Справа № 206/17/19
Провадження № 1-кп/206/128/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2019 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001102 від 13.10.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 06.04.2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 10.10.2018 року близько 22 години 00 хвилин, проходячи по вул. Романовського у м. Дніпро повз будинку №98, побачив напівпричіп транспортного засобу ЗІЛ-130, який належить потерпілому ОСОБА_6 на праві власності.

В цей момент ОСОБА_3 визначив одну секцію металевого борту зазначеного напівпричепу об`єктом свого злочинного посягання та у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна.

В той же день та час, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи біля буд. 98 по вул. Романовського у м. Дніпро, шляхом вільного доступу, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишається непоміченим для оточуючих, незаконно заволодів однією секцію металевого борту напівпричепу ЗІЛ-130, якою в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Відповідно до висновку судовотоварознавчої експертизи №3065/18 від 13.11.2018 року ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 371,00 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при вищезазначених обставинах визнав в повному обсязі, при цьому суду пояснив, що він дійсно 10.10.2018 року вкрав секцію металевого борту з напівпричепу, що знаходився за адресою: вул. Романовського, 98 в м. Дніпро.
У скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ст. 325 КПК України суд розглядає справу без присутності потерпілого, який не прибув в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання,оскільки можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини по справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Аналізуючи належні і допустимі докази в їх сукупності, які ніким не оспорені та не спростовані,суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.
При вирішенні питання про вид та міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується негативно (т. 1 а.п. 51), на обліку у лікаря - психіатра перебуває з 2010 року з діагнозом "Легка розумова відсталість" (т. 1 а.п. 50), у лікаря-нарколога на обліку не перебуває (т. 1 а.п. 49), згідно висновку судово-психіатричного експерта № 361 від 14.12.2018 року ОСОБА_3 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності в період інкримінуємого діяння не страждав і на теперішній час не страждає, виявляв та виявляє на теперішній час легку розумову відсталість з порушенням емоцій. У період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, іспитований міг усвідолювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вказує повне визнання ним своєї винуватості, щире каяття.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи обраний вид покарання ОСОБА_3 , суд не вбачає підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України, виходячи з наступного.

Згідно абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання» вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Відповідно до абз. 5 п. 8 Постанови застосування положень ст. 69 КК України щодо покарання, призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі, остаточно призначивши покарання за правилами ст. 71 КК України, оскільки останній вчинив новий злочин під час іспитового строку за попереднім вироком.
Враховуючи обраний судом ОСОБА_3 вид покарання, з огляду на дані його особистості, суд вважає за необхідне залишити щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.
Крім того згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь експертної установи документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року та призначити остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Залишити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 27.11.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_7 документально підтверджені витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 3065/18 від 13.11.2018 в розмірі 300 грн.
Речові докази: секцію металевого борту причепу ЗІЛ-130, передану на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити останньому за належністю.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1