Справа № 363/3893/18
Провадження по справі № 1-кп/367/256/2019
У Х В А Л А
Іменем України
26 березня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

представник служби у справах дітей ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 27.05.2018 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000444, по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України,

в с т а н о в и в:

У судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання, в яких просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Захисник підтримав клопотання обвинуваченого, оскільки відсутні ризики, на які посилався прокурор, а також дії, у вчиненні яких звинувачується його підзахисний на даний час декриміналізовані.

Законний представник обвинуваченого підтримала думку захисника.

Прокурор заперечувала проти зміни виду запобіжного заходу, заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки ризики, які було враховано при обранні такого запобіжного заходу, не відпали.

Законний представник потерпілого та представник служби у справах дітей підтримали клопотання прокурора.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

До неповнолітнього обвинуваченого згідно з ст.492 КПК України може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим кодексом. Разом з тим, затримання та тримання під вартою, як виключний захід, може застосовуватись лише у випадку, коли неповнолітній обвинувачується у скоєнні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не в змозі запобігти ризикам, зазначеним в ст. 177 КПК України.

Крім того, суд приймає до уваги практику ЄСПЛ (рішення від 27.11.2008р. у справі «Свершов проти України» та рішення ЄСПЛ від 28.10.98р. у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»), згідно якої суд зобов`язаний враховувати і вік обвинуваченого, а тримання під вартою має застосовуватися до неповнолітнього тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження.

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_10 раніше було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що дія запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою підлягає продовженню, оскільки існує ризик того, що ОСОБА_10 зможе незаконно впливати на малолітнього потерпілого, який через свій вік може піддатися незаконному впливу, а також неповнолітніх свідків, які на даний час судом не допитані.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, із зазначених вище обставин та обґрунтувань. Перебування під домашнім арештом не спростує наявність ризику впливу обвинуваченого на неповнолітніх потерпілого та свідків, в тому числі за допомогою телефонного зв?язку.

До того ж, суду не було надано доказів того, що за вказаною у клопотанні обвинуваченого адресою може бути забезпечена його належна процесуальна поведінка, в той час, як в судовому засіданні його мати ОСОБА_9 вказувала, що не має змогу забезпечити це через змінний графік її роботи.

Суд не приймає до уваги посилання захисника на декриміналізацію діяння, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_10 , оскільки дане питання судом буде вирішено в нарадчій кімнаті під час вирішення справи по суті.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 331, 492 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну виду запобіжного заходу.

Задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 45 днів.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 26.03.2019 р. по 09.05.2019 р. включно.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 01.04.2019р. о 08 год 30 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3