Справа № 344/5376/18
Провадження № 1-кп/344/513/19
У Х В А Л А

05 вересня 2019 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Івано-Франківського міського суду з Івано-Франківського апеляційного суду на новий розгляд надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

При вирішенні питання щодо можливості призначення судового розгляду по даному кримінальному провадженні судом встановлено, що дане кримінальне провадження підсудне Івано-Франківському міському суду.

Підстав для його закриття згідно з п.п.4-8 ч.1 та ч.2 ст.284 КПК України немає.

Клопотання про затвердження угоди відповідно до ст.ст.468-475 КПК України не заявлялось.

Підстав для обрання, зміни чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжних заходів, на даний час немає.

Представник державного обвинувачення вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України та просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду в порядку ст.315 КПК України.

Захисник обвинувачених заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки в порушення вимог ст.291 КПК України він не містить фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, щодо кваліфікуючих ознак за ч.2 ст.146 КК України, об`єктивної сторони вказаного злочину, корисливого мотиву та завданої шкоди, а також щодо тривалості вчиненого діяння.

Обвинувачені підтримали думку свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_8 , яка в ході попереднього розгляду справи заявляла цивільний позов до обвинувчених про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в загальній сумі 162000 гривень, прибула у судове засідання 15.03.2019 року, після чого, 22.03.2019 року подала на адресу суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі.

Інші потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 жодного разу у підготовче судове засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт з додатками та вирішуючи питання чи відповідають вони вимогам закону, суд виходить з наступного.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, в тому числі, повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Проте, в порушення вищезазначених норм закону, у даному обвинувальному акті не достатньо повно викладено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення стосовно правової кваліфікації.

Зокрема, в даному обвинувальному акті не вказано часу вчинення злочину, в тому числі, незаконних дій щодо кожного із потерпілих, хоча кваліфікуючою ознакою за ч.2 ст.146 КК України зазначено протягом тривалого періоду часу.

Крім того, відсутні будь-які відомості щодо часу перебування кожного потерпілого в неволі, дані, що підтверджують факт утримання потерпілих проти їх волі, в тому числі, хто саме незаконно позбавляв їх волі, яким чином, на який період часу та з якою метою.

Також, кваліфікуючою ознакою за ч.2 ст.146 КК України є вчинення злочину з корисливих мотивів, тоді як в обвинувальному акті не міститься даних які саме дії були вчинені обвинуваченими з метою незаконно заволодіти певним майном або грошовими коштами, не вказано в якій сумі, ким та від кого були отримані кошти за перебування потерпілих в реабілітаційних центрах.

Окрім цього, всупереч вимогам п.7 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт не містить відомостей про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відсутність в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В судових рішеннях Європейського Суду з прав людини (рішення від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України") зазначено: «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»; в рішенні від 25.07.2000, у справі "Маттоціа проти Італії": «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто, про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення»; в рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальному провадженні надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Разом з цим, ч.1 ст.337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Таким чином, розгляд справи без належного формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене у справі рішення на підставі такого обвинувачення буде вважатись незаконним, на що вказує також Івано-Франківський апеляційний суд у своїй ухвалі від 30.01.2019 року, якою вирок Івано-Франківського міського суду від 11.10.2018 року стосовно обвинувачених скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд, у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, що перешкодили ухваленню законного, обгрунтованого та вмотивованого судового рішення, в тому числі щодо фактичних обставин кримінального провадження.

Згідно ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Окрім того, відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного або обвинуваченого. З чого слідує, що цивільний позов в кримінальному провадженні може бути пред`явлено лише на двох стадіях: під час досудового розслідування кримінального правопорушення, а також під час підготовчого судового засідання.

У відповідності до ч.2 ст.314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника згідно з правилами, передбаченими КПК України для судового розгляду.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 02.07.2004 року Про практику застосування судами законодавства, що передбачає права потерпілих від злочинів визначено, що суди зобов`язані вжити всіх можливих заходів до забезпечення участі потерпілого в судовому засіданні.

Судом неодноразово відкладалось підготовче судове засідання у зв`язку із неявкою потерпілих, процесуальний статус та права яких визначено у відповідності до ст.ст.55, 56 КПК України, та які мають право заявити цивільний позов в порядку, визначеному КПК України, однак більша частина потерпілих в зал судового засідання жодного разу не прибули, причини неявки суду не повідомили. Дані потерпілі судом неодноразово викликались за адресами, вказаними в обвинувальному акті, проте забезпечити їх належне повідомлення та участь у підготовчому судовому засіданні не представилось можливим.

А отже, з метою уникнення істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, в тому числі, в частині належного забезпечення прав потерпілих на відшкодування заподіяної злочином шкоди, а також усунення всіх вищевказаних недоліків, матеріали кримінального провадження слід повернути прокурору для належного оформлення. Оскільки, не суд, а орган досудового розслідування повинен визначитись у вказаних питаннях.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, а тому суд вважає, що його слід повернути прокурору для виправлення його змісту та форми згідно з вимогами вказаної статті, а також з`ясування чи всі особи, які зазначені в обвинувальному акті, які жодного разу не прибули в зал судового засідання, дійсно являються потерпілими та яку саме шкоду їм було завдано кримінальним правопорушенням. Без усунення зазначених недоліків дане кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

У відповідності до ч.3 ст.314 КПК України, рішення про повернення обвинувального акту прокурору, у випадку його невідповідності вимогам закону, суд приймає у підготовчому судовому засіданні.

На підставі викладеного, ст.291 КПК України, керуючись ст.ст.314, 315, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 10 вересня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1