ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/67/17
Справа № 11-кп/819/171/19 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія вирок ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі :
Головуючого ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарі ОСОБА_5
З участю прокурора ОСОБА_6
Захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Представників неповнолітніх ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, у м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0001525 за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 24.10.2018 року відносно ОСОБА_9 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121, ч.1 ст. 289, ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_10 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289, ч.1 ст.186, ч. 2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання: за ч.1 ст.289 КК України, у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
-за ч.1 ст.186 КК України, у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
-за ч.2 ст.121 КК України, у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання в вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з відбування покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту взяття його під варту, тобто з 25.08.2017 року.
Відповідно до ухвали Генічеського районного суду від 31.10.2018 року в резолютивній частині вироку зазначено: «До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід відносно ОСОБА_9 , у вигляді тримання під вартою не змінювати».
Стягнуто зі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 351,84 грн (триста п`ятдесят одна гривня вісімдесят чотири копійки).
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з відбування покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 , до вступу вироку в законну силу не обирався.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту його фактичного прибуття до місця відбування покарання.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Відповідно до вироку суду ОСОБА_9 , 18.07.2016 року близько 00.30 год, маючи прямий корисливий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, прибув на територію бази відпочинку «Арабатська стрілка», яка розташована в с. Генічеська Гірка, Генічеського району, до будинку відпочиваючих № 136, який винаймався ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи таємно, від вказаного будинку без заведення двигуна, відкотив на значну відстань належний ОСОБА_14 мопед «Хонда Такт», двигун об`ємом 49 см кубічних, рама № НОМЕР_1 , який відповідно до ПДП України, відноситься до механічних транспортних засобів, вартість якого становить 8000 грн, після чого шляхом заведення двигуна привів мопед у рух та з місця події зник, своїми умисними діями звернувши транспортний засіб, отриманий шляхом угону, на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим заподіяв потерпілому матеріальних збитків на суму 8000 грн.

Також ОСОБА_9 будучи неповнолітнім скоїв корисливий злочин, а саме, 26.02.2017 року близько 15.00 годин перебуваючи на вул. Паризької Комуни в м. Генічеськ, Генічеського району, Херсонської області, переслідуючи прямий злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись поруч з будинком №55, шляхом ривку, відкрито, заволодів жіночою сумкою, що належить ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій знаходився планшет «Pocket BooK» вартістю 1699,74 гривень, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд чим спричинив потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 1699,74 гривень.

Також, 24.08.2017 року близько 05.30 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , будучи неповнолітніми, спільно з малолітніми ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які згідно ст.22 КК України не досягли віку, з якого можлива кримінальна відповідальність (відносно даних малолітніх осіб подані до суду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру) перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по проспекту Миру в м. Генічеськ, біля домоволодіння № 74, у ході раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_17 не менше одного удару ногою кожний по тілу, а ОСОБА_16 не менше одного удару рукою в обличчя потерпілого ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під лівим оком, розриву селезінки, що супроводжувалось внутрічеревною крововтратою, які відповідно до висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_9 та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. В підтвердження своїх доводів зазначає, що суд при ухваленні вироку призначив ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 121 КК України більше ніж визначено у ст. 102 КК України, а саме покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, що є порушенням вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Також зазначає, що судом не застосовано положення вимог ч.4 ст. 70 КК України, оскільки на момент постановлення вироку у даній справі встановлено, що ОСОБА_9 вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 03.10.2018 року засуджено за злочин, передбачений ч.2 ст. 187 КК України, який ним вчинено до постановлення попереднього вироку.
Крім цього, судом першої інстанції вироком перекваліфіковано дії ОСОБА_9 з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна грабіж, виключивши кваліфікуючі ознаки за попередньою змовою групою осіб та повторність.
Так, ознаку повторності при вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України зазначено у зв`язку із тим, що раніше ним вчинено злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України, який він вчинив 05.09.2016 року. Кримінальне провадження за вказаним епізодом закрито у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення. Водночас сам факт вчинення крадіжки не спростовано, що свідчить про безпідставність виключення кваліфікуючої ознаки як повторність.
Просить вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 24.10.2018 року відносно ОСОБА_9 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121, ч.1 ст. 289, ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_10 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289, ч.2 ст.186, ч. 2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.289 КК України, у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.186 КК України, у вигляді 4 (чотири) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.121 КК України, у вигляді (сими) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання в вигляді 7 (сими) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 03.10.2018 року призначити остаточне покарання у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі з відбування покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з відбування покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки суд прийшов до висновку, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та розцінив це як обставину, що обтяжує покарання, проте, стан алкогольного сп`яніння саме ОСОБА_10 в судовому засіданні не з`ясовувався і не підтверджений жодним доказом.
В судовому засіданні не з`ясовано механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
Також зазначає, що під час проведення слідчого експерименту сторона захисту не була присутня, в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 не допитувався. Фактично пояснення свідка, який не був допитаний в судовому засіданні були покладені в основу обвинувального вироку.
Крім того, інкриміноване ОСОБА_10 кримінальне правопорушення він можливо вчинив у віці до 18 років, проте досудова доповідь стосовно ОСОБА_10 не складалася і судом не досліджувалася, що свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.
Просить під час апеляційного розгляду повторно допитати свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 і дати їх поясненням належну оцінку, забезпечити явку в судове засідання свідка ОСОБА_19 для її допиту стороною захисту. Вирок суду стосовно ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 зазначає, що вирок в частині обвинувачення по епізоду за ч.1 ст. 289 КК України слід змінити через те, що судом не зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання за вимогами ч.5 ст. 72 КК України.
В решті вирок суду вважає незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями кримінального процесуального закону та таким, що підлягає скасуванню в цій частині з винесенням ухвали про закриття кримінального провадження за п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.
В підтвердження своїх доводів зазначає, що процедура впізнання її підзахисного потерпілою ОСОБА_15 та свідком ОСОБА_20 проведена з грубим порушенням вимог КПК. Як вбачається з заяви потерпілої, вона в ній не описує особу (осіб), що здійснили напад, в протоколі в описі зазначені характерними рисами обличчя, також у протоколі пред`явлення особи для впізнання відсутній опис усіх осіб, які пред`являлись для впізнання за номерами від одного до чотирьох, а також відсутнє зазначення про те, хто є тією особою, яку свідок впізнав на відповідних фото. Особи на фото мають різні зовнішні риси, потерпіла запам`ятала зріст осіб, які на неї напали, проте впізнання проведене по фото обличчя.
Крім того, в суді свідок ОСОБА_20 категорично заперечила, що впізнає ОСОБА_9 і суд не мав брати протокол впізнання в якості допустимого доказу.
Також зазначає, що суд неправильно розцінив, що ненадання пояснень ОСОБА_22 у судовому засіданні є невизнання ним вини, оскільки це є його правом.
Крім того, захист заперечує проти посилання як на доказ показань свідка ОСОБА_21 , так як в судовому засіданні неповнолітній свідок безпосередньо суду надавала пояснення, що вона не пам`ятає ні механізму заподіяння тілесних ушкоджень, ні розташування хлопців біля потерпілого, суд же поклав в основу вироку показання, оголошені прокурором в судовому засіданні.
Також принцип безпосередності та право на перехресний допит свідка було порушено судом і під час дослідження протоколу слідчого експерименту з свідком ОСОБА_19 . Судом визнано, що свідка в суді допитано не було, сторона захисту цього свідка не допитувала взагалі, її особу ніхто не встановлював.
Крім того, ставить під сумнів те, що згідно висновку судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено тільки крововиливи під лівим оком та розрив селезінки. На м`яких тканинах тулуба потерпілого взагалі немає тілесних ушкоджень, тому незрозуміло як могла розірватися селезінка.
Згідно вироку суду, ні обвинувачені, ні допитані свідки в судовому засіданні не давали показань з приводу вжиття ними алкогольних напоїв, відсутні підтвердження цьому в письмових матеріалах, тому суд безпідставно вказав на наявність обтяжуючої обставини.
Також визнаючи ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, що мав місце 18.07.2016 року, 26.02.2017 року суд мав зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання за вимогами ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838- VIII.
Просить повторно дослідити заяву ОСОБА_15 про вчинене кримінальне правопорушення. Протокол пред`явлення особи для впізнання від 26.02.2017 року, який визнати недопустимим та виключити його з обсягу доказів. Повторно допитати свідка ОСОБА_21 . Виключити з числа доказів протокол слідчого експерименту від 18.09.2017 року. Протокол пред`явлення для впізнання від 26.08.2017 року визнати недостовірним та виключити його з числа доказів.
Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 24.10.2018 року в частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.121, ч.2 ст. 186 КК України скасувати та винести ухвалу про закриття кримінального провадження за ч.2 ст. 186 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. В іншій частині вирок змінити, зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання за вимогами ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838- VIII в силу як прямої так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Заслухавши суддю - доповідача, всіх учасників кримінального провадження, судові дебати, обвинувачених під час надання їм останнього слова, які просили вирок суду скасувати, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Прокурором подано апеляційну скаргу в якій просить вирок щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати та призначити ОСОБА_9 інше покарання. При цьому щодо ОСОБА_10 в апеляційній скарзі не визначено яке саме рішення повинен прийняти суд апеляційної інстанції. Апеляційна скарга прокурора ухвалою Херсонського апеляційного суду від 06.12.2018 року залишено без руху. На виконання ухвали суду прокурором направлено нову апеляційну скаргу в якій просить вирок щодо ОСОБА_10 скасувати та постановити новий яким призначити за ч.2 ст. 121 КК України покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з відбування покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Оскільки прокурором подано апеляційну скаргу щодо ОСОБА_10 поза межами апеляційного строку, визначеною ст.395 ч.2 КПК України, то кримінальне провадження за апеляційною скаргою розглядається тільки щодо ОСОБА_9 .
Суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.404 КПК України переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг
Як передбачено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зі змісту цієї норми вбачається, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Викладені у вироку висновки суду щодо обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчинені вказаних кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, не відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними у матеріалах провадження доказами.
В силу ст. 374 КПК України та роз`яснень, які містяться пп. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93; № 12 від 03.12.97; № 6 від 30.05.2008р. - мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто, всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішенні конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгулі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у співставленні ознак установленого судом злочинного діяння та ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.
Додержуючи вимог ст. 338 КПК України, суд повинен навести у вироку мотиви зміни в суді пред`явленого підсудному обвинувачення. За наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин, ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обґрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.
Однак зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано не було.
Так, суд кваліфікуючи дії ОСОБА_9 за ст. 186 ч.1 КК України зазначив, що не доведено факт наявності у інших двох осіб умислу на скоєння вказаного злочину, а також відсутні докази попередньої змови групою осіб, оскільки ОСОБА_9 самостійно вирвав у потерпілої з рук сумку.
З цим висновком апеляційний суд погодитись не може з наступних підстав.
Так з показів потерпілої ОСОБА_15 вбачається, що її притиснули до паркану три особи, в тому числі ОСОБА_9 , і останній вирвав у неї сумку та всі троє побігли в одному напрямку. Дії ОСОБА_23 та інших осіб свідчать про попередній зговір між собою, в а саме вони обступили потерпілу з метою не дати їй уникнути нападу, а обвинувачений ОСОБА_9 відкрито зірвав її сумку.
Таким чином, з огляду на покази потерпілої, у всіх трьох осіб виник намір на відкрите заволодіння майном потерпілої, що свідчить про їх поведінку до пограбування та після нього.
Суд у вироку спотворив покази потерпілої ОСОБА_15 , які зафіксовані на технічному носії судового розгляду справи від 18.12.2017 року і тим самим допустив протиріччя у вироку фактичним обставинам справи.
Крім того, відповідно ч. 1 ст. 354 КПК України допит, за розсудом суду, неповнолітнього свідка проводиться в присутності законного представника, педагога чи психолога, а за необхідності лікаря.
Як вбачається з журналу судового засідання допит неповнолітнього свідка ОСОБА_21 проводився без присутності законного представника, педагога чи психолога, а також в судовому засіданні не обговорювалося це питання з учасниками кримінального провадження.
Крім того, при допиті зазначеного свідка прокурором було заявлено клопотання про оголошення показів свідка ОСОБА_21 , які вона давала в ході досудового слідства.
Відповідно до ст. 352 ч. 6 КПК України під час прямого допиту не дозволяється ставити навідні запитання, тобто запитання, у формулюванні яких міститься відповідь, частина відповіді або підказка до неї.
Як вбачається з технічного запису журналу судового засідання від 26.07.2018 року, оголошення показів свідка ОСОБА_21 прокурором фактично сформулювалися відповіді свідка, які були надані в ході досудового слідства, а суд у вироку поклав їх в основу вироку, що є істотним порушенням вимог ст. 23 КПК України, відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Зазначення порушення колегія суддів визнає істотними порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 409 ч. 1 п. 3 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.
Як вбачається із апеляційних скарг захисників, одним із доводів невинуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є недоведеність їх вини, зокрема в показах потерпілих та свідків.
Зі змісту журналу судового засідання, від 12.02.2018 року, 02.10.2018 року, 24.10.2018 року було проведено судове засідання, під час якого було потерпілих, свідків, обвинувачених, ці процесуальні дії зафіксовані на оптичному диску, однак у зв"язку з слабкою громкістю не прослуховуються на технічному носії інформації, що не дає можливості колегії суддів перевірити належність та допустимість зазначених доказів, чи правильно суд першої інстанції оцінив вказані докази. Крім того, технічний запис судового засідання від 04.06.2018 року, на якому приймалося процесуальне рішення, взагалі не прослуховується та згідно із ст. 412 ч.2 п.7 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку.
Також суд при призначенні покарання ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України, у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, не звернув уваги на вимоги ст. 102 ч.3, п 3 КК України, відповідно до якої покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за тяжкий злочин - на строк не більше семи років.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 24.10.2018 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягає скасуванню, а апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 частковому задоволенню.
При новому розгляді провадження після надходження кримінального провадження в суд першої інстанції, суду необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити докази по справі з точки зору їх допустимості і достатності, перевірити доводи апеляції прокурора, захисників і залежно від установленого прийняти рішення, яке б відповідало вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 24.10.2018 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - скасувати.
Призначити новий судовий розгляд в тому ж суді, але в іншому складі суддів.
Ухвала набуває законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Судді : (підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
З оригіналом згідно
Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2