Дата документу 14.01.2019 Справа № 336/7117/17
запорізький Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/326/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/7117/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, представника потерпілого ПАТ «Укртелеком» - ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та визнано невинуватим і виправдано у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 07.11.2017 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, діючи з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку №18 по вул. Тернопільській в м. Запоріжжі, наніс потерпілій ОСОБА_10 згідно судово-медичної експертизи №2679 від 09.11.2017 року не менше 8-ми травматичних впливів, в результаті чого потерпіла отримала синець на лівій молочній залозі, навколо правого ока, на верхній повіці лівого ока, на лобі зліва, в лобно-скроневій області зліва, на правій брові, крововиливи в виличній області справа, садна під нижньою щелепою зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Подавивши таким чином опір потерпілої, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, шляхом ривка відкрито викрав сумку потерпілої, в якій знаходився паспорт громадянина України на ім`я потерпілої та мобільний телефон марки «Samsung» GT-5360, імей: НОМЕР_1 в корпусі рожевого кольору. Після чого ОСОБА_7 зник з місця скоєння злочину, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 350 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, цивільний позов та речові докази.

Крім того, відповідно до обвинуваченого акта ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК за наступних обставин.

22.03.2017 року о 04 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись біля домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тимірязєва/Гарнізонна, 191, таємно, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою сили рук відкрив кришку телефонного колодязя, після чого спустився до відчиненого колодязю №65-1241, де за допомогою ножівки з полотном по металу, яку він приніс заздалегідь із собою, перерізав телефонний мідний кабель марки ТПП 50х2х0,4, який на праві власності належить ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії, після чого прослідував до телефонного колодязя №65-1242, який знаходиться поряд з домоволодінням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тимірязєва/Гарнізонна, 191, в який спустився та аналогічним чином здійснив переріз вищевказаного телефонного мідного кабелю, після чого витягнув з телефонного колодязя кабель зв`язку ТПП 50х2х0,4 довжиною 50 метрів. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_7 прослідував до лісосмуги, яка знаходиться поряд з трасою Харків Сімферополь в Шевченківському районі м. Запоріжжя, де за допомогою ножа, який був у нього, зняв обмотку з кабелю чорного кольору та на кострищі випалив його кольорове волокно. Наступного дня ОСОБА_7 попрямував до перехресть вулиць Авраменка і Пархоменка у м. Запоріжжі, де продав випалений мідний кабель ОСОБА_11 за 150 грн., чим спричинив ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії майнову шкоду на суму 2640 грн. 48 коп.

07.07.2017 року о 04 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тульська, 19, таємно, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, спустився до відчиненого колодязю №7856, де за допомогою ножівки з полотном по металу, яку він приніс заздалегідь із собою, перерізав телефонний мідний кабель марки ТПП 200х2х0,4, який на праві власності належить ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії, після чого прослідував до телефонного колодязя №7857, який знаходиться поряд з домоволодінням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тульська, 19, в який спустився та аналогічним чином здійснив переріз вищевказаного телефонного мідного кабелю, після чого витягнув з телефонного колодязя кабель зв`язку ТПП 200х2х0,4 довжиною 60 метрів. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_7 прослідував до лісосмуги, яка знаходиться поряд з трасою Харків Сімферополь в Шевченківському районі м. Запоріжжя, де за допомогою ножа, який був у нього, зняв обмотку з кабелю чорного кольору та на кострищі випалив його кольорове волокно. Цього ж дня ОСОБА_7 попрямував до вул. Садівництва у м. Запоріжжі, де продав випалений мідний кабель ОСОБА_12 за 400 грн., чим спричинив ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії майнову шкоду на суму 13680 грн. 73 коп.

09.07.2017 року о 05 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Арсенальна, 73, таємно, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою сили рук відкрив кришку телефонного колодязя, після чого спустився до відчиненого колодязю №65/8109, де за допомогою ножівки з полотном по металу, яку він приніс заздалегідь із собою, перерізав телефонний мідний кабель марки ТПП 100х2х0,4, який на праві власності належить ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії, після чого прослідував до телефонного колодязя №65/8110, який знаходиться поряд з домоволодінням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Арсенальна, 77, в який спустився та аналогічним чином здійснив переріз вищевказаного телефонного мідного кабелю, після чого витягнув з телефонного колодязя кабель зв`язку ТПП 100х2х0,4 довжиною 40 метрів. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 прослідував до лісосмуги, яка знаходиться поряд з трасою Харків Сімферополь в Шевченківському районі м. Запоріжжя, де за допомогою ножа, який був у нього, зняв обмотку з кабелю чорного кольору та на кострищі випалив його кольорове волокно. Наступного дня ОСОБА_7 попрямував до перехрестя вулиць Авраменка/Полякова у м. Запоріжжі, де продав випалений мідний кабель ОСОБА_11 за 250 грн., чим спричинив ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії майнову шкоду на суму 4549 грн. 55 коп.

20.07.2017 року приблизно о 03 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олексія Поради, 37, таємно, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, спустився до відчиненого колодязю №65/777, де за допомогою ножівки з полотном по металу, яку він приніс заздалегідь із собою, перерізав телефонний мідний кабель марки ТПП 200х2х0,64, який на праві власності належить ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії, після чого прослідував до телефонного колодязя №65/778, який знаходиться поряд з домоволодінням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олексія Поради, 45, в який спустився та аналогічним чином здійснив переріз вищевказаного телефонного мідного кабелю, після чого витягнув з телефонного колодязя кабель зв`язку ТПП 200х2х0,64 довжиною 45 метрів. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 прослідував до лісосмуги, яка знаходиться поряд з трасою Харків Сімферополь в Шевченківському районі м. Запоріжжя, де за допомогою ножа, який був у нього, зняв обмотку з кабелю чорного кольору та на кострищі випалив його кольорове волокно. Цього ж дня ОСОБА_7 попрямував до вул. Садівництва у м. Запоріжжі, де продав випалений мідний кабель ОСОБА_12 за 400 грн., чим спричинив ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії майнову шкоду на суму 21315 грн. 94 коп.

23.07.2017 року приблизно о 03 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Івана Чупілки, 65, таємно, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою сили рук відкрив кришку телефонного колодязя, після чого спустився до відчиненого колодязю №1, де за допомогою ножівки з полотном по металу, яку він приніс заздалегідь із собою, перерізав телефонний мідний кабель марки ТПП 600х2х0,4, який на праві власності належить ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії, після чого прослідував до телефонного колодязя №2, який знаходиться поряд з домоволодінням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тесленка, 67, в який спустився та аналогічним чином здійснив переріз вищевказаного телефонного мідного кабелю, після чого витягнув з телефонного колодязя кабель зв`язку ТПП 600х2х0,4 довжиною 2 метри. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 прослідував до лісосмуги, яка знаходиться поряд з трасою Харків Сімферополь в Шевченківському районі м. Запоріжжя, де за допомогою ножа, який був у нього, зняв обмотку з кабелю чорного кольору та на кострищі випалив його кольорове волокно. Наступного дня ОСОБА_7 попрямував до перехрестя вулиць Авраменка/Полякова у м. Запоріжжі, де продав випалений мідний кабель ОСОБА_11 за 400 грн., чим спричинив ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії майнову шкоду на суму 1140 грн. 85 коп.

27.07.2017 року приблизно о 03 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Івана Чупілки, 18, таємно, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою сили рук відкрив кришку телефонного колодязя, після чого спустився до відчиненого колодязю №65/844, де за допомогою ножівки з полотном по металу, яку він приніс заздалегідь із собою, перерізав телефонний мідний кабель марки ТПП 50х2х0,4, який на праві власності належить ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії, після чого прослідував до телефонного колодязя №65/845, який знаходиться поряд з домоволодінням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Івана Чупілки, 24, в який спустився та аналогічним чином здійснив переріз вищевказаного телефонного мідного кабелю, після чого витягнув з телефонного колодязя кабель зв`язку ТПП 50х2х0,4 довжиною 60 метрів. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 прослідував до лісосмуги, яка знаходиться поряд з трасою Харків Сімферополь в Шевченківському районі м. Запоріжжя, де за допомогою ножа, який був у нього, зняв обмотку з кабелю чорного кольору та на кострищі випалив його кольорове волокно. Наступного дня ОСОБА_7 попрямував до перехрестя вулиць Авраменка/Полякова у м. Запоріжжі, де продав випалений мідний кабель ОСОБА_11 за 150 грн., чим спричинив ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії майнову шкоду на суму 3558 грн. 77 коп.

27.07.2017 року приблизно о 05 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авраменка, 7, таємно, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою сили рук відкрив кришку телефонного колодязя, після чого спустився до відчиненого колодязю №67/642, де за допомогою ножівки з полотном по металу, яку він приніс заздалегідь із собою, перерізав телефонний мідний кабель марки ТПП 100х2х0,4, який на праві власності належить ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії, після чого прослідував до телефонного колодязя №67/643, який знаходиться поряд з будинком, розташованим за адресою: м.Запоріжжя, вул.Авраменка, 11, в який спустився та аналогічним чином здійснив переріз вищевказаного телефонного мідного кабелю, після чого витягнув з телефонного колодязя кабель зв`язку ТПП 100х2х0,4 довжиною 80 метрів. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 прослідував до лісосмуги, яка знаходиться поряд з трасою Харків Сімферополь в Шевченківському районі м. Запоріжжя, де за допомогою ножа, який був у нього, зняв обмотку з кабелю чорного кольору та на кострищі випалив його кольорове волокно. Цього ж дня ОСОБА_7 попрямував до вул. Садівництва у м. Запоріжжі, де продав випалений мідний кабель ОСОБА_12 за 200 грн., чим спричинив ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії майнову шкоду на суму 9099 грн. 09 коп.

01.08.2017 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тимірязєва, 349, таємно, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою сили рук відкрив кришку телефонного колодязя, після чого спустився до відчиненого колодязю №67/8203, де за допомогою ножівки з полотном по металу, яку він приніс заздалегідь із собою, перерізав телефонний мідний кабель марки ТПП 100х2х0,4, який на праві власності належить ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії, після чого витягнув з телефонного колодязя кабель зв`язку ТПП 100х2х0,4 довжиною 45 метрів. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 прослідував до лісосмуги, яка знаходиться поряд з трасою Харків Сімферополь в Шевченківському районі м. Запоріжжя, де за допомогою ножа, який був у нього, зняв обмотку з кабелю чорного кольору та на кострищі випалив його кольорове волокно. Наступного дня ОСОБА_7 попрямував до перехрестя вулиць Авраменка/Полякова у м. Запоріжжі, де продав випалений мідний кабель ОСОБА_11 за 300 грн., чим спричинив ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії майнову шкоду на суму 5118 грн. 24 коп.

02.08.2017 року приблизно о 00 годин 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 147, таємно, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою сили рук відкрив кришку телефонного колодязя, після чого спустився до відчиненого колодязю №67/1254, де за допомогою ножівки з полотном по металу, яку він приніс заздалегідь із собою, перерізав телефонний мідний кабель марки ТПП 100х2х0,4, який на праві власності належить ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії, після чого прослідував до телефонного колодязя №67/1255, який знаходиться поряд з будинком, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 147, в який спустився та аналогічним чином здійснив переріз вищевказаного телефонного мідного кабелю, після чого витягнув з телефонного колодязя кабель зв`язку ТПП 100х2х0,4 довжиною 12 метрів. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 прослідував до лісосмуги, яка знаходиться поряд з трасою Харків Сімферополь в Шевченківському районі м. Запоріжжя, де за допомогою ножа, який був у нього, зняв обмотку з кабелю чорного кольору та на кострищі випалив його кольорове волокно. Цього ж дня ОСОБА_7 попрямував до вул. Садівництва у м. Запоріжжі, де продав випалений мідний кабель ОСОБА_12 за 300 грн., чим спричинив ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії майнову шкоду на суму 1364 грн. 87 коп.

03.08.2017 року приблизно о 04 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля домоволодіння, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Івана Чупілки, 18, таємно, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою сили рук відкрив кришку телефонного колодязя, після чого спустився до відчиненого колодязю №65/1267, де за допомогою ножівки з полотном по металу, яку він приніс заздалегідь із собою, перерізав телефонний мідний кабель марки ТПП 50х2х0,4, який на праві власності належить ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії, після чого прослідував до телефонного колодязя №65/1268, який знаходиться поряд з домоволодінням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Івана Чупілки, 24, в який спустився та аналогічним чином здійснив переріз вищевказаного телефонного мідного кабелю, після чого витягнув з телефонного колодязя кабель зв`язку ТПП 50х2х0,4 довжиною 100 метрів. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_7 прослідував до лісосмуги, яка знаходиться поряд з трасою Харків Сімферополь в Шевченківському районі м. Запоріжжя, де за допомогою ножа, який був у нього, зняв обмотку з кабелю чорного кольору та на кострищі випалив його кольорове волокно. Цього ж дня ОСОБА_7 попрямував до вул. Садівництва у м. Запоріжжі, де продав випалений мідний кабель ОСОБА_12 за 200 грн., чим спричинив ПАТ «Укртелеком» Запорізькій філії майнову шкоду на суму 5931 грн. 29 коп.

Такі дії ОСОБА_7 були кваліфіковані прокурором за ч.1 ст.185 КК та ч.2 ст.185 КК.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано невинуватим і виправдано у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні даних злочинів.

В апеляційних скаргах:
- прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_7 під час допиту в суді заперечував його причетність до крадіжок кабелів ПАТ «Укртелеком» за всіма пред`явленими епізодами. Пояснив, що у вказаний в обвинувальних актах час, а саме, навесні і влітку не перебував у м. Запоріжжі, проживав постійно разом із дружиною та їх спільними дітьми у м. Маріуполь Донецької області. Лише восени 2017 року приїхав до міста Запоріжжя на пошуки роботи. Під час досудового розслідування визнавав вину, оскільки співробітники поліції здійснювали психологічний тиск. Під час проведення слідчих експериментів за його участю, про всі обставини вчинених нібито ним крадіжок, повідомляв зі слів слідчого.

Разом з цим, судом не взято до уваги той факт, що під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_7 у своїх показаннях щодо часу приїзду до міста Запоріжжя плутався у своїх показаннях, називаючи різні місяці року. Не зрозуміло, коли саме ОСОБА_7 прибув до міста Запоріжжя нібито на пошуки роботи.

Що стосується показань обвинуваченого з приводу застосування до нього під час досудового розслідування незаконних методів ведення слідства з боку співробітників поліції, через що останній надав визнавальні пояснення про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України, суд не прийняв до уваги те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що за вказаними фактами жодної скарги чи заяви не подавав. Вважає, що вказана позиція обвинуваченого свідчить лише про бажання уникнути передбаченої законом відповідальності.

Також судом при постановленні вироку зазначено, що свідок ОСОБА_12 , не був безпосередньо допитаний під час судового провадження, суд не згадує на користь обвинуваченого інформацію, викладену у протоколах пред`явлення особи для впізнання від 11.07.2018, 23.07.2017, 04.08.2017, 10.08.2017, 24.11.2017, де ОСОБА_12 вказував на ОСОБА_7 як на особу, у якої свідок придбав випалений мідний дріт.

Разом з цим, під час судового засідання судом позбавлено сторону обвинувачення можливості забезпечити явку свідка ОСОБА_12 , мотивуючи це обмеженими строками розгляду справи. Хоча сторона обвинувачення наголошувала на тому, що ОСОБА_12 на момент розгляду справи у суді перебував у зоні АТО і не мав можливості бути присутнім у залі судового засідання, судом неодноразово наголошувалось на тому, що «не будуть чекати так довго», що є порушенням вимог п.6 ст.22 КПК України, згідно якої суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні було досліджено протоколи слідчих експериментів від 29.11.2017 та 21.12.2017 за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та відеозаписи до них. Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_7 пояснював про обставини вчинення ним крадіжок майна ПАТ «Укртелеком». Однак, судом не надано належну оцінку вказаному доказу, що вказує на винуватість ОСОБА_7 . Крім цього, судом вказано, що згадані протоколи не можуть бути прямим і єдиним доказом вчинення обвинуваченим злочинів, оскільки, не створюють достатньої сукупності з іншими дослідженими судом доказами, які б підтверджували вину ОСОБА_7 .

Тобто, показання свідків, протоколи пред`явлення особи для впізнання, слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та ін. упереджено оцінені судом як одиночні і не пов`язані із собою докази.

Разом з цим, судом приділено особливу увагу при постановленні вироку, що за клопотанням сторони захисту у якості свідка була допитана дружина обвинуваченого ОСОБА_13 , яка пояснила, що до жовтня 2017 року постійно мешкала із своїм чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 і лише наприкінці жовтня 2017 року ОСОБА_7 поїхав до міста Запоріжжя на пошуки роботи.

Отже, судом упереджено оцінено вказані свідчення заінтересованої особи - дружини обвинуваченого - якими забезпечується повне «алібі» останнього.

Разом з цим, судові засідання неодноразово відкладались через неявку свідка сторони захисту, однак, свідка сторони обвинувачення суд не вважав за необхідне чекати. Крім цього, обвинувачений, коли у черговий раз свідок ОСОБА_13 не з`явилась, відмовлявся від її допиту. Однак, суд не взяв до уваги позицію обвинуваченого, а звернув увагу лише на наполягання його захисника. Судом також належним чином не оцінені пояснення свідка сторони обвинувачення ОСОБА_11 , який був попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, за завідомо неправдиві показання, який пояснював, що влітку 2017 приблизно 4 рази купував у ОСОБА_7 випалений мідний дріт. З огляду на викладене, свідчення сторони захисту, а саме, жінки обвинуваченого ОСОБА_7 , спростовуються зазначеними показаннями. Однак, судом необґрунтовано взято до уваги лише показання сторони захисту.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що на думку обвинувачення, показання, надані свідком ОСОБА_13 в судовому засіданні, необхідно оцінювати критично як такі, що не можуть бути підставою для виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вважає, що судом не мотивовано прийняття одних і відхилення інших доказів, оскільки при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Вищевказане свідчить про невідповідність висновків суду фактичним даним та доказам, наданих стороною обвинувачення, не дослідження усіх доказів по справі.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції не проаналізував досліджені докази у їх сукупності. Фактично, суд оцінив кожний доказ з огляду на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , даних ним в ході судового розгляду, що є порушенням вимог ст.94 КПК України, згідно з якими, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, об`єктивний аналіз обставин справи свідчить про невідповідність висновків суду щодо невинуватості та виправдання ОСОБА_7 у частині невизнаних ним злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України та засудження останнього за злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, який обвинуваченим визнано частково. У цілому вирок суду від 03.07.2018 ґрунтується лише на показаннях обвинуваченого та показаннях свідка сторони захисту.

У зв`язку з цим, прошу суд апеляційної інстанції дослідити безпосередньо під час судового засідання технічні записи судових засідань, повторно допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , повторно допитати свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , дослідити письмові докази у справі, долучені до матеріалів кримінального провадження, які надані суду стороною обвинувачення, а саме, протоколи пред`явлення особи впізнання від 06.11.2017, 16.07.2017, 24.11.2017, 06.08.2017, 12.08.2017, 11.07.2017, 23.07.2017, 04.08.2017, 10.08.2017, 24.11.2017, а також протоколи слідчих експериментів від 29.11.2017 та 21.12.2017 разом із відеозаписами до них.

Просить вирок скасувати у частині виправдання останнього за ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України 1 рік позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;

- представник потерпілого ПАТ «Укртелеком» просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК та призначити йому покарання за сукупністю злочинів у виді 6 років позбавлення волі. В повному обсязі задовольнити цивільний позов ПАТ «Укртелеком». Свої вимоги мотивує тим, що суд безпідставно визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття. Адже обвинувачений не попросив вибачення у жодної потерпілої сторони, не відшкодував завдану матеріальну шкоду навіть частково та давав неправдиві покази. Також суд необґрунтовано не визнав в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення злочину щодо особи похилого віку, яка перебувала у безпорадному стані. В порушення вимог кримінального закону суд не встановив та не відобразив у вироку наявність тяжких наслідків, завданих вчиненими злочинами, що є обставиною, яка обтяжує покарання. Адже вчинені крадіжки призвели до тривалої перерви в забезпеченні споживачів послугами зв`язку. Крім того, суд, виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок кабелів, належним чином не мотивував свого такого рішення, а в основу свого рішення поклав виключно покази самого обвинуваченого, безпідставно не взявши до уваги докази, які повністю доводять винуватість обвинуваченого. Відтак, суд передчасно дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок майна ПАТ «Укртелеком» та необґрунтовано залишив цивільний позов без розгляду. Крім того, обвинувачений раніше судимий, не навчається, не працює, веде паразитичний спосіб життя, перебуваючи на волі може продовжити свою злочинну діяльність, а тому призначене йому покарання є явно м`яким;

- обвинувачений просить вирок в частині призначеного покарання змінити, на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням, або призначити інше більш м`яке покарання. Свої вимоги мотивує тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що він одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання скарг на нього не надходило, раніше він не судимий, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану шкоду;

- захисник просить вирок змінити, на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Свої вимоги мотивує тим, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК, щиро розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, одружений, має двох неповнолітніх дітей. Потерпіла не наполягала на суворому покаранні, а обставини, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 , відсутні. Відтак суд мав усі підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого; прокурора, яка повністю підтримала апеляційну скаргу прокурора, що її подав, частково підтримала апеляційну скаргу представника потерпілого та заперечила проти апеляційних скарг обвинуваченого та захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

За наслідками розгляду апеляційних скарг колегією суддів встановлено наступне.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційних скаргах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи захисника та обвинуваченого про застосування до останнього положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 норм ст. 75 КК України, районним судом не встановлено і в апеляційних скаргах не приведено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом було враховано, що останній щиро покаявся, має двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, а тому суд призначив йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцію ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав, як для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, зокрема у зв`язку з тим, що він активно сприяв органам досудового слідства у розкритті злочину, потерпіла не наполягала на суворому покаранні, за місцем проживання скарг на нього не надходило, оскільки, не дивлячись на те, що він є не судимим згідно ст. 89 КК України, колегія суддів звертає увагу на те, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі двічі за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України і двічі до нього судами було застосована ст. 75 КК України, однак він ніяких висновків для себе не зробив і в третій раз вчинив відкрите викрадання чужого майна поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а тому, колегія судів вважає, що обвинувачений схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його, як негативну особу, а тому призначене судом реальне покарання у виді позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Між тим, не заслуговують також доводи прокурора про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно не допитав свідка ОСОБА_12 , є необґрунтованими, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 327 КПК України, прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 30.03.2018 року суд задовольнив клопотання прокурора про надання судового доручення для встановлення місця знаходження свідка ОСОБА_12 (т. 4 а.п. 118-119). 11.04.2018 року в судовому засіданні прокурор заявив, що він самостійно забезпечить явку в суд свідка ОСОБА_12 на наступне судове засідання (т. 4 а.п. 120), однак, ні 22.05.2018 року, ані 27.06.2018 року (т. 4 а.п. 121-123) прокурор присутність в судовому засіданні свідка обвинувачення ОСОБА_12 .

Таким чином, прокурор протягом майже трьох місяців не зміг забезпечити присутність під час судового розгляду свідка обвинувачення ОСОБА_12 , що суперечить вимогам ч. 1 ст. 28 КПК України про те, що кожна процесуальна дія повинна бути виконана в розумні строки.

Приймаючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи апелянта, зокрема про те, що :

- суд позбавив сторону обвинувачення можливості забезпечити явку свідка ОСОБА_12 , мотивуючи це обмеженими строками розгляду справи, хоча сторона обвинувачення наголошувала на тому, що ОСОБА_12 на момент розгляду справи у суді перебував у зоні АТО і не мав можливості бути присутнім у залі судового засідання;

- судом неодноразово наголошувалось на тому, що «не будуть чекати так довго», що є порушенням вимог п.6 ст.22 КПК України, згідно якої суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Не заслуговують уваги доводи прокурора і про те, суд першої інстанції не врахував показання свідка ОСОБА_11 , з таких підстав.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Із показань свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні вбачається, що влітку 2017 року приблизно 4 рази він купував у ОСОБА_7 мідний дріт, кожного разу вагою 3-4 кг, частину проволоки він використав у господарстві, частину продав.

Колегія суддів, враховуючи, що органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в 9 (дев`яти) епізодах крадіжок, які він вчинив в літку 2017 року, вважає показання свідка ОСОБА_11 недостовірними, оскільки в них відсутнє відображення фактів об`єктивної дійсності, які були предметом доказування та погоджується з висновками суду першої інстанції у тому, що з даних показів цього свідка не можливо встановити, що дріт був викрадений обвинуваченим в ті дні, в тих місцях та у тому обсязі, які вказані в обвинувальному акті.

Враховуючи вищевказане та керуючись вимогами ст. ст. 23, 85 КПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_11 (від 06.11.2017, 16.07.2017, 24.11.2017, 06.08.2017, 12.08.2017, 11.07.2017, 23.07.2017, 04.08.2017, 10.08.2017, 24.11.2017) не можуть бути враховані як належні докази, оскільки по-перше, вони суперечать показанням свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні, а по друге, порушує права обвинуваченого, який позбавлений можливості стороні захисту задавати питання свідку ОСОБА_12 по протоколам слідчих дій, де той приймав участь.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, що судом безпідставно не взято як доказ винуватості обвинуваченого слідчі експерименти за участю з останнім, під час яких ОСОБА_7 відтворював обставини вчинених ним кримінальних правопорушень добровільно та без будь-якого впливу, на думку колегії суддів, вони є також безпідставними, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції судом перевірялися докази в їх сукупності, і суд першої інстанції, враховуючи, що обвинувачений в суді першої інстанції не визнав фактів крадіжок по вказаним епізодам, обґрунтовано прийшов до висновку, що слідчі експерименти, проведенні з обвинуваченим під час досудового розслідування не можуть бути прямим і єдиним доказом вчинення останнім крадіжок та не створюють достатньої сукупності з іншими доказами, які поза розумним сумнівом підтверджували вину ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, відповідно до положень ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, тощо.
Разом з тим, зі змісту протоколів вбачається, що результати слідчих експериментів фактично зведені до показань підозрюваного під час досудового розслідування щодо обставин вчинення ним крадіжок, від яких в ході судового розгляду обвинувачений відмовився. Відтворення обставин вчинення кожного епізоду крадіжок, зокрема, спосіб проникнення до телефонного колодязя та заволодіння викраденими предметами, можливість застосування знаряддя вчинення злочинів, про які говорив ОСОБА_7 , тощо, не проводилася та не відмічалася а ні в протоколі, а ні згідно відеозапису під час проведення самого слідчого експерименту (т. 1 а.п. 159-161, 162; т. 4 а.п. 54-58, 61).
Необґрунтованими є доводи прокурора і про те, що суд першої інстанції безпідставно врахував показання свідка ОСОБА_13 , яка є дружиною обвинуваченого, а також не звернув уваги на те, що обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового розслідування повністю визнав вину у скоєнні крадіжок, а під час судового провадження плутався в своїх показах, називаючи різні місяці року коли він приїхав до м. Запоріжжя, з наступних підстав.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції при здійснені правосуддя" визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Згідно до ч.ч. 2-4 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до положення ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд.

Європейський Суд з прав людини у справі "Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06.12.1998р. (п.146) встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_13 не є визначальними в даному кримінальному провадженні, однак вони свідчать на користь обвинуваченого, а крім того, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також вважає, що всі доводи прокурора не відповідають вимогам закону і є тільки припущенням того, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки, ні органи досудового розслідування, ні прокурор, не представили районному суду доказів які б довели винуватість останнього поза розумним сумнівом.

Приймаючи до увагу вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними інші доводи прокурора, а також представника потерпілого ПАТ «Укртелеком», зокрема про те, що:
- стосується показань обвинуваченого з приводу застосування до нього під час досудового розслідування незаконних методів ведення слідства з боку співробітників поліції, через що останній надав визнавальні пояснення про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України, суд не прийняв до уваги те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що за вказаними фактами жодної скарги чи заяви не подавав, вважає, що вказана позиція обвинуваченого свідчить лише про бажання уникнути передбаченої законом відповідальності;

- судом приділено особливу увагу при постановленні вироку, що за клопотанням сторони захисту у якості свідка була допитана дружина обвинуваченого ОСОБА_13 , яка пояснила, що до жовтня 2017 року постійно мешкала із своїм чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 і лише наприкінці жовтня 2017 року ОСОБА_7 поїхав до міста Запоріжжя на пошуки роботи, отже, судом упереджено оцінено вказані свідчення заінтересованої особи - дружини обвинуваченого - якими забезпечується повне «алібі» останнього;

- судові засідання неодноразово відкладались через неявку свідка сторони захисту, однак, свідка сторони обвинувачення суд не вважав за необхідне чекати. Крім цього, обвинувачений, коли у черговий раз свідок ОСОБА_13 не з`явилась, відмовлявся від її допиту. Однак, суд не взяв до уваги позицію обвинуваченого, а звернув увагу лише на наполягання його захисника;

- судом не мотивовано прийняття одних і відхилення інших доказів, оскільки при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

- з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції не проаналізував досліджені докази у їх сукупності. Фактично, суд оцінив кожний доказ з огляду на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , даних ним в ході судового розгляду, що є порушенням вимог ст.94 КПК України, згідно з якими, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення;

у цілому вирок суду від 03.07.2018 ґрунтується лише на показаннях обвинуваченого та показаннях свідка сторони захисту;

- суд, виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок кабелів, належним чином не мотивував свого такого рішення, а в основу свого рішення поклав виключно покази самого обвинуваченого, безпідставно не взявши до уваги докази, які повністю доводять винуватість обвинуваченого. Відтак, суд передчасно дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок майна ПАТ «Укртелеком» та необґрунтовано залишив цивільний позов без розгляду. Крім того, обвинувачений раніше судимий, не навчається, не працює, веде паразитичний спосіб життя, перебуваючи на волі може продовжити свою злочинну діяльність, а тому призначене йому покарання є явно м`яким.

Не знаходить колегія суддів і правових підстав для задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, зокрема дослідити безпосередньо під час судового засідання технічні записи судових засідань, повторно допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , повторно допитати свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , дослідити письмові докази у справі, долучені до матеріалів кримінального провадження, які надані суду стороною обвинувачення, а саме, протоколи пред`явлення особи впізнання від 06.11.2017, 16.07.2017, 24.11.2017, 06.08.2017, 12.08.2017, 11.07.2017, 23.07.2017, 04.08.2017, 10.08.2017, 24.11.2017, а також протоколи слідчих експериментів від 29.11.2017 та 21.12.2017 разом із відеозаписами до них, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 6 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків місцевим судом були створенні, ніяких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом першої інстанції не створювалось, підстави для повторного дослідження обставин відсутні, оскільки вони були досліджені судом першої інстанції повністю і без порушень КПК України, а тому клопотання прокурора про повторне дослідження вищевказаних доказів, є необґрунтованим, оскільки по суті, прокурор наводить власну оцінку доказам на користь винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , відмінну від оцінки доказів судом, і замість правової аргументації застосування апеляційним судом ч. 3 ст. 404 КПК України, викладає свою позицію, щодо винуватості останнього.

Таким чином, всі доводи скарги прокурора про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, у повному обсязі спростовуються сукупністю вивчених, проаналізованих та наведених у вироку доказів, і ці висновки місцевого суду, колегія суддів вважає правильними та такими, що відповідають вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, представника потерпілого ПАТ «Укртелеком» - ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 в цій справі, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді: