ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 243/885/19
провадження № 1-кп/753/1266/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" квітня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Києві заяву про самовідвід судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000237 від 30.07.2018р. за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 109, ч.1 ст. 14, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 109, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 28 ст.112, ч.1 ст. 14 ч.3 ст. 258, ч.1 ст. 258-3, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

09 квітня 2019 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов зазначений вище обвинувальний акт, підсудність якого 08 квітня 2019 року Київським апеляційний судом визначено Дарницькому районному суду м. Києва.

09 квітня 2019 року суддею ОСОБА_2 , який входить до складу суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2019 року, заявлено самовідвід, який зареєстровано в канцелярії Дарницького районного суду м. Києва за Вх. № 21337 від 09.04.2019 року.

Зі змісту заяви вбачається, що існують обставини, які можуть викликати сумнів у учасників судового провадження щодо неупередженості судді ОСОБА_2 при розгляді зазначеного кримінального провадження, оскільки він до кінця червня 2014 р. займав посаду та виконував обов`язки судді Калінінського районного суду м. Донецька та у зв`язку з подіями, зазначеними у обвинувальному акті, був вимушений покинути постійне місце проживання та роботу у м. Донецьку. Також у зв`язку із зазначеними подіями згідно чинного законодавства ОСОБА_2 набув статус внутрішньо переміщеної особи.

В судовому засіданні прокурори заперечили щодо задоволення самовідводу, захисники та обвинувачені підтримала заяву та вважали, що є всі підстави для її задоволення.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали заяви, перевіривши в межах доводів заяви про самовідвід матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України - за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об 'єктивності та неупередженості судді.

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООП від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України, ст. ст. 1, 8, 9 КПК України. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення.

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод га практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Суббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року. п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Аналізуючи зазначені вище норми закону та матеріали заяви, згідно яких сам суддя висловив сумніви у своїй безсторонності, колегія суддів вважає, що дана обставина підриває видимість справедливого судового розгляду.

В зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що заява по самовідвід судді ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80-82, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

задовольнити заяву про самовідвід судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 109, ч.1 ст. 14, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 109, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 28 ст.112, ч.1 ст. 14 ч.3 ст. 258, ч.1 ст. 258-3, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3