Справа № 156/896/18 Провадження № 11-кп/802/145/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працює, раніше судимого:
- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 18 червня 2010 року за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, звільнений умовно-достроково 29 травня 2014 року на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 21 травня 2014 року, невідбутий строк покарання 2 (два) роки 2 (два) місяці 1 (один) день;
- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 05 січня 2010 року за ч.2 ст.186, ст.ст.75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2(два) місяці з іспитовим строком два роки;
- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 05 травня 2015 року за ч.1 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2(два) роки 3 (три) місяці, звільнений за відбуттям покарання 12 жовтня 2016 року;
засуджено:
за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Строк відбування покарання обвинуваченому визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_8 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні витрат за проведення товарознавчої експертизи.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він 07.09.2018 року близько 20 год. 00 хв. на території господарства, що у АДРЕСА_2 , повторно, проник до приміщення житлового будинку, звідки таємно викрав бувші у вжитку мобільний телефон, марки Fly моделі IQ 431 чорного кольору імей 1: № НОМЕР_1 імей 2: № НОМЕР_2 вартістю 353,33 грн., мобільний телефон, марки «Samsung» моделі GT-E 1202і імей 1: № НОМЕР_3 імей 2: № НОМЕР_4 вартістю 251,88 грн., та наручний годинник, марки «Amber» вартістю 98,52 грн., які належали ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому майнову шкоду на загальну суму 703,73 грн., однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як був затриманий та переданий правоохоронним органам.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що місцевим судом у резолютивній частині вироку порушено вимоги ч.4 ст.374 КПК України, зокрема визначено вид кримінально-виконавчої установи, у якій ОСОБА_8 повинен відбувати покарання. З огляду на наведене просить рішення суду змінити, виключивши з його резолютивної частини вказівку на кримінально-виконавчу установу, у якій слід відбувати покарання.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у приміщення, є правильною та ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку і перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку суду апеляційної інстанції, призначене обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України і є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів,
Однак, посилання, наведені в апеляційній скарзі прокурора, про неправильність вказівки у резолютивній частині вироку на вид кримінально-виконавчої установи, у якій обвинувачений повинен відбувати покарання, апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку,у разі визнання особи винуватою, зазначається покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.
Вказана норма кримінального процесуального закону не передбачає визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, у якій обвинувачений повинен відбувати покарання, тому вищезазначена вказівка підлягає виключенню з резолютивної частини вироку.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Виключити з резолютивної частини вироку Іваничівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2018 року вказівку: «з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу».
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді