УХВАЛА

04 січня 2019 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , у поданому клопотанні просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області 12.11.2018 на автомобіль марки «BMW 525» реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 в межах кримінального провадження №0006520 від 28.10.2018 за ознаками злочину передбаченого ст. 290 КК України.
Крім того, вказує, що під час розгляду клопотання про арешт майна скаржник як володілець присутнім не був. Доводить, що матеріали кримінального провадженні та ухвала слідчого судді не містить обґрунтувань наявності на вказаному автомобілі слідів злочину. Також при розгляді клопотання не з`ясовано, що останній буде приховувати, знищувати, перетворювати, псувати, передавати вказаний автомобіль, а тому відповідно застосування заборони користуватися та розпоряджатися автомобілем є необґрунтованим.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Слідчий Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області в судове засідання не з`явився, вирішення клопотання покладає на розсуд суду.

Дослідивши клопотання та додані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.11.2018 № 569/20267/18, в межах кримінального провадження № 0006520 від 28.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 290 КК України, накладено арешт на вищевказане майно (автомобіль).

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Згідно п.32 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення. їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою КМ України №1104 від 19.11.2012р. фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Конституційна права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64 Конституції України).
Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до вимог ст.. 7, 9 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відноситься принцип законності, відповідно до якого прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду від 27.08.2010р. № 51/401/649/471/23/125 «зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувались як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу».
Відповідно ч. 1 ст.. 174 КПК України - підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи іаконного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Таким чином завдання досудового слідства, при вирішенні яких необхідна присутність автомобіля, виконані.

Наслідки кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, за ознаками якої проводиться вказане досудове слідство, не передбачають спеціально конфіскації: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушенні (цивільний позов), чи стягнення отриманої неправомірної вигоди. Отже, вказаний, автомобіль в наступному, після проведення над ним експертизи не має іншого значення для кримінального правосуддя.

Так, об`єктивні обставини вказують на те. що в подальшому застосуванні цього заходу (арешту автомобіля) відпала потреба, використаний будь-яким іншим чином у кримінальному проваджені автомобіль бути не може.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Таким чином, особу може бути позбавлено власності лише в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
За наведених обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання ОСОБА_3 підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 100, 170, 173 КПК України, ст.. 321 ЦК України, Рішенням Європейського суду з прав людини, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області 12.11.2018 року на автомобіль марки «BMW 525» реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 в межах кримінального провадження №0006520 від 28.10.2018 за ознаками злочину передбаченого ст. 290 КК України, шляхом скасування заборони власнику автомобіля, чи будь-якій іншій особі користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем до прийняття процесуального рішення у даному кримінальному провадженні.
Зобов`язати слідчого Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області передати на відповідальне зберігання автомобіль марки «BMW 525» реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1