Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3279/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000651 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 липня 2018 року, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- за ч. 2 ст. 186 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 11.06.18 року до 27.07.18 року з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 змінено на цілодобовий домашній арешт з забороною залишати без дозволу суду житло за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано його прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває, без дозволу суду до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні Житомирським відділенням КНДІСЕ судової товарознавчої експертизи в розмірі 429 грн.

Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили: мобільний телефон «Nomi і177» в корпусі сірого кольору, імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , флеш-карту «Kingmax Micro SD» на 1 ГБ, сім-карту оператора мобільного зв`язку «Київстар», які здані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області - повернути законному володільцю ОСОБА_10 ; аркуш паперу з номерами імеі цього телефону, який долучено до матеріалів провадження залишено в матеріалах провадження.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку, 15 травня 2018 року близько 13 год. 20 хв. ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені ст.ст. 186, 190 КК України, знаходився разом із раніше знайомим йому ОСОБА_10 на пішохідному тротуарі проїжджої частини вулиці Богдана Хмельницького в м.Бердичеві, поблизу багатоквартирного будинку №8.

В цей час ОСОБА_11 дістав з кишені належний йому мобільний телефон марки «Nomi і177» та в цю мить у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння вказаним вище майном.

Перебуваючи в цей час та місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, діючи повторно, ривком вихопив з рук у ОСОБА_10 належний останньому мобільний телефон марки «Nomi і177», вартістю 329,53 грн., який був споряджений сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 25 грн., та картою пам`яті «Kingmax Micro SD», об`ємом 1 ГБ, вартістю 40 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 394,53 грн.

Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнається винним, передбачена ч. 2 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію та доведеності його вини вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який двічі судимий за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, в тому числі грабежів, судимість за які не знято та не погашено, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, перебуває на обліку в лікаря-нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, вчинив новий умисний тяжкий корисливий злочин через 4 (чотири) місяці після звільнення з установи виконання покарань.

Крім цього, вважає, що суд першої інстанції безпідставно змінив запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та необгрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує його покарання - наявність у обвинуваченого психічного захворювання (виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності з емоційно-вольовою нестійкістю).

Вказує, що суд не врахував, висновок судової психіатричної експертизи №193-2018 від 19.06.2018 року, згідного якого, ОСОБА_7 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відноситься інкримінований йому злочин, та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час.

На її думку, ОСОБА_7 є суспільно-небезпечною особою, яка не бажає ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі. Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту із зали суду. В решті вирок залишити без змін. Провести часткове дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення під час апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то воно на думку колегії суддів є явно несправедливим через його м`якість.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , з застосуванням положень ст. 69 КК України, судом першої інстанції було враховано наявність декількох обставин, які на думку суду пом`якшують покарання ОСОБА_7 , та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину: щире розкаяння у скоєному та наявність у обвинуваченого психічного захворювання (виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності, з емоційно-вольовою нестійкістю), а також думку потерпілого, який просив не призначати сувору міру покарання.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції про можливість призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України колегія суддів погодитись не може.

Так, за змістом статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом не враховано, в повній мірі дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працює, перебуває на обліку у лікаря-нарколога внаслідок вживання алкоголю.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі та звільнившись 03.01.18 року по відбуттю покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду від 29.11.13 року, яким він був засуджений за ст.ст. 152 ч. 1, 186 ч. 2, 190 ч. 2, 70 ч. 1, 71 ч. 1 КК України на 5 (п`ять) років 20 (двадцять) днів позбавлення волі, через 4 (чотири) місяця вчинив новий умисний тяжкий злочин.

Зазначені обставини свідчать, що він будь-яких позитивних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, а характер і обставини вчинення цього злочину вказують про значну суспільну небезпечність його особи та схильність до вчинення умисних кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та неправильного застосування судом положень ст. 69 КК України.

Призначаючи покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, апеляційний суд врахувавши обставини, які характеризують обвинуваченого, в тому числі критичне відношення до скоєного, вважає за необхідне призначити йому реальне основне покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією статті за якою він засуджений.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, то вони на думку колегії суддів, є необгрунтованими, оскільки вирок апеляційного суду набирає законної сили після його проголошення та підлягає виконанню, а тому ці доводи задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: