Справа № 404/2268/14-к
Номер провадження 1-кс/404/1077/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Слідчий суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому матеріали скарги підозрюваного ОСОБА_3 , про скасування повідомлення про підозру по кримінальному провадженню 0000917, з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з вимогою про скасування врученого йому письмового повідомлення про підозру по кримінальному провадженню 0000917 за ч. 3 ст. 190 КК України.

Правовою підставою заявлених вимог, зазначає відсутність обґрунтованої підозри самого факту вчинення ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Слідчий не підписав текст врученого йому письмового повідомлення про підозру від 30 травня 2015 року. Орган національної поліції зібрав докази всупереч порядку передбаченому КПК України. Розслідування справи приватного обвинувачення розпочато без заяв потерпілих. Обшук за місцем його проживання провели без ухвали слідчого судді. Порушений розумний строк проведення досудового розслідування в цьому провадженні. Ступінь і сукупність перелічених істотних недоліків виключає законність врученого йому повідомлення про підозру за ч. 3 ст. 190 КК України по матеріалам кримінального провадження 0000917. Просить скасувати вручене йому 30.05.2015 року письмове повідомлення про підозру.

Прокурор заперечив і переконує в тому, що зміст повідомлення про підозру є обґрунтованим і відповідає вимогам ст. 277 КПК України. На стадії досудового слідства зібрані належні та допустимі докази на підтвердження причетності підозрюваного ОСОБА_3 до вчинення ним тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. На стадії досудового розслідування слідчий суддя не має права оцінювати докази та вирішувати припущення заявника про невинуватість підозрюваного. Просить відмовити ОСОБА_3 у задоволенні поданої ним скарги.

Вислухавши доводи заявника і прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, з`ясовані наступні факти і відповідні їм правовідносини :

Згідно з ст. 24 КПК України, держава гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 303 КПК України підозрюваним, його захисником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

30 травня 2015 року слідчий СВ Кіровоградського міського відділу УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню 0000917 за ч. 3 ст. 190 КК України, вручив ОСОБА_3 письмове повідомлення про підозру. Після вручення ОСОБА_3 письмового повідомлення про підозру минуло два місяці. Таким чином у підозрюваного виникло право на звернення до слідчого судді з заявою, про скасування рішення слідчого про вручення йому повідомлення про підозру.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до змісту ч. 1 та 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Згідно з ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором, а також визначено вимоги, яким це повідомлення має відповідати.

Загальні вимоги щодо змісту повідомлення про підозру визначені ст. 277 КПК України.

У відповідності до приписів вказаної статті повідомлення про підозру має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Під час розгляду заявлених вимог дослідили оригінал примірника оскарженого письмового повідомлення про підозру, що зберігається у матеріалах кримінального провадження. За результатом проведеного огляду було виявлено відсутність підпису слідчого ОСОБА_5 у тексті повідомлення про підозру, що оскаржується.

Підпис, - це окремий реквізит, установлений Національним стандартом України «Державна уніфікова на система документації. Уніфікована система організаційно розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163 2003) як обов`язковий для всіх без винятку службових документів.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру має містити підпис слідчого, який здійснив таке повідомлення.

Відсутність підпису слідчого ОСОБА_5 в офіційному документі, яким є письмове повідомлення про підозру, вручене 30 травня 2015 року громадянину ОСОБА_3 , свідчить про недодержання процедури вчинення зазначеної процесуальної дії, наслідком якого є приведення учасників кримінального провадження у початковий стан. Було порушено право підозрюваного на захист, який необхідно відновити шляхом задоволення його вимоги і скасувати повідомлення про підозру.

Самостійною підставою задоволення вимог скаржника є недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. (ст. 86 КПК України)

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов. (п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України)

Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. (ч. 1 ст. 233 КПК України)

Згідно з ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

26 березня 2014 року за місцем проживання ОСОБА_3 , в квартирі АДРЕСА_1 , по матеріалам вказаного кримінального провадження слідчий незаконно провів огляд місця події без наявного дозволу володільця квартири, - ОСОБА_3 . Перед проведенням огляду та у подальшому слідчий не звернувся до слідчого судді за отриманням дозволу на проведення огляду житла, в якому він провів слідчу дію. Під час істотного порушення прав і свобод людини, в помешканні ОСОБА_3 виявили і вилучили речі та відомості, які у подальшому визнали речовими доказами і використали як доказ вини ОСОБА_3 , що сформульовано в редакції повідомлення про підозру від 30 травня 2015 року.

Згідно з ч. 4 ст. 87 КПК України, докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані. У зв`язку з необхідністю забезпечення Конституційних прав особи та додержання міжнародних стандартів судочинства, законодавець в порядку виключення дозволив під час будь-якого судового розгляду, визнавати недопустимими докази, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод особи. Незаконне проникнення слідчого до житла ОСОБА_3 відноситься до істотного порушення, тому проведення огляду місця події від 26 березня 2014 року необхідно визнати незаконним, а здобуті докази, - недопустимими через порушення порядку їх отримання.

Висновок експерта № 65 від 06.04.2015 року, зроблений на підставі недопустимих доказів. Висновок експерта походить від недопустимого доказу, тому не може використовуватись при доказуванні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, та виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховується позиція Європейського суду з прав людини, відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечепорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться могла вчинити правопорушення.

Вручене 30 травня 2015 року, громадянину ОСОБА_3 письмове повідомлення про підозру не містить допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості такої підозри, як то передбачено правовою позицією Європейського суду з прав людини. Доводи прокурора про передчасність скасування підозри спростовуються тим, що обґрунтованість підозри повинна існувати ще до моменту повідомлення про підозру, а не встановлюватись при проведенні подальшого досудового розслідування і судового розгляду. Положення ч. 2 ст. 8 КПК зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стала частиною національного законодавства. І такий принцип передусім передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто, втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Окремої уваги заслуговує той факт, що за заявою, поданою громадянкою ОСОБА_6 , 21.02.2014 року почато досудове розслідування по кримінальному провадженню 0000917 з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України. При цьому, необхідно зауважити, що стосовно неї не вчинялись шахрайські дії, спрямовані на заволодіння її майном, тобто вона не була і не може бути потерпілою. У свою чергу громадяни ОСОБА_7 і ОСОБА_8 подали заяви про визнання потерпілим щодо кримінальних правопорушень, в цьому провадженні лише 26 травня 2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених: статтею 190 (шахрайство, крім шахрайства, вчиненого організованою групою), в редакції КПК України від 02.03.2014 року.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином орган національної поліції без достатніх правових підстав, (без заяв про злочин від громадян, які могли зазнати шкоди від шахрайських дій) провів досудове розслідування у справі приватного обвинувачення в період з 21.02.2014 року по 26.05.2014 року.

Пунктом 2 частини 3 статті 87 КПК України, передбачено, що недопустимими є також докази, отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

За таких умов констатую, що всі докази і відомості здобуті у період з 21.02.2014 року по 26.05.2014 року є недопустимими, оскільки вони отримані без волевиявлення потерпілих, тобто з порушенням правил провадження у справах приватного обвинувачення. Огляд місця події від 26 березня 2014 року в житлі ОСОБА_3 слідчий провів також у цей період, відтак слідча дія є незаконною, а отримані доказі та відомості - є недопустимими.

Не впливає на результат заявлених вимог, але є слушним застереження ОСОБА_3 про неможливість кваліфікації дій за ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки використання електронно-обчислювальної техніки для неправомірного заволодіння чужим майном утворює склад злочину, передбаченого ч. З ст. 190 КК України, коли дії винної особи полягали у застосуванні програмних засобів, які дають змогу винному будь-яким чином здійснити несанкціонований доступ до інформації, яка зберігається чи обробляється в автоматизованих системах, щоб ввести в оману автоматизовану систему і видати себе за того, хто має право в ній працювати і здійснювати відповідні операції. Зміст оскарженої підозри перехованих обставин і свідчить про невідповідність кваліфікації .

Пунктом 1-1 ч. 2 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування повідомлення про підозру. Зі змісту наведеної норми вбачається, що питання щодо наявності підстав для скасування повідомлення про підозру слідчим суддею вирішується в світлі встановлення судом порушення порядку повідомлення про підозру або встановлення фактів затягування правоохоронними органами досудового розслідування після оголошення певній особі про підозру, тобто для недопущення довготривалої невизначеності статусу особи щодо вчинення або не вчинення нею злочину, тобто задля недопущення тривалого перебування особи в статусі підозрюваного без вироку суду з цього питання. Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про : скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.277-278, 303, 305-307, 309, 371-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Рішення слідчого СВ Кіровоградського міського відділу УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню 0000917 від 21.02.2014 року, з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України, про вручення ОСОБА_3 письмового повідомлення про підозру, - скасувати.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1