Провадження № 1-кс/344/9971/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про зобов`язання старшого слідчої групи, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 17.05.2018 року розглянути відповідно до вимог ст. 220 КПК України клопотання №16/11/2-вих-18 від 16.11.2018 року про надання йому як захиснику ОСОБА_4 для ознайомлення матеріали щодо фізичних або юридичних осіб (заявників), які звернулися із заявами або повідомленнями про кримінальне правопорушення, які стали підставою для початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 17.05.2018 року за фактом ухилення від сплати податків, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України.

Адвокат ОСОБА_3 подав заяву, в якій просив задовольнити скаргу з викладених в ній підстав.

Слідчий подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Відповідно до частини 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Проаналізувавши пояснення скаржника, дослідивши зміст скарги та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України»).

Як встановлено Судом, в провадженні слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС України в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження № 0000025 від 17.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України, в рамках якого будь-якій особі підозру не оголошено.

Як вбачається зі змісту Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000025 від 17.05.2018 року (фабула): ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, упродовж 2014-2017 років, шляхом приховування доходів отриманих від підприємницької діяльності у розмірі 5 528 169 грн., умисно ухилились від сплати податків на загальну суму 1 050 937 грн., що є значним розміром.

Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

16 листопада 2018 року адвокат ОСОБА_3 , який є захисником ОСОБА_4 , звернувся до Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС України в Івано-Франківській області із клопотанням №16/11-2-вих-18 про надання для ознайомлення матеріалів щодо фізичних або юридичних осіб (заявників), які звернулися із заявами або повідомленнями про кримінальне правопорушення, які стали підставою для початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 17.05.2018 року.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, адвокат ОСОБА_3 покликався на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000025 від 17.05.2018 року здійснюється відносно ОСОБА_4 без оголошення їй підозри, однак, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та вимоги кримінального процесуального закону України, остання, на думку заявника, має права підозрюваної в рамках даного кримінального провадження.

Як зазначено заявником в поданій до суду скарзі, станом на час подання скарги слідчим не розглянуто його клопотання.

Вищевказану бездіяльність адвокат ОСОБА_3 вважає незаконною, а тому просить зобов`язати слідчого розглянути його клопотання.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 1,2 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 26 КПК України).

Відповідно ж до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Вказаною нормою врегульовано порядок розгляду клопотань щодо конкретного переліку осіб у кримінальному провадженні, а саме: сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Як вбачається зі змісту Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000025 від 17.05.2018 року, в рамках даного кримінального провадження підозра не оголошувалась.

При цьому, у фабулі даного Витягу міститься посилання щодо конкретного переліку осіб, щодо дій яких проводиться досудове розслідування (в т.ч., ОСОБА_6 ).

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння.

Так, практика Європейського суду з прав людини тлумачить норму ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод достатньо поширювальною і «розумні строки» розгляду справи починають відліковуватись від дати обвинувачення чи моменту, коли стало відомо, що органи державної влади сприймають особу як підозрюваного, навіть якщо офіційного повідомлення про підозру не було.

Поняття «обвинувачення» Європейським судом з прав людини трактується як «офіційне повідомлення, виходить від компетентного державного органу та містить вказівку на вчинення кримінально-караного правопорушення». Це може бути і арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування.

Крім того, «у ряді випадків воно може приймати форму інших заходів, що передбачають таке твердження і що таким чином впливають на положення підозрюваного» (рішення ЄСПЛ від 27.02.1980 по справі Deweer, Series A: Judgements and Decisions, Volume 35 (1980), P.24; рішення ЄСПЛ по справі Eckle v. Germany, 1982).

У справі «Меріт проти України» (див. п.70, рішення від 30.03.2004), ЄСПЛ зазначив, що обгрунтування, надане Урядом в оцінці тривалості провадження, не відповідає прецедентній практиці Суду. Він нагадує, що у кримінальних справах «розумний строк», передбачений статтею 6 § 1 Конвенції, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді (див., для прикладу, вищезгадану справу Deweer v. Belgium, judgemnt, p. 22, § 42), так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато попереднє слідство (досудове розслідування).

У практиці ЄСПЛ таким обвинуваченням визнається арешт, офіційне повідомлення про намір переслідувати у кримінальному порядку, а також початок попереднього розслідування (рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Wemhoff, P. 26; рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 по справі Neumeiser, Р 41; рішення ЄСПЛ від 16.07.1974 по справі Ringesein, P.45).

В національному законодавстві, зокрема, згідно із ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 зазначеного Кодексу повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Набуття особою, відносно якої розпочато досудове розслідування, прав підозрюваного КПК України, зокрема ст. 276-279 КПК України, не врегульоване.

Згідно із ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення зазначеного Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 вказаного Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України однією із засад кримінального провадження є верховенство права.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

Таким чином, з огляду на ст. 9 КПК України та практику Європейського суду з прав людини особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна мати процесуальні права підозрюваного.

З урахуванням наведеного у розумінні практики Європейського суду з прав людини, ОСОБА_4 є особою, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а отже, фактично має права підозрюваного, передбачені ст. 42 КПК України, в тому числі, право мати захисника та право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Згідно зі ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має, зокрема, право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість бездіяльності слідчого щодо не розгляду клопотання адвоката ОСОБА_3 .

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого задовольнити.

Зобов`язати слідчого, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 17.05.2018 року розглянути відповідно до положень ст. 220 КПК України клопотання адвоката ОСОБА_3 №16/11/2-вих-18 від 16.11.2018 року про надання для ознайомлення матеріалів щодо фізичних або юридичних осіб (заявників), які звернулися із заявами або повідомленнями про кримінальне правопорушення, які стали підставою для початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 17.05.2018 року за фактом ухилення від сплати податків, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 212 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1