Дата документу 22.08.2019 Справа № 336/874/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/35/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/874/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.86 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року задоволено заяву засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року та звільнено його від відбування покарання, призначеного йому за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2017 року на підставі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про звільнення його від призначеного вироком суду від 25.05.2017 року покарання на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році», в зв`язку з тим, що він засуджений за злочин середньої тяжкості, та на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» він відбув більше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Задовольняючи заяву засудженого, суд першої інстанції встановив, що на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році», враховуючи положення ст. 72 КК України засуджений ОСОБА_7 відбув 10 місяців 27 днів позбавлення волі, що є більше однієї чверті призначеного строку основного покарання (1 рік 3 місяці, тобто 13 місяців).

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною. Зазначає, що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2017 року, яким затверджена угода про примирення між обвинуваченим та потерпілим, ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 місяців арешту. На підставі ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_7 остаточно призначене покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі та на підставі ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України зараховано у строк попереднього ув`язнення за період часу з 10.02.2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Зазначений вирок набрав законної сили 27.06.2017 року, проте на час розгляду клопотання судом засудженим ОСОБА_7 внесена апеляційна скарга на вказаний вирок суду з клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження. Так, перевіркою матеріалів, які характеризують особистість засудженого ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_7 раніше засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України засуджений ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на іспитовому строку, вчинив умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, за що визнаний виним та засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2017 року з урахуванням положень ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі. Зазначене свідчить про неможливість звільнення засудженого ОСОБА_7 у зв`язку з застосуванням до нього Закону України «Про амністію в 2016 році», оскільки згідно з п. «а» ст. 9 зазначеного Закону, засуджений ОСОБА_7 є особою, яка після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинила умисний злочин, що свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 є особою, до яких амністія не застосовується.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою заяву засудженого ОСОБА_7 щодо застосування до нього положень ст. 3 Закону України «Про амністію в 2016 році» залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, та прохав її задовольнити; засудженого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції є, зокрема неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 вказаного Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Разом з тим, відповідно до п. «а» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 раніше засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Крім того, засуджений ОСОБА_7 , перебуваючи на іспитовому строку, вчинив умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, за що його було визнано винним та засуджено вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2017 року, з урахуванням положень ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.

Зазначені обставини свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 є особою, до яких амністія не застосовується, у зв`язку із чим ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року, якою задоволено заяву засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року та звільнено його від відбування покарання, призначеного йому за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2017 року на підставі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про амністію в 2016 році» скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 щодо застосування до нього положень ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4