22.11.19
Справа № 635/8487/19
Провадження по справі №1-кп/635/1138/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретар судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 122 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що на теперішній час є необхідність продовження раніше обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки усі ризики, які існували на момент обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, беручи до уваги,що останній ніде офіційно не працює, законних джерел заробітку не має, за місцем мешкання характеризується з посередньої сторони, разом с цим підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання від 10 до 15 років, останній може покинути територію Харківської області та переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 мешкає в одному домоволодінні з потерпілою ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а тому знаходячись на волі може вчинити дії спрямовані на здійснення незаконного психологічного або навіть фізичного впливу відносно малолітньої потерпілої. ОСОБА_6 може також незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а тому в даному випадку існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, обвинувачений може продовжити вчиняти незаконні дії щодо потерпілої ОСОБА_9 та інших членів сім`ї. Під час допиту потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що вітчим ОСОБА_6 неодноразово вчиняв відносно неї насильницькі дії та ґвалтував останню, що свідчить про те, ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжувати скоювати аналогічні тяжкі та /або особливо тяжкі кримінальні правопорушення. Отже, існує ризик, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку триманні його під вартою, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просила застосувати до її підзахисного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначила, що у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений буде проживати за місцем мешкання свого друга та дотримуватися визначених судом процесуальних обов`язків. Крім того, адвокат вказала на те, що прокурором доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Судом встановлено, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2019 року відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. У подальшому запобіжний захід ухвалами слідчого судді від 19 липня 2019 року, 19 серпня 2019 року було продовжено, останній раз ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року запобіжний захід продовжено до 23 листопада 2019 року.
При обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 під час досудового розслідування слідчим суддею було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків і потерпілу та вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, а також ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується, колегією суддів за клопотання прокурора вирішується питання про продовження строку тримання під вартою.
Так, колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, оскільки вказаним ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне із яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину та за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від 8 до 15 років позбавлення волі, ОСОБА_6 обвинувачується у злочинах проти статевої свободи та статевої недоторканості, вчиненого щодо малолітньої потерпілої, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння так і особи обвинуваченого.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, наслідків цього злочину, даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і потерпілого.
Також суд також погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного вливу на потерпілих та свідків, оскільки на теперішній час судовий розгляд не розпочатий, потерпілі та свідки по даному кримінальному провадженню не допитані.
Крім того, враховуючи, що потерпілі та обвинувачений проживають за однією адресою, існує висока вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих у даному кримінальному провадженні.
З огляду на дані, що характеризують особу обвинуваченого, з урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінують обвинуваченому, та їх суспільної небезпечності, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений схильних до вчинення правопорушень, а тому колегія суддів доходить висновку про продовження існування ризику, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
При цьому, суд не приймає доводи захисника про те, що наявні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, а також ту обставину, що розгляд судового провадження не розпочатий, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, продовжують існувати та виправдовують тримання особи під вартою.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 152, ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 122 КК України КК України, продовжити на шістдесят днів - до 20 січня 2020 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3