Справа № 522/5507/16-к
Провадження № 1-кп/520/360/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.11.2018 року м.Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , перекладача ОСОБА_11 ,
розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням: ОСОБА_12 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 15 ч.2, 113, 113, 14 ч.1, 258 ч.2, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_13 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 113, 14 ч.1, 258 ч.2, 263 ч.1 КК України,, ОСОБА_14 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 14 ч.1, 258 ч.2, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_15 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 15 ч.2, 113, 113, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_16 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 14 ч.1, 258 ч.2, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_17 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 14 ч.1, 258 ч.2, 263 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинуваченим обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено до 25.11.2018 року.
Прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченим на два місяці, посилаючись на обґрунтованість підозри обвинуваченим, наявність ризиків та неможливістю запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, відповідно до ст. 176 ч.5 КПК України.
Захисник ОСОБА_18 звернувся до суду з клопотанням про зміну ОСОБА_14 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_18 , інші захисники і обвинувачені просили його задовольнити.
Крім того, захисник ОСОБА_6 просив відмовити в продовженні строку запобіжного заходу ОСОБА_12 , захисник ОСОБА_8 просив не продовжувати ОСОБА_13 та обвинуваченому ОСОБА_15 строк запобіжного заходу, захисник ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та не продовжувати ОСОБА_16 строк запобіжного заходу, захисник ОСОБА_9 просив змінити запобіжний захід ОСОБА_17 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 і ОСОБА_17 погодилися з думкою своїх захисників.
Вислухавши думку прокурора, захисників та обвинувачених, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри належить прийняти до уваги дані, які містяться в наданих суду матеріалах.
Крім того, при вирішенні цього питання також належить прийняти до уваги п. 57 рішення ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно до якого наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення.

А також рішення ЄСПЛ по справі «Мюрей проти сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.
Крім того, слід врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, досягнення цілей якого і є тримання під вартою.
Враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 обґрунтовано підозрюються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які вчинялись протягом тривалого часу, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, а зважаючи, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться на стадії дослідження доказів під час судового розгляду, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В зв`язку з викладеним суд вважає ризики, передбачені ч.1 п.п. 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, доведеними.
Вирішуючи питання щодо можливості застосування інших запобіжних заходів ( відповідно до правової позиції, викладеній в п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України) колегія суддів зважає на наступне.
Відповідно до ст.176 ч.5 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави, не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчинені злочинів, передбачених, зокрема статтями 258-258-5 Кримінального кодексу України.
Враховуючи вказані вимоги КПК України, та що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , обвинувачуються в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.258 і 258-3 КК України, суд вважає неможливим запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених, суд також враховує, що питання розумності строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Питання чи розумно залишати обвинуваченого під вартою повинно оцінюватися в кожному конкретному випадку у відповідності до його особливостей. Тримання під вартою є виправданим лише у разі наявності чітких ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості (рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі Нечипорук і Йонкало проти України).
Щодо визначення конкретного суспільного інтересу, який слід взяти до уваги при вирішенні питання про можливість зміни запобіжного заходу в цьому кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає, що обвинуваченим оголошено про підозру в скоєнні злочинів, який є найбільш небезпечними проти громадської безпеки, які створюють загальну небезпеку, пов`язані з можливістю заподіянням значної чи тяжкої шкоду життю і здоров`ю людей, власності, довкіллю, нормальному функціонуванню органів влади, підприємств, установ чи організацій, здатні дестабілізувати обстановку в суспільстві, викликати у людей паніку, почуття напруги і незахищеності, тощо.
Враховуючи викладене суд вважає можливим визначити наявність чітких ознак справжнього суспільного інтересу, які слід взяти до уваги при вирішенні вказаного питання. Крім того, слід зважати на вказаний на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистості, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладених в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».
В зв`язку з викладеним, суд вважає, що в даній кримінальній справі, на час вирішення вказаного питання, з урахуванням викладених в ухвалі обставин кримінального провадження, суспільний інтерес переважає над особистими інтересами обвинувачених.
Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України - не має.
У зв`язку з чим, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника належить відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-317, 331 ч.3, 372 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ОУВП УДПтС України в Одеській області (№21) на два місяці, тобто до 21.01.2019 року.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОУВП УДПтС України в Одеській області (№21) на два місяці, тобто до 21.01.2019 року.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в ОУВП УДПтС України в Одеській області (№21) на два місяці, тобто до 21.01.2019 року.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в ОУВП УДПтС України в Одеській області (№21) на два місяці, тобто до 21.01.2019 року.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в ОУВП УДПтС України в Одеській області (№21) на два місяці, тобто до 21.01.2019 року.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в ОУВП УДПтС України в Одеській області (№21) на два місяці, тобто до 21.01.2019 року.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 відмовити.
Ухвала припиняє свою дію 21.01.2019 року та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2