№707/774/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2019 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілогоОСОБА_6 ,
цивільного позивачаОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001254 від 14.11.2017 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Алатана, Стерлітамакського району, Башкірської АРСР, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , татарина, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_4 13.11.2017, близько 15.00 год., керуючи автомобілем «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись вул. Спасо-Преображенська в с. Мошни Черкаського району Черкаської області в напрямку від с. Будище до с. Софіївка на перехресті з вул. Соборна, в порушення вимог пунктів 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України був неуважним та почав змінювати напрямок свого руху, а саме виконувати поворот ліворуч на вул. Соборна, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників руху, не надав дорогу автомобілю «ВАЗ 21093» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , котрий рухався в зустрічному напрямку рівнозначною дорогою, внаслідок чого скоїв зіткнення з указаним автомобілем.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи від 13.12.2017 № 02-01/2146 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правого плечового суглобу з внутрішньо-суглобовим розривом ротаторної манжети та виходом вільної рідини в порожнину суглобу, що відносяться до категорії середньої тяжкості тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також травму голови зі струсом головного мозку, крововиливи та набряки м`яких тканин лобної ділянки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ 2106» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 , а саме вимог пунктів 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 06.04.2018 № 4/335, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
З огляду на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів
Під час судового розгляду ОСОБА_4 вину у вчинені злочину визнав частково та пояснив, що 13.11.2017, близько 15.00 год., він, керуючи автомобілем «ВАЗ 2106», їхав в с. Мошни Черкаського району Черкаської області у напрямку від м. Черкаси до м. Канева. На перехресті вулиць Спасо-Преображенська та Соборна в центрі с. Мошни, маючи намір повернути наліво на вулицю Соборна, зменшив швидкість аж до зупинки транспортного засобу, включив покажчик повороту наліво, пересвідчився у відсутності зустрічного транспорту та почав здійснювати маневр повороту наліво. Під час здійснення повороту в ліву передню частину його автомобіля на великій швидкості в`їхав лівою передньою частиною автомобіль «ВАЗ 21093», якого він до здійснення маневру не бачив. ОСОБА_4 визнає, що причиною дорожньо-транспортної пригоди частково є його вина, оскільки він проявив неуважність та не побачив зустрічний автомобіль, якому зобов`язаний був надати дорогу. Водночас вважає, що причиною дорожньо-транспортної пригоди є також те, що автомобіль «ВАЗ 21093», яким керував ОСОБА_7 , рухався на великій швидкості фактично по роздільній смузі дороги. Окрім цього, обвинувачений ставить під сумнів факт отримання потерпілим ОСОБА_6 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень, посилаючись на те, що останній після ДТП підходив до нього та повідомляв, що тілесні ушкодження не отримав.
Окрім часткового визнання обвинуваченим своєї вини, встановлені судом обставини підтверджуються такими безпосередньо дослідженими доказами, наданими стороною обвинувачення.
Показаннями потерпілого ОСОБА_6 про те, що 13.11.2017, близько 15.00 год., він як пасажир їхав в автомобілі «ВАЗ 21093», яким керував ОСОБА_7 . Вони їхали в своїй полосі руху в напрямку з м. Каневе до м. Черкаси. Автомобіль рухався зі швидкістю близько 50 км/год. Під час руху на перехресті вулиць Спасо-Преображенська та Соборна в центрі с. Мошни Черкаського району автомобіль «ВАЗ 2106», яким керував ОСОБА_4 , різко без включення покажчика повороту здійснив поворот вліво, у результаті чого відбулося зіткнення автомобілів. Внаслідок цього він вдарився головою об лобове скло. Отямившись, він вийшов до автомобіля «ВАЗ 2106» та поцікавився у водія про стан його здоров`я. Під час розмови ОСОБА_4 визнав вину в ДТП та повідомив, що не побачив їхнього автомобіля. Лікарі швидкої медичної допомоги не пропонувала надати йому медичну допомогу, оскільки їх увага була зосереджена на обвинуваченому, в якого був перелом ноги. Він же в цей час не скаржився на стан здоров`я. Пізніше його стан здоров`я погіршився, почало сильно боліти праве плече, у зв`язку з цим він звернувся в лікарню за медичною допомогою.
Показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що він, керуючи автомобілем «ВАЗ 21093», разом із пасажиром ОСОБА_6 їхали зі швидкість близько 50 км/год. з включеними фарами зі сторони м. Канева до м. Черкаси. На перехресті вулиць Спасо-Преображенська та Соборна в центрі с. Мошни, автомобіль «ВАЗ 2106», яким керував ОСОБА_4 , не надавши перевагу в русі, різко здійснив поворот вліво, унаслідок цього відбулося зіткнення автомобілів. Після ДТП водій «ВАЗ 2106» повністю визнав вину та викликав майстра, який повинен був відремонтувати автомобіль ОСОБА_7 .
Показаннями свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні пояснила, що працює у кіоску, що розташований поруч з трасою. Почувши удар остання побачила білий Жигуль та зелену напевно «дев`ятку». Автомобіль зеленого кольору стояв в напрямку з м. Канева до м. Черкаси. Жигуль стояв виїжджаючи з вулички, на перехресті. З зеленого автомобіля вийшов пасажир, а потім водій. Водій білого автомобіля залишався в ньому, і не одразу вийшов. Оскільки у свідка були покупці вона не увесь час спостерігала за подіями на вулиці, проте через хвилин 10-15 після ДТП, побачила як водій білого автомобіля залишив його і стояв спершись на автівку. Якщо люди з зеленого автомобіля ходили і оглядали його, то водій з білого автомобіля стояв не рухаючись. Саму подію свідок не бачила, почула тільки удар зіткнення. Медичну допомогу свідка ніхто не просив надавати. Білий автомобіль виїжджав від магазину «Спар». Він повертав. Події відбувалися приблизно в кінці квітня, на початку травня 2017 року. До місця події свідок не підходила, проте відстань від кіоску до дороги, близько 10-12 м.

Показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив суду, що працював на «швидкій допомозі». Того дня він їхав з виклика і побачив у центрі села, що на перехресті вулиць трапилась ДТП. Зупинившись, свідок з`ясував у учасників ДТП кому потрібна медична допомога, на що відкликнувся ОСОБА_10 . У останнього була травма коліна, і свідок забрав його в автомобіль і надав допомогу. Більше нікому не потребувалася медична допомога. Свідок відвіз ОСОБА_10 у районну лікарню с. Мошни.

Показаннями свідка ОСОБА_11 який суду пояснив, що того дня їхав на автомобілі і побачив ДТП. Стояла карета швидкої медичної допомоги, автомобіль «Копійка» та автомобіль «дев`ятка». Швидка забрала водія з «Копійки». Поряд з «дев`яткою» стояли два хлопці. Останні попрохали допомогти лінійкою зміряти відстань. Потім приїхала поліція. «Дев`ятка» стояла в бік м. Канева по своїй смузі. І «Жигуль» трохи був «нахилений», поворот в бік м. Корсунь. «Дев`ятка» не знаходилась на стороні зустрічної смуги руху. Слідчий фіксував виміри, а свідок приймав участь в замірах. На слідчому експерименті знову проводились виміри відстаней, за участю експерта, та інших. У протоколі огляду місцевості міститься дійсний підпис свідка. Схему ДТП складали при свідку. Фототаблиці відповідають дійсності.

Показаннями свідка ОСОБА_12 якийсуду пояснив, що саму ДТП свідок не бачив. На місце ДТП того дня свідок не був. Свідок був учасником слідчого експеримента. Поліція перекрила дорогу, виставила два автомобілі і 2 працівники робили заміри. Між учасниками був спір щодо обставин події. Підпис свідка в протоколі відповідає дійсності.

Документом - протоколом огляду місцевості від 13.11.2017 з додатками, у яких зафіксовано відомості щодо місця ДТП, а також положення транспортних засобів після ДТП та осипу скла й пластмасу. Відповідно до цього протоколу місцем ДТП є перехрестя вулиць Спасо-Преображенська та Соборна в с. Мошни Черкаського району Черкаської області. Ширина дорожнього покриття для обох напрямків становить 12 м, ширина смуги для руху в якій рухався автомобіль «ВАЗ 2106» під керуванням ОСОБА_4 становить 5,3 м, ширина смуги для руху в якій рухався автомобіль «ВАЗ 21093» становить 6,6 м. На проїзній ділянці нанесена дорожня розмітка 1.1 та 1.5. Після ДТП автомобіль «ВАЗ 21093» знаходився в смузі свого руху (заднє ліве колесо на відстані 6,35 м від краю правої проїжджої частини, переднє ліве колесо на відстані 6,3 м від краю правої проїзної частини в напрямку м. Канева). У фототаблиці до протоколу огляду місцевості зафіксовано загальний вигляд місця ДТП, згідно якого зіткнення відбулося в смузі руху автомобіля «ВАЗ 21093», яким керував ОСОБА_7 .
Висновком судово-медичного експерта № 2-01/2146 від 13.12.2017, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді травмиправого плечового суглобу з внутрішньо-суглобовим розривом ротаторної манжети та виходом вільної рідини в порожнину суглобу, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, крововиливи та набряки м`яких тканин лобної ділянки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Указані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів та за давністю виникнення можуть відповідати часу вказаному в постанові про призначення експертизи, тобто 13.11.2017.

Висновком судово-медичного експерта № 2-01/155 від 27.03.2018, відповідно до якого у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді травмилівого колінного суглоба з переломом наколінника. Указані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів та за давністю виникнення можуть відповідати часу вказаному в постанові про призначення експертизи, тобто 13.11.2017, та відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Речовими доказами оглянутими в ході огляду місця події автомобілями «ВАЗ 21093» та «ВАЗ 2106», на яких зафіксовано пошкодження концентровані в лівих передніх частинах автомобілів.

Документом протоколом слідчого експерименту від 03.04.2018 та додатками до нього у вигляді схеми та фототаблиці, відповідно до яких під час слідчої дії перевірено показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 щодо місця зіткнення автомобілів, взаємного розташування автомобілів, швидкості руху, подолання відстані автомобілем «ВАЗ 2106» з моменту зміни напряму руху. Слідчим експериментом встановлено, що місце зіткнення знаходиться на проїзній частині на вул. Спасо-Преображенська в с. Мошни Черкаського району в смузі руху від с. Софіївка в напрямку м. Черкаси на відстані 6,95 м від лівого краю проїзної частини за напрямом руху автомобіля «ВАЗ 21093».
Документом протоколом слідчого експерименту від 03.04.2018 та додатками до нього у вигляді схеми та фототаблиці, відповідно до яких під час слідчої дії перевірено показання ОСОБА_4 щодо місця зіткнення автомобілів, взаємного розташування автомобілів, подолання відстані його автомобілем з моменту зміни напряму руху. Слідчим експериментом встановлено, що місце зіткнення знаходиться на проїзній частині вул. Спасо-Преображенська в с. Мошни Черкаського на відстані 6,7 м від правого краю проїзної частини за напрямом руху автомобіля «ВАЗ 2106», яким керував ОСОБА_4 .
Висновком експерта судових автотехнічних досліджень від 06.04.2018 № 4/335, відповідно до якого в дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, водій автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_7 в момент виникнення небезпеки для руку повинен був негайно зменшити швидкість руху керованого ним автомобіля аж до його зупинки (із технічної точки зору застосувати екстрене гальмування), тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
У дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 2106» ОСОБА_4 для забезпечення безпеки руху повинен був керуватися вимогами п.п. 10.1, 16.3 Правил дорожнього руху України (п. 10.1 Правил дорожнього руху України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п. 16.3 - у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів).
За обставин зазначених у постанові про призначення експертизи водій автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2106» шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця ДТП, як з урахуванням показань потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 , так із урахуванням показань свідка ОСОБА_4 .
Так як в момент виникнення небезпеки для руху, який указаний в постанові, водій автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2106» шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця ДТП, як з урахуванням показань потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 , так із урахуванням показань свідка ОСОБА_4 , тому за обставин зазначених в постанові про призначення експертизи в причинному зв`язку з виникненням ДТП з технічної точки зору є ненадання переваги в русі водієм автомобіля «ВАЗ 2106» ОСОБА_4 , який виконував маневр повороту ліворуч, автомобілю «ВАЗ 21093» під керуванням ОСОБА_13 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 пояснив, що вкана експертиза була виконан ним із урахуванням показів, як ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , так із урахуванням показань свідка ОСОБА_4 .
Висновком експерта автотехнічних досліджень та криміналістичних досліджень транспортних засобів від 26.04.2018 № 4/375, відповідно до якого деталі робочої гальмівної системи автомобіля «ВАЗ 2106» державний номерний знак НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані. Товщина передніх гальмівних дисків не відповідала вимогам підприємства-виробника, згідно вимог п. 31.4.1 а) Правил дорожнього руху України експлуатація даного транспортного засобу забороняється.

Висновком експерта автотехнічних досліджень та криміналістичних досліджень транспортних засобів від 26.04.2018 № 4/374, відповідно до якого до моменту ДТП деталі рульового керування автомобіля «ВАЗ 2106» державний номерний знак НОМЕР_1 знаходилися у працездатному стані.

Висновком експерта автотехнічних досліджень та криміналістичних досліджень транспортних засобів від 26.04.2018 № 4/373, відповідно до якого до моменту ДТП деталі ходової частини автомобіля «ВАЗ 2106» державний номерний знак НОМЕР_1 знаходилися у працездатному стані.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд відкидає доводи обвинуваченого про те, що ДТП виникла також з вини водія автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_7 , який нібито керував автомобілем на великій швидкості фактично по роздільній смузі дороги, оскільки такі доводи не підтверджені доказами та спростовуються висновком експерта судових автотехнічних досліджень та іншими доказами, що досліджені в судовому засіданні, які свідчать про те, що в причинному зв`язку з виникненням ДТП є ненадання переваги в русі водієм автомобіля «ВАЗ 2106» ОСОБА_4 , а також, що водій автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування.
Суд також зазначає, що вказана експертиза проведена, в тому числі й на підставі версії подій самого обвинуваченого з використанням вихідних даних, які надав ОСОБА_4 у ході проведення слідчого експерименту.
Окрім цього, під час огляду місцевості 13.11.2017 та слідчих експериментів, проведених 03.04.2018 з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , встановлено, що зіткнення автомобілів відбулося в полосі руху автомобіля «ВАЗ 21093», яким керував ОСОБА_7 .
Також, перевіряючи доводи обвинуваченого, суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_6 внаслідок ДТП середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 , а також висновку судово-медичного експерта, згідно якого виявлені у потерпілого тілесні ушкодження середньої тяжкості виникли від дії тупих предметів та за давністю виникнення можуть відповідати часу вказаному в постанові про призначення експертизи, тобто 13.11.2017.

Стороною захисту не надано доказів, які б вказували на отримання ОСОБА_15 тілесних ушкоджень за інших обставин або ж спростовували факт їх отримання, а саме посилання на звернення потерпілого за медичною допомогою не в день спричинення йому тілесних ушкоджень, враховуючи їх характер, на думку суду, не є достатньою підставою для розумного сумніву в достовірності доказів наданих стороною обвинувачення.
Крім того суду не бере до уваги посилання захисника на те, що слідчий ОСОБА_16 приймав участь в досудовому розслідуванні без необхідних повноважень оскільки відповідно до витягу ЄРДР в ньому відсутнє прізвище вказаного слідчого. Вказані твердження захисника суд вважає помилковими, так як, відповідно до постанови про створення слідчої групи від 07.02.2019 року, слідчий ОСОБА_16 влючений до слідчої групи у даному кримінальному провадженні, що повністю відповідає КПК України.
За таких обставин суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно статей 66, 67 КК України не встановлено.

Мотиви призначення покарання
Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами сттаттей 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; досудову доповідь органу пробації; характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину та його наслідки, характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, який керував транспортним засобом у тверезому стані, вчинив злочин з необережною формою вини, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання,з урахуванням обставин, які сприяли вчиненню злочину та проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його часткове визнання вини, наслідки суспільно-небезпечного діяння, суд доходить висновку що, при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції останнього від суспільства, а тому вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у виді штрафу.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду
Потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення 25 000 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої витратами на лікування та моральної шкоди в розмірі 50000 грн.

Також до обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 10 000 грн, яка полягає у витратах на лікування внаслідок отримання тілесних ушкоджень та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.
Представником відповідача адвокатом ОСОБА_5 подано заперечення на позовні заяви у яких він просив відмовити у задоволенні цивільних позовів через відсутність доказів, якими обґрунтовані позовні вимоги.

Окрім цього, до обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено цивільний позов прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в інтересах ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» про відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину в сумі 4 098, 33 грн.

У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги.

Обвинувачений заявлені цивільні позови не визнав через мотиви наведені в заперечені на позови.

Вирішуючи обґрунтованість заявлених цивільних позовів суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частинами 1 та 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У зв`язку із цим, суд приймає до уваги правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц), в пунктах 69, 71-73 якої зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до приписів ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 261 згаданого Закону, передбачено, відшкодування страховиком моральної шкоди потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпілим ОСОБА_6 та цивільним позивачем ОСОБА_7 до відшкодування заявлена шкода, прямо передбачена п. 22.1 ст. 22, статтями 23, 261 Закону як така, відшкодування за якою здійснюється страховиком у межах страхових сум.

З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі фактичних обставин на цей час не вбачаються підстав для висновку про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

У зв`язку з тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована, останнім повідомлено страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на винну у ДТП особу та власника транспортного засобу суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Оскільки позовні вимоги до страховика не пред`являлися, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і особою, яка несе цивільну відповідальність за дії винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Ураховуючи наведене, з метою забезпечення прав потерпілого та цивільного позивача, суд дійшов висновку про залишення позовних заяв без розгляду, що не є перешкодою для їх вирішення по суті у разі звернення до суду з відповідними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи позовну заяву прокурора, суд бере до уваги те, що обов`язок з відшкодування винною особою витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого є деліктними відносинами, які відповідно до положень Закону не поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Згідно із ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених коштів з винних осіб до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, передбачено, що сума коштів, які підлягають відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та щоденної вартості його лікування.

Вартість стаціонарного лікування потерпілого ОСОБА_15 підтверджується тільки довідкою ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» в якій відсутні дані, щодо кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та щоденної вартості його лікування, а лише зазначена сума 4098,33 грн.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позов прокурора до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого від злочину є необґрунтованим, оскільки не підтверджується належними доказами, а тому непідлягає до задоволення.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає у зв`язку з відсутністю таких клопотань сторони обвинувачення та з огляду на положення статтей 22, 26 КПК України, згідно яких суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
У зв`язку із цим, суд стягує з обвинуваченого витрати на залучення експертів для проведення автотехнічної експертизи від 06.04.2018 № 4/335 в сумі 1144 грн, технічного стану автомобіля від 26.04.2018 № 4/375 в сумі 858 грн, технічного стану автомобіля від 26.04.2018 № 4/374 в сумі 715 грн та технічного стану автомобіля від 26.04.2018 № 4/373 в сумі 715 грн, а всього на загальну суму 3432 грн.

Речовий доказ у справі автомобіль «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , який переданий за зберігальною розпискою ОСОБА_17 , враховуючи положення ст. 100 КПК України, підлягає поверненню власнику ОСОБА_4 .

Ревочий доказ автомобіль «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_3 , який переданий за зберігальною розпискою власнику ОСОБА_7 залишити в останнього, звільнивши після набрання вироком законної сили від обов`язків за вказаною розпискою.

Керуючись статтями 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5100 /п`ять тисяч сто/ гривень без позбавлення права керування транспортними засобами..

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягення моральної та матеріальної шкоди залишити без розгляду.
Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.
В задоволенні цивільного позову прокурора Черкаської місцевої прокуратури в інтересах ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» про відшкодувати витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого злочину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3 432 грн в рахунок відшкодування витрат на проведення автотехнічної експертизи від 06.04.2018 № 4/335 в сумі 1144 грн, технічного стану автомобіля від 26.04.2018 № 4/375 в сумі 858 грн, технічного стану автомобіля від 26.04.2018 № 4/374 в сумі 715 грн та технічного стану автомобіля від 26.04.2018 № 4/373 в сумі 715 грн.

Речовий доказ автомобіль «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , який переданий за зберігальною розпискою ОСОБА_17 , повернути власнику ОСОБА_4 , звільнивши після набрання вироком законної сили від обов`язків за вказаною розпискою.

Речовий доказ автомобіль «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_3 , який переданий за зберігальною розпискою власнику ОСОБА_7 залишити в останнього, звільнивши після набрання вироком законної сили від обов`язків за вказаною розпискою.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1