Справа № 523/3149/19
Провадження № 1-кс/523/1184/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019 року слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області ОСОБА_5 погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 у кримінальному провадженні за №0000269 від 24.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2019 року до Суворовського районного суду м. Одеси звернувся слідчий Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області ОСОБА_5 , із клопотанням про накладення арешту на майно.

Згідно клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що 24.01.2019 року до ЧЧ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області надійшла заява ОСОБА_4 , яка просить прийняти міри до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 11.07.2017 року шахрайським шляхом заволодів майном, належним ОСОБА_7 . Сума матеріального збитку становить 194 815, 71 гривень.

За даним фактом відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України 24.01.2019 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269.

В ході досудового розслідування допитано в якості потерпілого ОСОБА_7 , з отриманих пояснень останнього стало відомо наступне:

В 2014 році до останнього підійшов знайомий ОСОБА_6 , який запропонував ОСОБА_7 допомогу в погашенні боргів за комунальні послуги, які на той час складали значну суму. Для цього запропонував спочатку приватизувати його двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , потім її продати, та після чого купити ОСОБА_7 однокімнатну квартиру, решта грошових коштів направити на погашення боргів за комунальні послуги.

ОСОБА_7 погодився на його умови. Для цього, ОСОБА_6 запропонував потерпілому ОСОБА_7 дати довіреність на його дружину, ОСОБА_8 для збору документів на приватизацією.

03.06.2014 року була оформлена довіреність на ОСОБА_8 (дружину ОСОБА_6 ) терміном на три роки, до 03.06.2017 року. Але як стало відомо пізніше виготовлена була зовсім інша довіреність не на представлення інтересів в різних структурах по збору документів на приватизацію, а на розпорядженням майном ОСОБА_7 а саме квартирою АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 стверджує, що ОСОБА_6 заздалегідь все продумав і навмисно увів його оману. Крім того, громадянський паспорт ОСОБА_7 та інші документи, дублікат ключів від його квартири тривалий час знаходились у ОСОБА_6 , як одна із умов приватизації житла і як він ними розпоряджався, йому невідомо.

За цією довіреністю ОСОБА_8 (дружина ОСОБА_6 ) приватизувала квартиру ОСОБА_7 , правоустановчі документи на вищезазначену квартиру і громадянський паспорт та інші документи ОСОБА_7 не віддали і він не знав, що його квартира за адресою: АДРЕСА_1 , приватизована на початку 2016 року.

Також потерпілий ОСОБА_7 пояснює, що 17.03.2017 року, ОСОБА_6 запропонував йому оформити ще одну довіреність на свою дружину ОСОБА_8 , яка була оформлена у приватного нотаріуса Одеського міського округу, ОСОБА_9 і як стало відомо пізніше також на розпорядження житлом ОСОБА_7 .

11.07.2017 року ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 прибули до приватного нотаріуса ОСОБА_10 . ОСОБА_7 стверджує, що повністю довіряв ОСОБА_6 , і навіть не міг собі уявити, що ОСОБА_6 може його обманути, української мови ОСОБА_7 досконально не знає і сенс документів викладених українською мовою, які йому надали - не читав, так як не розумів, що там написано. Повністю довіряючи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 11.07.2017 року, за вказівкою ОСОБА_6 , підписав якісь документи, зміст яких ОСОБА_7 ніхто не роз`яснював. Пізніше ОСОБА_7 стало відомо, що у приватного нотаріуса ОСОБА_10 був укладений договір-купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 . Крім того, грошей за продажу квартири він не отримував ні в готівковій формі, ні в безготівковій формі, ні перерахунками різного роду. Також ОСОБА_7 пояснює, що в підготовці документів участі не приймав, а перебував в приймальні офісу приватного нотаріуса, ОСОБА_10 , а запрошували лише для підписання документів.

Також під час досудового розслідування встановлено, що з 18 січня 2019 року по теперішній час розміщено та розміщується в Агенствах нерухомості оголошення про продаж вищевказаної квартири.

Вищевикладена інформація, на думку потерпілого, свідчить про те, що ОСОБА_6 , через посередників намагається терміново продати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому жертвами його шахрайства можуть стати майбутні покупці, тому що вищезазначена квартира на даний час є предметом спору.

Перевіркою відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно встановлено, що 11.07.2017 приватний нотаріус ОСОБА_10 посвідчує договір купівлі-продажу № 1230 щодо продажу квартири АДРЕСА_2 , в результати чого власником стає ОСОБА_6 .

У своєму клопотанні слідчий просить накласти арешт на майно із забороною відчуження і розпорядження ним, оскільки присутній ризик відчуження майна, передбачений абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, крім того, необхідність накладення арешту на квартиру також обумовлюється тим, що на теперішній час існує реальна загроза перепродажу зазначеного нерухомого майна вже третім особам, які не освідомленні про вищевказані обставини.

В судовому засіданні прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити.

Представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала думку прокурора.

Дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Таким чином, дослідивши матеріали поданого клопотання, приймаючи до уваги необхідність всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, враховуючи те, що необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене, а також можуть зберігати на собі сліди кримінального правопорушення і незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, а також перешкоджати у забезпечені цивільного позову, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167-169, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 з забороною відчуження і користування, яка згідно відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 .

Виконання ухвали доручити слідчому Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області ОСОБА_5 , або інших слідчих з групи.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1