Справа № 464/1851/18
пр.№ 1-кп/464/106/19
У Х В А Л А

21 січня 2019 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження №0001002 від 29.03.2018, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :

заступник начальника Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання мотивує тим, що Сихівським районним судом м.Львова розглядається кримінальне провадження про обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Підставою подання заявленого клопотання є невиконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що, обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зокрема, ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимий, не з`являвся в судове засідання в Сихівський районний суд м.Львова, та знаходився в розшуку по даному кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав повністю з наведених вище мотивів, а також покликалась на те, що обвинувачений раніше судимий, покарання за скоєні кримінальні правопорушення не відбув, а застосовані щодо нього приводи та розшукові заходи вказують на доцільність застосування саме такого виду запобіжного заходу як тримання його під вартою. Просив суд клопотання задовольнити повністю.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечив.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, дослідивши інші матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Так, Сихівським районним судом м.Львова розглядається кримінальне провадження про обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пункт 2 частини 2 статті 183 КПК України передбачає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий. Зокрема, вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.12.2017 за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 рік. Покарання не відбув, судимість є не погашеною.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_4 в судові засідання не з`являвся, привід останнього виконано не було, у зв`язку із чим ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 03.08.2018 року ОСОБА_4 був оголошений в розшук.

Лише 21.01.2019 року ОСОБА_4 після проведення вказаних розшукових заходів вдалось доставити до суду для вирішення питання щодо застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до норми ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В силу ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Згідно із правовою позицією, наведеною у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року, питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що подане клопотання підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_4 є раніше судимий, покарання за скоєне кримінальне правопорушення не відбув, обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, а прокурором доведено що, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 переховувався від суду, оскільки систематично не з`являвся в судові засідання та не повідомляв про причини своєї неявки, у зв`язку із чим до нього було застосовано привід та розшукові заходи. Відтак, суд вважає, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, не маючи офіційних джерел доходів, постійного місця праці, що в свою чергу вказує на відсутність його стійких соціальних зв`язків, а відтак існують обґрунтовані ризики можливого подальшого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Наведене у своїй сукупності, на думку суду, виключає можливість застосувати до обвинуваченого більш м`яких видів запобіжних заходів, оскільки такі, не в змозі запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Разом із тим, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості становить від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищенаведене, особу обвинуваченого, його майновий стан, який не має постійного місця роботи та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку, що застава у межах двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 38420 грн., зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 183, 194, 196, 309 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали становить шістдесят діб з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 21 березня 2019 року включно.
Визначити ОСОБА_4 заставу у межах двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 38420 гривень, яка буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що застава може бути внесена у визначеному судом розмірі у будь-який момент з часу винесення ухвали.

Внесення застави, визначеної судом про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є підставою для звільнення особи з-під варти.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із місця свого проживання без дозволу суду, в провадженні якого перебуватиме справа;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання та роботи.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання покладених обов`язків, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Копію ухвали направити у ДУ «Львівська установа виконання покарання (№ 19)».

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає

Суддя ОСОБА_1