Номер провадження: 11-кп/813/450/19
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарі судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
представника потерпілих ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2017 року, якою кримінальне провадження №0000570 від 06.08.2014 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Олександрівка, Доманівського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює на посаді лікаря-акушера-гінеколога пологового відділення КЗ «Южненська міська лікарня», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

закрито, звільнено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 140 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно оскаржуваної ухвали, ОСОБА_9 , відповідно до наказу головного лікаря Комунального закладу «Южненська міська лікарня» № 1097-к від 31.12.2010, призначений на посаду завідувача стаціонарного пологового відділення КЗ «Южненська міська лікарня».

Будучи медичним працівником лікарем акушером-гінекологом, маючи першу кваліфікаційну категорію та відповідні повноваження ОСОБА_9 06.08.2014 року в порушення своєї посадової інструкції, законів України та наказів МОЗ України, відповідно до своєї кваліфікаційної категорії, маючи можливість належним чином виконати свої обов`язки, а саме: перебуваючи у медичному закладі, маючи достатній досвід та кваліфікацію, всі необхідні умови та засоби для проведення лікування та лабораторних досліджень, провівши огляд потерпілої ОСОБА_11 , допустив злочинну недбалість (неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обовязків внаслідок несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого) у реалізації ряду заходів, направлених на встановлення та дослідження об`єктивного стану породіллі, недооцінки факторів ризику перинатальної та материнської патології (гігантський плід) та неправильно вибрав тактику ведення пологів, внаслідок чого, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 360 від 15.12.2014 р., спричинив тяжкі наслідки для хворої ОСОБА_11 (вагітність згідно Міжнародної статистичної класифікації хвороб МКХ-10 є хворобою), а саме допустив інтранатальну загибель плоду (згідно рішень Європейського суду з прав людини «життя» плоду тісно повязане з життям вагітної жінки і не може тлумачитися окремо від нього та права матері та плоду нерозривно пов`язані).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2017 року задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності. Звільнено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 140 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000570 від 06.08.2015 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, закрито.

Рішення районного суду обґрунтовано тим, що згідно ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 140 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості. З матеріалів справи вбачається, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 140 КК України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_9 06.08.2014 р., клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності заявлено 22.12.2017 року, тобто після спливу трьох років з дня вчинення злочину, що свідчить про наявність підстав, передбачених ст. 49 КК України, для закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які її подали.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просять ухвалу суду скасувати, справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції в той же суд в іншому складі суду. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції невірно кваліфіковано діяння обвинуваченого ОСОБА_9 та невірно закрив кримінальне провадження на підставі ст. 49 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вказують, що згідно висновку судово-медичної експертизи, дії обвинуваченого ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 140 КК України, так як в даному випадку у потерпілої ОСОБА_11 вже почались фізіологічні пологи, а тому обвинувачений ОСОБА_9 своїми діями спричинив смерть дитини, а не плоду, яка відповідно до п. 11, п. 12 ч. 1 ст. 3 КПК України є неповнолітньою особою.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача; думку потерпілих, їх представника та прокурора, які просили апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції; думку обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

З обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000570, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.08.2014 року, вбачається, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 1 ст. 140 КК України, як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 370, 374 КПК України та ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, виклавши їх в ухвалі.

З метою встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно для забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду, під час розгляду провадження судом були допитані обвинувачений, свідки та потерпілі, які не заперечували проти кваліфікації дій обвинуваченого, досліджено письмові докази.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів.

На думку апеляційного суд, суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 1 ст. 140 КК України, а саме неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами, наданими як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілим було відкрито матеріали кримінального провадження, будь-яких клопотань та зауважень щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та їх представником не заявлялись, під час підготовчого судового засідання клопотань про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків потерплі та їх представник також не заявляли, під час судового розгляду потерпілі та їх представник будь-яких заяв чи клопотань щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 не заявляли, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, потерпілі та їх представник просили визнати ОСОБА_9 винуватим та не заперечували проти закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, згідно ст. 49 КК України (т. 1 а. с. 14, 56, т. 3 а. с. 125).

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфікуються за ч. 1 ст. 140 КК України, а саме неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Частиною 2 статті 12 КК України передбачено, що злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно санкції ч. 1 ст. 140 КК України, за вчинення цього злочину може бути призначене покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі на той самий строк.

На думку апеляційного суду, висновок районного суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, так як обвинувачений ОСОБА_9 просив задовольнити клопотання та не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими підставами, злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_9 , є злочином невеликої тяжкості, з моменту скоєння злочину минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, а також з урахуванням того, ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, інші учасники кримінального провадження не заперечували проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Приймаючи до уваги те, що потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та їх представником будь-які клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції про які стало відомо після постановлення оскаржуваної ухвали, не заявлялись, відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, враховуючи те, що під час судового провадження в суді першої інстанції потерпілі не оскаржували кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 140 КК України, апеляційний суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження відсутні підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , а доводи апеляційної скарги потерпілих з цієї підстави є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Інших доводів апеляційному суду надано не було.

Істотних порушень органами досудового розслідування чи судом норм кримінального процесуального закону, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, які були б підставою для скасування ухвали та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2017 року щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільненого від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 140 КК України, - на підставі ст. 49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4