Справа № 463/1627/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/446/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченої: ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченої адвоката: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Воронеж Російської Федерації, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не одруженої, пенсіонера, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2018 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України (по епізоду 24.02.2016 р.), та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
У пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України (по епізодах 30.01.2016 р. та 13.02.2016 р.), ОСОБА_7 визнано невинуватою та виправдано у зв`язку з недоведеністю її участі у скоєнні злочинів.
Цивільний позов ТОВ «Епіцентр К» до ОСОБА_7 про стягнення завданих злочином збитків залишено без розгляду.
Вирішено питання з речовими доказами у справі.

За вирком суду ОСОБА_7 24 лютого 2016 р. приблизно в період з 14.00 год. до 17.50 год., за попередньою змовою із ОСОБА_10 , маючи спільний з нею прямий умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, перебуваючи в приміщенні будівельно-господарського гіпермаркету «Епіцентр К» № 2 м. Львів ТОВ "Епіцентр К", що розташований за адресою: м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 188а, шляхом вільного доступу вчинили закінчений замах на таємне викрадення майна, а саме товарів побутового призначення, косметики, електротоварів, галантерейних виробів, дитячих іграшок, при цьому, розпакували вищевказані речі і залишили упаковки та етикетки від викрадених товарів у торгових залах гіпермаркету. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , вважаючи, що за ними ніхто не спостерігає, вказані викрадені речі заховали частково під свій одяг, у який були одягнені, а решту - в сумки, які мали при собі в наявності. У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_10 зазначений товар на загальну суму 4923,40 гривень винесли за межі касових боксів, не розраховуючись, та з викраденим майном попрямували до виходу із приміщення магазину. Однак, при виході з гіпермаркету були затримані працівниками охорони. Своїми умисними діями заподіяли ТОВ «Епіцентр К» гіпермаркету «Епіцентр К» №2 м. Львів матеріальну шкоду на загальну суму 4923 гривень 40 копійок.

Вирок суду оскаржено прокурором, який вважає його незаконним внаслідок невідповідності фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. У поданій апеляційній скарзі апелянт звертає увагу на те, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалось також в тому, що ще по двох епізодах від 30.01.2016 р. та 13.02.2016 р. спільно з ОСОБА_10 за аналогічних обставин вчинила крадіжки товарів з гіпермаркету «Епіцентр К» № 2 м. Львів ТОВ "Епіцентр К", що розташований за адресою: м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 188а, викравши різноманітний товар 30.01.2016 р. на загальну суму 4668,95 грн., та 13.02.2016 р. на суму 4335,51 грн., не розрахувавшись за який покинула приміщення магазину. Висновок суду першої інстанції про недоведеність зазначених епізодів злочинної діяльності ОСОБА_7 прокурор вважає безпідставним, адже у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що при перегляді відеозаписів камер відеоспостереження гіпермаркету «Епіцентр» за 30.01.2016 р. та 13.02.2016 р. помітили двох жінок з дитиною, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які перебували в торгових залах, оглядали товар, який ховали собі під одяг та в сумки. Крім цього, з оглянутих відеозаписів встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 30.01.2016 р. та 13.02.2016 р. тривалий час ходять по магазину, оглядають товар, відривають етикетки, періодично заходять в закутки, де з їх дій можна зробити висновок, що вони розпаковують речі та ховають їх у великі сумки і під одяг, в подальшому за межі кас проходять не розрахувавшись за весь товар. Апелянт стверджує, що наведене в сукупності із довідками про проведення інвентаризацій за період 29.01.2016 р. до 31.01.2016 р. та з 12.02.2016 р. до 14.02.2016 р. в магазині «Епіцентр», якими підтверджено факт недостачі товарно-матеріальних цінностей, а також виявлення 17 березня 2016 р. при проведенні обшуку у ОСОБА_7 за місцем її проживання ножів, іграшок, батарейок, інструменту, які підпадають під опис викрадених товарів, вказують про вчинення ОСОБА_7 інкримінованих їй злочинів. За таких обставин, на думку прокурора, підстав для виправдання ОСОБА_7 по епізодах крадіжок за 30.01.2016 р. та 13.02.2016 р. не було. У зв`язку з цим апелянт просить оскаржуваний вирок скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України (по епізодах від 30.01.2016 р. та 13.02.2016 р.) та призначити їй покарання у виді 2 років позбавлення волі, а також визнати винуватою ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України (по епізоду 24.02.2016 року) та призначити за цим епізодом покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 , остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі та звільнити останню від відбування такого на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». В решті апелянт просить вирок місцевого суду залишити без змін.

На апеляційну скаргу прокурора адвокатом ОСОБА_8 подано заперечення, в яких зазначається про відсутність належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок майна з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 30.01.2016 р. та 13.02.2016 р. Захисник наполягає, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено причетність ОСОБА_7 до вказаних епізодів злочинної діяльності, а тому вважає висновок суду про їх недоведеність обґрунтованим. З цих підстав адвокат обвинуваченої просить вирок місцевого суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, позицію обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на її спростування з твердженнями про обґрунтованість вироку суду першої інстанції, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 3 епізодів крадіжок товару з будівельно-господарського гіпермаркету «Епіцентр К» №2 у м. Львові, які мали місце 30 січня 2016 р., 13 лютого 2016 р. та 24 лютого 2016 р.

У суді першої інстанції обвинувачена свою вину у вчиненні замаху на крадіжку по епізоду від 24 лютого 2016 р., за який її засуджено, визнала. Підтверджується це і сукупністю достовірно встановлених доказів, а тому вирок суду в цій частині обвинувачення не оскаржується.

Водночас сторона обвинувачення не погоджується з виправданням ОСОБА_7 по епізодах крадіжок, вчинених 30 січня 2016 р. та 13 лютого 2016 р., вважаючи, що зібраних у справі доказів достатньо для такого висновку. При цьому, прокурор посилається на надані в судовому засіданні суду першої інстанції показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , а також відеозаписи камер спостереження у приміщенні гіпермаркету «Епіцентр К» та результати обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 .

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для постановлення щодо ОСОБА_7 вироку в апеляційній інстанції, оскільки її винуватість по епізодах крадіжок від 30 січня 2016 р. та 13 лютого 2016 р. стороною обвинувачення не доведена.

Так, обвинувачена свою вину у цій частині не визнала, факт перебування у вказані дати в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №2 не заперечила, однак, категорично ствердила про те, що жодних крадіжок з магазину у той час не вчиняла.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 охоронники магазину, на показання яких посилається прокурор, будучи допитаними в суді першої інстанції, зазначили, що 24 лютого 2016 р. ОСОБА_7 та ще одна жінка були затримані охороною у зв`язку з тим, що намагались покинути торговельний заклад, не розрахувавшись за товар, схований під одяг та у сумки. В подальшому охороною переглядалися відеозаписи з камер відеоспостереження магазину за попередні періоди, зокрема 30 січня 2016 р. і 13 лютого 2016 р., на яких видно в залах магазину цих же осіб, тому вони вважають, що власне ці ж особи могли вчинити крадіжку товарно-матеріальних цінностей у вказані дні, адже під час інвентаризації встановлено недостачу товару у зазначені періоди.

Місцевим судом було оглянуто записи з внутрішніх камер відеоспостереження, розташованих у торговельних залах магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Згідно технічного запису судового засідання при обговоренні переглянутих кадрів відеозаписів учасники процесу погодилися, що 30 січня 2016 р. та 13 лютого 2016 р. ОСОБА_7 дійсно перебувала в приміщенні магазину. Однак, камерами не зафіксовано моментів, з яких чітко і однозначно можна зробити висновок про те, що обвинувачена крала товар. Про це свідчить і формулювання, використане прокурором в його апеляційній скарзі при оцінці речового доказу запису камер спостереження. Так, апелянт зазначає (дослівно): «в ході судового розгляду досліджено речовий доказ DVD-R диск з записом із камер внутрішнього відеоспостереження в гіпермаркеті «Епіцентр К» за 30.01.2016 та 13.02.2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 з дитиною, протягом тривалого часу ходять по залах, оглядають товар, відривають етикетки, які згодом залишають у торговому залі «Епіцентру К», періодично заходять в закутки, де з їх дій можна зробити висновок, що вони розпаковують речі та ховають їх у великі сумки та під одяг».

З протоколу обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_7 від 17 березня 2016 р. слідує, що у квартирі АДРЕСА_2 виявлено та вилучено дитячі іграшки, батарейки, кухонні ножі, вилки, чайні і столові ложки, точило, викрутку, плоскогубці (а.с.116, 117). Сторона обвинувачення наполягає на тому, що вказані предмети викрадені ОСОБА_7 30 січня 2016 р. та 13 лютого 2016 р. у магазині «Епіцентр К» у м. Львові. Однак, обвинуваченою заявлено, що ці речі придбано нею в різних місцях для побутових потреб та ніде не викрадалися. При дослідженні протоколу обшуку встановлено, що ці речі не мають індивідуальних ознак, а частина з них, зокрема чайні ложки, вилки взагалі не зазначені у заявах про вчинені злочини від 25 лютого 2016 р., 26 лютого 2016 р. та довідках про проведення інвентаризацій магазину, якими зафіксовано недостачу товару (а.с.92, 93, 98, 99, 122-127).

За наведених обставин, враховуючи, що відеозаписами з камер спостереження магазину «Епіцентр К» №2 у м. Львові безпосередньо не зафіксовано факту крадіжок товару ОСОБА_7 30 січня 2016 р. та 13 лютого 2016 р., свідки вказують на ймовірну, а не очевидну, причетність обвинуваченої до вчинення злочинів, а віднайдені під час обшуку в житлі ОСОБА_7 речі неможливо достовірно ідентифікувати як такі, що викрадені, оскільки мають лише родові, а не індивідуальні ознаки, є товарами широкого вжитку і наявні у загальнодоступному продажі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх доказів вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які її виправдано.

При цьому, врахуванню підлягає те, що заяви про вчинення злочинів по факту крадіжок 30 січня 2016 р. та 13 лютого 2016 р. подано представниками гіпермаркету «Епіцентр К» №2 до правоохоронних органів 25 лютого 2016 р. та 26 лютого 2016 р., тобто не безпосередньо після вчинення крадіжок, а відповідно через місяць і півмісяця після їх скоєння та вже після затримання ОСОБА_7 охороною магазину у зв`язку з вчиненою нею 24 лютого 2016 р. крадіжкою. У свою чергу, представлені довідки про проведення інвентаризацій магазину, у яких зафіксовано факт відсутності товару (а.с.122-127), не містять відомостей про дату їх складання, а довідка про проведені інвентаризації за період з 29 січня 2016 р. по 31 січня 2016 р. містить очевидні суперечності, адже у ній вказуються дані про проведені інвентаризації станом на 12 лютого 2016 р. і 14 лютого 2016 р. (а.с.122-124), якими охоплено інший період, не пов`язаний із недостачею товару внаслідок крадіжки 30 січня 2016 р. Більше того, у зазначеній довідці вказується про те, що станом на 12 лютого 2016 р. недостача по наведеній групі товарів відсутня (у графі «різниця» в прив`язці до 12 лютого 2016 р. зазначені нулі).

Наведені обставини в сукупності з відсутністю достатніх і переконливих доказів вини породжують обґрунтовані сумніви щодо вчинення ОСОБА_7 крадіжок по епізодах від 30 січня 2016 р. та 13 лютого 2016 р., а це позбавляє суд можливості вважати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні інкримінованих їй суспільно небезпечних дій, оскільки не відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Так, у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 р. у справі «Кобець проти України» зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати з сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Також у своїй постанові від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15 Верховний Суд вказав, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, обвинувачення особи не повинне допускати можливого двоякого трактування обставин справи і містити суперечності, не спростовані в ході судового розгляду. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутності взаємоузгоджених і переконливих доказів вини ОСОБА_7 остання не може вважатися винуватою у вчиненні крадіжок, які їй інкриміновано по епізодах від 30 січня 2016 р. та 13 лютого 2016 р.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тому за наведених обставин виправдання ОСОБА_7 по епізодах крадіжок від 30 січня 2016 р. та 13 лютого 2016 р. слід вважати обґрунтованим.

В ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 , а тому такий вирок підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2018 р. про засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4