Провадження № 1-кп/484/18/19
Справа № 484/2412/17
УХВАЛА
про відмову в задоволенні клопотання
27.03.2019 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі колегії суддів: головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Первомайську клопотання обвинуваченогг про встановлення очевидної недопустимості доказів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000355, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198, ч.3 ст. 187 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Під час судового засідання ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання доказів: компакт-дисків (DVD+R 4.7 RW 120 16х) з написом № 53/17т, №53/18т, №53/21т, очевидно недопустими, оскільки інформація на вказаних дисках є інформацією, що отримана внаслідок втручання у приватне спілкування, отже вимоги ч.4 ст. 252, 254, 259, 265, 266 КПК України вимагає збереження знятої інформації, виготовлення копій протоколів про проведення негласних слідчих (розшукових) дій та додатків до не допускається. Але відповідно до висновку №14152 судової криміналістичної експертизи відео-, звукозапису, фонограми, записані на них є копіями, а не оригіналами.

Також обвинувачений просив визнати негласні слідчі (розшукові) дії, а саме його уадиконтроль та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж незаконними та їх результати: протоколи за результатами проведення оперативно-технічного заходу за завданням №53/283т, 53/284т, 53/287т від 04.02.2015р., оптичних носіїв DVD+R інв.. №53/17, №53/18, №53/21т від 04.02.2015р. очевидно недопустими доказами, мотивуючи тим, що зазначені негласні слідчі (розшукові) дії проведені до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, без клопотання слідчого, ухвали слідчого судді про використання інформації, отриманої під час досудового розслідування іншого кримінального провадження, в даному кримінальному провадженні. Крім того, в порушення ст. 253 КПК України він не був повідомлений про проведення відносно нього негласних слідчих (розшукових) дій. Також нормами КПК України не передбачені повноваження слідчого судді Апеляційного суду вирішення питання щодо дозволу на проведення негласних (слідчих) розшукових дій. Зазначені докази були отримані з порушенням його права на таємницю спілкування.

В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримав клопотання в повному обсязі.

Прокурор просив відмовити в його задоволенні через необґрунтованість.

Вислухавши пояснення учасників процесу суд дійшов наступного.

Згідно ст.. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до вимог ст.. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Свої клопотання обвинувачений обґрунтовує тим, що вказані ним докази були отримані в результаті негласних (розшукових) дій з порушенням порядку проведення таких дій, передбаченого вимогами КПК України.

Слідчий суддя Апеляційний суд Миколаївської області ухвалами від 04.02.2015р. на підставі вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» задовольнила клопотання в.о. начальника Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_8 та надала дозволи строком на 60 діб на проведення оперативно-розшукового заходу зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж шляхом спостереження, відбору та фіксації змісту телефонних розмов, іншої інформації та сигналів, які передаються телефонними каналами зв`язку абонентськими номерами, якими користується ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

На підставі зазначених ухвал були проведені вказані оперативно-розшукові заходи, виготовлений протокол за результатами проведення оперативно-технічного заходу за завданням №53/283т, 53/284т, 53/287т від 04.02.2015р., та інформація зафіксована на оптичних дисках DVD+R інв.. №53/17т, №53/18т та 53/21т від 04.02.2015р.

Викладене свідчить, що відносно обвинуваченого були проведені оперативно-розшукові заходи, але не негласні слідчі (розшукові) заходи, як він стверджує.

Частиною 2 статті 1 КПК України встановлено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Отже Закон №2135-ХІІ «Про оперативно-розшукову діяльність» є складовою кримінального процесуального законодавства

Відповідно до п.9 ч.1, ч.3 ст. 8 Закону України №2135-ХІІ від 18.02.1992р. «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності за наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав надається право здійснювати аудіо-, відеоконтроль особи, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних мереж згідно з положеннями статей 260, 263-265 Кримінального процесуального кодексу України, що проводяться на підставі ухвали слідчого судді, постановленої за клопотанням керівника відповідного оперативного підрозділу або його заступника, погодженого з прокурором.

Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 99 КПК України матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону №2135-ХІІ, за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Ці вимоги належать і до фактичних даних, отриманих під час зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, проведеної в межах оперативно-розшукової справи до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Таким чином, викладені вище обставини свідчать про те, що докази, на які вказує обвинувачений, не є очевидно недопустимими, отже питання їх допустимості буде вирішено в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Отже в задоволенні клопотання обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст..84, 86, 87, 89, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотань обвинуваченого про встановлення очевидної недопустимості доказів відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3