди здоров`ю не мав, хотів лише провчити його. З приводу вчиненого не шкодує.
Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.
Потерпілий ОСОБА_6 також підтвердив обставини справи, неприязні стосунки з обвинуваченим, вважає причиною конфлікту зроблене останньому зауваження. Стан здоров`я потерпілого відновився.
Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена. При кваліфікації діяння обвинуваченого суд бере до уваги його показання щодо відсутності умислу на спричинення тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, характер тілесних ушкоджень, а тому кваліфікує діяння за тяжкістю наслідків, що настали за ч. 2 ст. 125 КК як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, одинокий пенсіонер, проживає в інтернаті, має проблеми із зором, за місцем теперішнього та попереднього проживання характеризується позитивно.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є активне сприяння розкриттю злочину. Разом з тим, суд не визнає такою обставиною зазначене в обвинувальному акті щире каяття обвинуваченого, оскільки шкодування щодо вчиненого обвинувачений протягом судового розгляду не виказав. Крім того, обставиною, що обтяжує йому покарання, суд на підставі п. 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 67 КК визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки ця обставина усвідомлювалась обвинуваченим (проживали в одному геріатричному пансіонаті, обвинуваченому зі слів потерпілого було відомо, що останній є старшим за віком).
Враховуючи наведене, особу обвинуваченого, наявність однієї пом`якшуючої та однієї обтяжуючої покарання обставини, позицію державного обвинувача та потерпілого, який не наполягав на суворості покарання, суд, заважаючи на санкцію ч. 2 ст. 125 КК, дійшов висновку, що покарання у виді арешту або обмеження волі були б надто суворими, а оскільки покарання у виді громадських або виправних робіт через пенсійний вік обвинуваченого призначені йому бути не можуть, суд призначає ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, визначеному санкцією, що буде достатнім як для виправлення обвинуваченого, так і для запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов не пред`явлений. Даних про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Арешт, накладений на речовий доказ по справі, на підставі ст. 174 КПК підлягає скасуванню, а речовий доказ як знаряддя вчинення злочину підлягає знищенню.
Підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить одну тисячу сімсот гривень.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 28.08.2019 на ніж скасувати, а вказаний речовий доказ знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Потерпілий та захисник мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1