№ 1-кп/755/307/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

"04" квітня 2019 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження № 0007651 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополя АР Крим, українця, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0007651 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року відносно ОСОБА_5 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

У судовому засіданні прокурор зазначив про доцільність продовження ОСОБА_5 строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, вони на даний час не зникли, провадження не закінчено, останній вчинив особливо тяжкий злочин і може переховуватись від суду, а тому підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який відсутні.

Потерпілий ОСОБА_7 підтримав думку прокурора та зазначив, що саме обвинувачений ОСОБА_5 вчинив проти нього злочин і всі ризики не перестали існувати.

Захисник ОСОБА_8 заперечила проти продовження строків тримання під вартою, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 є соціально активною та адаптованою людиною, має міцні соціальні зв`язки, має цивільну дружину, зокрема, до затримання вів активний спосіб життя. Ризики, зазначені прокурором, можливо й продовжують існувати, але є досить мінімальними. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 не може знищити докази, оскільки вони перебувають в суді, а свідки судом вже допитані. Зокрема, зазначила, що в кінці 2018 року до її підзахисного ОСОБА_5 неодноразово викликалась швидка медична допомога, оскільки він хворіє, а в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України йому не можуть надати належне лікування, тому прохала змінити останньому запобіжний захід тримання під вартою на заставу, вказавши, що він буде з`являтися до суду та належно виконувати обов`язки, покладені на нього судом.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши учасників кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: оскільки будучи обізнаними про можливу міру покарання, яка загрожує останньому у разі його засудження, може переховуватися від суду.

Крім того, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: 1) переховуватися від суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 4) міцність соціальних зв`язків; 6) репутацію обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченому ОСОБА_5 , колегія суддів виходить із того, що на теперішній час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування обвинуваченого від суду, оскільки будучи обізнаними про можливу міру покарання, яка загрожує йому у разі його засудження, може переховуватися від суду, а також він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, на даний час у суду не має достовірних даних, що стан його здоров`я перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, зокрема, на даний час не в повній мірі дослідженні докази сторони, обвинувачений також ще не допитаний, а також приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, колегія суддів приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, у тому числі й на заставу.

Зокрема, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не визначає розмір застави у кримінальному провадженні з огляду на фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 199, 331, 369 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Продовжити застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком не більше двох місяців, тобто до 01 червня 2019 року включно.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не визначає розмір застави у кримінальному провадженні з огляду на фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 .

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Суддя:

Суддя: