УХВАЛА
5 лютого 2019 року
м. Київ
справа № 562/1013/14-к
провадження № 51-2213км18
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
прокурора ОСОБА_6 ,
до початку розгляду в судовому засіданні касаційної скарги захисника ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2017 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК),
у с т а н о в и л а:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією 1/4 частини майна, яке є його власністю. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення вказаним покаранням менш суворого, призначеного за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією 1/4 частини майна, яке є його власністю.
Апеляційний суд Рівненської області ухвалою від 21 лютого 2017 року залишив без змін вирок місцевого суду.
ОСОБА_5 , діючи як захисник засудженого ОСОБА_7 , оскаржив у касаційному порядку згадане рішення апеляційного суду. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 29 травня 2017 року відкрив за скаргою касаційне провадження, яке згідно із Законом України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) було передано до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду і призначено до розгляду цим Судом на 5 лютого 2019 року.
Інші особи постановлених щодо ОСОБА_7 судових рішень у касаційному порядку не оскаржили.
Разом із цим, 16 червня 2017 року до суду касаційної інстанції від засудженого ОСОБА_7 надійшла заява, в якій він, посилаючись на те, що не потребує залучення захисника ОСОБА_5 та послуг останнього при здійсненні касаційного провадження, просить не розглядати поданої ОСОБА_5 касаційної скарги й на підставі ст. 432 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) закрити касаційне провадження.
За інформацією Полицької виправної колонії № 76, ОСОБА_7 9 лютого 2018 року на підставі ст. 81 КК було умовно-достроково звільнено від відбування покарання.
Крім того, 4 лютого 2019 року засуджений ОСОБА_7 повідомив Суду про те, що перебуває на території Закарпаття, підтримує свою заяву і не бажає брати участь у судовому засіданні.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор вважав за необхідне закрити касаційне провадження у зв`язку з відмовою засудженого від касаційної скарги захисника; останній заперечив проти цього й наполягав на розгляді поданої ним скарги всупереч позиції ОСОБА_7 .
Висновки Суду
Суд уже розглядав ситуацію, коли засуджена особа відмовляється від касаційної скарги, поданої її захисником. Не зважаючи на відсутність у КПК прямої вказівки про право обвинуваченої або засудженої особи відмовитися від скарги, поданої захисником в її інтересах, Суд дійшов такого висновку: підозрюваний, обвинувачений чи засуджений має право здійснити процесуальні дії самостійно або за допомогою іншого захисника, спрямовані на продовження, зміну або скасування тих, що були здійснені його попереднім захисником, у тому числі відмовитися від скарги, поданої в його інтересах, якщо тільки обставини справи не дають підстав вважати, що участь захисника є обов`язковою, або що особа перебуває у настільки вразливому становищі, що це дає підстави сумніватись у добровільності таких дій[1].

У цій справі від скарги, поданої захисником, відмовляється особа, засуджена за злочин, обвинувачення в якому не передбачає обов`язкової участі захисника. Однак для процесуального закріплення Суду належить вирішити, чи є відмова засудженої особи від скарги свого захисника юридично значущою.
Суд ураховує правові положення, які регулюють відносини між захисником та особою, яку він захищає. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокату забороняється займати у справі позицію всупереч волі клієнта, крім випадків, якщо адвокат упевнений у самообмові клієнта.
У цій справі немає підстав вважати, що ОСОБА_7 обмовив себе у вчиненні злочину, оскільки протягом усього кримінального провадження він не визнавав своєї вини. Таким чином, захисник, що діє в інтересах засудженого, зобов`язаний підтримувати його позицію, в тому числі: не оскаржувати в касаційному порядку постановлених щодо нього вироку та ухвали або припинити процедуру касаційного оскарження, яка розпочалась.
Таким чином, Суд вважає, що завдання захисника у випадку, коли його підзахисний відмовляється від скарги (чи іншої процесуальної дії), поданої в інтересах останнього стороною захисту, обмежуються лише тим, щоб забезпечити вільне й усвідомлене волевиявлення особи, захист якої здійснюється. Однак повноваження захисника, навіть у випадку обов`язкового представництва, не можуть сягати за межі того, щоби вчиняти найбільш важливі дії без згоди або всупереч волі особи, яку він представляє.
Під час касаційного розгляду захисник не повідомив про будь-які обставини, які би давали підстави вважати, що засуджений відмовився від поданої касаційної скарги внаслідок неправомірного впливу на нього.
Навпаки, за наявними у Верховному Суді даними, станом на 4 лютого 2019 року засуджений ОСОБА_7 , будучи звільненим із місць позбавлення волі, не змінив своєї позиції щодо необхідності закриття касаційного провадження за скаргою захисника та не відкликав поданої ним заяви про відмову від цієї скарги, а також підтвердив добровільність такої відмови.
Таким чином, виходячи з права на вільний вибір захисника неможливо заперечити право будь-кого з учасників процесу відмовитися від здійснення процесуальних дій, спрямованих на відстоювання власних інтересів. Тому Суд не вбачає підстав для здійснення розгляду касаційної скарги захисника засудженого всупереч чітко висловленій волі самого засудженого.
З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю.
Керуючись частиною 2 статті 403, статтею 432 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
Касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3

[1] Див. ухвалу Верховного Суду від 3 липня 2018 року у справі № 448/208/15-к, (провадження № 51-3132км18) http://reyestr.court.gov.ua/Review/75286658