справа №619/2096/19
провадження №1-кп/619/317/19
ВИРОК
іменем України

06 червня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
обвинуваченоїОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000426 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дергачі Дергачівського району Харківської області, громадянки України, освіта вища, одруженої, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

встановив:
01 квітня 2019 року приблизно о 09 годині ОСОБА_4 знаходилась за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де на сусідній присадибній ділянці - за адресою: АДРЕСА_2 , зустріла раніше знайому - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка поскаржилась їй про конфлікт і насилля з боку ОСОБА_6 , з якою вони мешкають в одному будинку, що відбулось напередодні. Після розмови з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 пішла до будинку АДРЕСА_3 , де в неї з ОСОБА_6 виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_4 , знаходячись в кухні будинку за вищевказаною адресою, реалізовуючи раптово виниклий прямий умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , діючи з цією метою, схопила останню лівою рукою за волосся на голові, почала смикати з великою силою, та поваливши останню на диван, правою рукою схопила та стисла шкіру обличчя ОСОБА_6 в області лівого ока. Під час сварки в кімнату зайшов чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , який зробив зауваження ОСОБА_4 , після чого остання припинила свої злочинні дії і пішла з будинку. Внаслідок дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців і саден на обличчі, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №09-423/2019 від 03.05.2019, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала, у вчиненому щиросердно розкаялася, підтвердила факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_4 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду її винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 , виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні, суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного злочину, крім визнання нею своєї вини, доведена прокурором у повному обсязі і підтверджується встановленими судом фактичними даними, у розумінні вимог ст.ст.84, 85, 86, 87, 94 КПК України, які містяться:

- у протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого 01 квітня 2019 року ОСОБА_6 заявила про вчинення злочину;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 11.04.2019 та фототаблицях до нього, проведеного з 10 год 15 хв до 10 год 45 хв за участю потерпілої ОСОБА_6 ;
- у висновку експерта №09-423/2019 від 15.04.2019, відповідно до якого у ОСОБА_6 мали місце синці та садна на обличчі, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, синці за механізмом удара-стиснення, садна за механізмом тертя-ковзання та могли бути отримані за 1-2 доби до проведення первинного огляду. За ступенем тяжкості синці та садна відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів. (п.п.2.3.2 «Б», 2 ».3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). Характер та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не є типовими для самоспричинення, та малоймовірно виходячи з локалізації тілесних ушкоджень утворення їх при падінні на площині. Тілесні ушкодження у ОСОБА_6 могли утворитися за обставинами та механізмом, на які вона вказує при проведенні слідчого експерименту від 11.04.2019 за її участю;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 28.05.2019 та фототаблицях до нього, проведеного з 18 год 05 хв до 18 год 40 хв за участю ОСОБА_4 .

Показання обвинуваченої в судовому засіданні логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченою не оспорюються.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує щире каяття, що відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнається судом обставиною, яка пом`якшує її покарання.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває.

Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в межах санкції частини цієї статті.

З урахуванням вимог ст.ст.176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1