КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1365/2019 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року стосовно засудженого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна, яке є його власністю,

за участю: прокурора ОСОБА_8

представника установи виконання покарання ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

засудженого ОСОБА_7 , який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Бориспільська виправна колонія (№119)",
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київсько області від 14 лютого 2019 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на невідбуту частину покарання 7 місяців 23 дні.

Таке рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_7 відбув більш ніж 2/3 призначеного йому вироком суду від 29 травня 2015 року покарання і його поведінка та відношення до праці під час відбування покарання свідчать про виправлення засудженого та можливість застосування до нього вимог ст. 81 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність викладених у судовому рішенні висновків суду щодо доведення засудженим ОСОБА_7 свого виправлення, фактичним обставинам справи.

Звертає увагу на те, що з матеріалів особової справи засудженого вбачається, що він працював в ДУ "Бориспільська виправна колонія № 119" лише 6 місяців (квітень-вересень 2018 року), у зв`язку з чим за час перебування в установі з 23 січня 2015 року отримав лише два заохочення. Відповідно до характеристик від 14.02.2016, 30.10.2017 та 08.06.2018 ОСОБА_7 заохочень та стягнень не мав, йому пропонувалося працевлаштуватися, але він відмовився, виконує встановлені законодавством вимоги лише під контролем, не бере участі у програмах диференційованого виховного впливу, не приймає участі в самодіяльних організаціях та не проявляє соціально-корисну активність, не завжди має охайний вид. Рішенням комісії установи було відмовлено в можливості застосування до ОСОБА_7 ст.ст. 81, 82 КК України та ст. 101 КВК України у зв`язку з тим, що засуджений не має достатній ступінь виправлення. Відповідно до характеристики від 23.01.2019, після відмови комісії установи (06.08.2018) у застосуванні умовно-дострокового звільнення, з метою поблажливого ставлення до себе, ОСОБА_7 різко змінив свою поведінку, відношення до вимог відбування покарання та працевлаштувався лише перед настанням пільги.

Таким чином, як стверджує прокурор, матеріали справи не містять даних про те, що засуджений довів свої виправлення, а тому й неможливе застосування до нього положень ст. 81 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника установи виконання покарання, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення засудженого і захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За положеннями ст. 81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК), виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, розглядаючи за клопотанням захисника питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , достатньо повно дослідив та перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання, заслухав пояснення як засудженого, так і представників адміністрації установи виконання покарання та дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення клопотання захисника та застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_7 засудженого 29 травня 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області від 29 травня 2015 року за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна, яке є його власністю.

В ДУ "Бориспільська виправна колонія № 119" ОСОБА_7 відбуває покарання з 23 жовтня 2015 року, кінець строку покарання - 07 жовтня 2019 року, отже на момент розгляду в суді клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув більше двох третин строку покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року.

За змістом характеристик адміністрації установи відбування покарань від 14.02.2016, 30.10.2017, 08.06.2018 та 23.01.2019 в цілому ОСОБА_7 характеризується посередньо і, як зазначено в характеристиках, ще не довів свого виправлення.

Між тим, за час відбування покарання ОСОБА_7 жодного стягнення не мав.

За даними особової справи засуджений працює на виробництві в установі з квітня 2018 року, отже відомості в характеристиках про те, що йому було запропоноване працевлаштування на виробництві, але він відмовився, вже є необ`єктивними.

До того ж, при розгляді клопотання в суді першої інстанції за поясненнями представників адміністрації ДУ "Бориспільська виправна колонія № 119" засуджений ОСОБА_7 більш тривалий час, ніж наявні в матеріалах його особової справи довідки про періоди нарахування заробітної плати, працює на виробництві, що обґрунтовано було враховано судом. А за відсутності достовірних даних про те, що ОСОБА_7 пропонувалася будь-яка робота в установі, але він відмовився, немає підстав вважати, що працевлаштувався він лише з метою отримання певної пільги для себе.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на вимоги ч. 5 ст. 118 КВК України, але якщо вважати, що засуджений ОСОБА_7 залучався без оплати праці до робіт з благоустрою колонії і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством, то і така обставина доводить, що він виконував завдання адміністрації установи та займався суспільно-корисною працею.

Крім того, відповідно до наказу № 38 від 02 серпня 2018 року начальника ДУ "Бориспільстка виправна колонія (№119)" за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, за підсумками 2 кварталу 2018 року, серед інших засуджених, була оголошена подяка і засудженому ОСОБА_7 . Передував цьому рапорт начальника відділення СПС ОСОБА_9 , в якому зазначено, що в ході вивчення особи засудженого ОСОБА_7 було встановлено, що останній дійсно працює на дільниці деревообробка, має сумлінне ставлення до праці, виконує всі завдання та розпорядження адміністрації установи якісно і в строк, дотримується санітарно-гігієнічних норм, завжди має охайний вигляд, бережно ставиться до матеріальних цінностей, а тому є доцільним заохотити його за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку у 2 кварталі 2018 року.

Рішенням начальника установи відбування покарання від 17 жовтня 2018 року за сумлінну працю та зразкову поведінку за підсумками 3 кварталу 2018 року до ОСОБА_7 також було застосовано такий вид заохочення як подяка.

Під час апеляційного розгляду представник адміністрації установи виконання покарання ОСОБА_9 повідомив, що і на цей час ОСОБА_7 продовжує працювати на виробництві установи та готуються матеріали щодо його чергового заохочення за підсумками 1 кварталу 2019 року.

Відомості у вищенаведених документах, на переконання колегії суддів, свідчать про необґрунтованість висновків в характеристиках на засудженого від 08.06.2018 та 23.01.2019 щодо недостатнього ступеню його виправлення. Навпаки такі дані переконливо доводять про позитивну динаміку змін в особистості засудженого, які на час розгляду судом клопотання захисника досягли достатнього ступеню виправлення засудженого.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі на те, що засуджений не бере участі у програмах диференційованого виховного впливу, не приймає участі в самодіяльних організаціях та не проявляє соціально-корисну активність, то в цьому аспекті слід зазначити, що ОСОБА_7 протягом тривалого періоду допомагав церкві, яка знаходить на території установи відбування покарання, за що 17 січня 2019 року отримав порядку за заслуги по розбудові Української Православної Церкви і допомозі парафії Св.Миколая і такі обставини доводять прояв соціально-корисної активності засудженого.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 також вбачається, що вину у скоєному злочині він визнав, до цього засудження не притягувався до кримінальної відповідальності, підтримує соціально-корисні зв`язки із родичами шляхом побачень, отримує від них посилки та передачі.

Таким чином, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були належним чином досліджені відомості про особу засудженого за весь період відбування ним покарання, водночас рішення комісії адміністрації установи відбування покарання від 14.02.2016 та 30.10.2017 про відмову у переведенні ОСОБА_7 до дільниці соціальної реабілітації та у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким не можуть бути безумовною підставою для відмови у подальшому в умовно-достроковому звільненні засудженого.
За вказаних обставин висновок суду першої інстанції про те, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 довів своє виправлення, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, ґрунтується на оцінці як тих даних, що наявні в матеріалах особової справи, так і додатково отриманих судом під час розгляду клопотання захисника, які проаналізовані в сукупності та взаємозв`язку між собою.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 81 КК України, є безпідставними. А тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Отже, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року, якою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнено умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на невідбуту частину покарання 7 місяців 23 дні - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4