Провадження № 11-кп/824/491/2018 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_9 про звільнення його від відбування основного та додаткового покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»,

в с т а н о в и л а :

14 червня 2018 року до Голосіївського районного суду м. Києва звернувся обвинувачений ОСОБА_9 з клопотанням про застосування до нього акту амністії, відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році».
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_9 відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що в ході розгляду клопотання було встановлено, що обвинуваченого ОСОБА_9 було визнано інвалідом ІІІ групи 08.11.2017 року, тобто після набрання законної сили Закону України «Про амністію у 2016 році».
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та звільнити його від відбування покарання на підставі п. «г» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Апелянт вказує на те, що 16 квітня 2017 року він отримав тілесні ушкодження та фактично став інвалідом, і тільки 09 листопада 2017 року медико-соціальною експертною комісією встановлено причинний зв`язокміж 16 квітня 2017 року та днем отримання ним тілесних ушкоджень та визнання його даною комісією інвалідом III групи, на його переконання саме 16 квітня 2017 року він став інвалідом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, потерпілих та їх представника та законного представника, які заперечували проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Закон України № 1810-VIII від 22.12.2016 «Про амністію у 2016 році» набрав чинності 07.09.2017 року.

Пунктом "г" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 05.01.2018 року було визнано у встановленому законом порядку інвалідом ІІІ групи, що стверджується копіями пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.01.2018 року та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0776708 від 09.11.2017 року, доданими до клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 , тобто після набрання Законом України «Про амністію у 2016 році» законної сили, що відповідно до вказаного Закону є підставою для відмови в задоволенні клопотання.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 не спростовують правильність прийнятого рішення та є спробою ухилення обвинуваченого від відбуття покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_9 про звільнення його від відбування основного та додаткового покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»,- без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і :