Дата документу 06.03.2019 Справа № 328/1654/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/604/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 328/1654/18
Категорія ст. 125 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, відносно

ОСОБА_6 , уродженця села Скелювате Токмацького району Запорізької області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого середню-спеціальну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_8 не погоджуються з винесеним вироком суду в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір моральної шкоди, яку стягнув з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_9 та невмотивовано і незаконно зменшив розмір витрат на правову допомогу, які підлягали стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого у повному обсязі.

В ході судового розгляду потерпілим ОСОБА_9 був заявлений цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином в якому він просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Натомість судом було стягнуто моральної шкоди 1000 грн., на правову допомогу 100 грн.

Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Фактично 22.04.2018 року події відбувались так. Потерпілий ОСОБА_9 є військовослужбовцем за контрактом та проходить військову службу в ООС в Донецькій області. 22.04.2018 року ОСОБА_9 перебував у відпустці в м. Токмак та запросив до кафе свою знайому дівчину - ОСОБА_11 та товариша - ОСОБА_10 зі своєю дівчиною - ОСОБА_12 . Після вечері та спілкування приблизно о 2-00 годині вони вирішили йти до дому. При виході з кафе ОСОБА_9 побачив, що ОСОБА_13 б`є його дівчину - ОСОБА_11 , ОСОБА_9 заступився за неї, через що, ОСОБА_13 побив і його. Таким чином, ОСОБА_13 із хуліганських мотивів та явної неповаги до суспільства, в громадському місті - біля кафе «Червона Калина» з особливою зухвалістю побив двох осіб - ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Вказані обставини встановлені в ході досудового розслідування. Крім того, саме такі пояснення в судовому засіданні дали потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 , але суд взагалі не виклав у вироку суду.

Натомість суд вказав, що потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 підтвердили обставини обвинувачення. Вказане твердження не відповідає дійсності та викривляє зміст пояснень потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_6 з хуліганських мотивів побив потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , яку орган досудового розслідування та суд відмовились визнати потерпілою. Крім вищезазначених доказів побиття ОСОБА_11 , факт спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 підтверджується висновком судово-медичної експертизи, яка була досліджена в судовому засіданні та квитанцією про сплату 274,60 гривень за проведення судмедекспертизи, платник ОСОБА_11 , але вказаний висновок експерта суд навіть не оговорив у своєму вироку, а квитанцію про сплату коштів за експертизу визнав неналежним доказом.

Вказані дії суду свідчать про упередженість суду та грубе порушення прав ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_6 суми коштів на відшкодування моральної шкоди, яку завдав йому обвинувачений потерпілий ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_9 вказує, що він та його дівчина зазнали фізичного болю, фізичних страждань та глибокого потрясіння, внаслідок чого, він вимушений був докласти зусилля на лікування та реабілітацію себе та своєї дівчини. Він не зберігав чеки витрачені на його лікування, тому не може наразі документально підтвердити всі витрати, пов`язані з його лікуванням. Окрім того, після його побиття ОСОБА_6 було змінено ритм і порядок його життя, так як через напад та побиття він не прибув своєчасно з відпустки до військової частини, тому своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-11 КУпАП. Жорстокість і цинізм дій ОСОБА_6 вразив та принизив його настільки, що він, будучи нормальним чоловіком, довгий час не міг досягти повноцінної психологічної рівноваги, це призвело до безсоння. Незважаючи на те, що він пройшов курс лікування, продовжує відчувати фізичний біль в місцях нанесення ударів.

Моральну шкоду оцінює в розмірі 30 000 грн. Наявність моральної шкоди обґрунтовує душевними стражданнями, пережитими у зв`язку з самим фактом нападу на його кохану дівчину, яка тяжко постраждала через те, що сталось, тяжким фізичним болем, страхом за своє життя і здоров`я та життя його коханої людини. Ці страждання мають значний характер, оскільки порушили нормальний ритм його життя. До його побиття він був прийнятий на військову службу за контрактом від 29.05.2017 року, солдатом військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, але внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 відносно його він втратив частину заробітної плати, так як не зміг прибути до місця призначення для продовження здійснення військової служби за контрактом.

Крім того, судом позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу задоволені частково.

Вказане рішення суду не відповідає вимогам закону та є невмотивованим. На підтвердження вимог щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу представником потерпілого суду надано свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_8 , квитанція про оплату, акт виконаних робіт. Як вбачається з вказаного акту й квитанцій вартість наданих послуг адвоката становить 3000 гривень. Крім того, суд, розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, бо за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. ОСОБА_6 свою провину в скоєному ні в ході досудового розслідування ні в ході судового розгляду не визнав та не розкаявся у скоєному, не попросив пробачення у потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Матеріальну та моральну шкоду обвинувачений ОСОБА_6 не відшкодував.

Вважають, що в даному випадку суд призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді 100 годин громадських робіт - тобто покарання у майже мінімальному розмірі не дотримався вказаних вимог закону та призначив покарання, без врахування даних про особу обвинуваченого, фактичних обставини справи та жодним чином не мотивувавши його вид та розмір.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються прізвище ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження та інші відомості про особу обвинуваченого що мають значення для справи. Вказані вимоги закону судом проігноровані. Вирок суду не містить рік, місяць і день народження обвинуваченого ОСОБА_6 . Не встановивши особу обвинуваченого та не з`ясувавши рік, місяць та день його народження суд припустився грубого порушення вимог ст.410 КПК України, що є підставою для скасування вироку суду.

Просять вирок скасувати повністю та ухвалити новий вирок. ОСОБА_6 визнати винним за ч.1 ст.125 КК України та призначити йому найсуворіше покарання передбачене санкцією ч.1 ст.125 КК України. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`яти тисяч) грн. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: представника потерпілого, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, прокурора та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у розмірі 100 гривень.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 22.04.2018 року приблизно о 2 годині ОСОБА_6 , знаходячись поблизу кафе «Червона Калина», розташованого на перехресті вулиць Шевченка та Василя Вишиваного в м. Токмак, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході словесного конфлікту у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи який він умисно наніс останньому 1 удар кулаком правої руки в область лівої скроні, від чого ОСОБА_9 впав на землю.
Далі ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, сів зверху на лежачого на землі ОСОБА_9 та умисно наніс 2 удари кулаком в область обличчя останнього, після чого схопив руками за обидва плеча, здавлюючи їх та одразу руками схопив за шию ОСОБА_9 , при цьому також стиснувши її, чим спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та крововиливу на обличчі, садна на тулубі, синців на верхніх кінцівках.

За наслідками розгляду апеляційної скарги встановлено наступне.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він частково визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а також дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржують ся в апеляційній скарзі.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Доводи апелянтів про те, що суд призначив м`який вид обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, замість призначення більш суворого виду покарання, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 3 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 КК України, цей злочин карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Згідно до ч. 1 ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Враховуючи вищевказане, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно ні де не працює, колегія суддів позбавлена права призначити йому даний вид покарання, який є найсуворішим видом покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, і вважає, що покарання у виді громадських робіт для останньогоє необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Приймаючи до уваги вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України про те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а також того, що апелянти не оспорюють кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянтів, зокрема про те, що:
- висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи;

- фактично 22.04.2018 року події відбувались так, потерпілий ОСОБА_9 є військовослужбовцем за контрактом та проходить військову службу в ООС в Донецькій області. 22.04.2018 року ОСОБА_9 перебував у відпустці в м. Токмак та запросив до кафе свою знайому дівчину - ОСОБА_11 та товариша - ОСОБА_10 зі своєю дівчиною - ОСОБА_12 , після вечері та спілкування приблизно о 2-00 годині вони вирішили йти до дому, при виході з кафе ОСОБА_9 побачив, що ОСОБА_13 б`є його дівчину - ОСОБА_11 , ОСОБА_9 заступився за неї, через що, ОСОБА_13 побив і його, таким чином, ОСОБА_13 із хуліганських мотивів та явної неповаги до суспільства, в громадському місті - біля кафе «Червона Калина» з особливою зухвалістю побив двох осіб - ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ;

- вказані обставини встановлені в ході досудового розслідування. Крім того, саме такі пояснення в судовому засіданні дали потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 , але суд взагалі не виклав у вироку суду, натомість суд вказав, що потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 підтвердили обставини обвинувачення, вказане твердження не відповідає дійсності та викривляє зміст пояснень потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_6 з хуліганських мотивів побив потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , яку орган досудового розслідування та суд відмовились визнати потерпілою;

- крім вищезазначених доказів побиття ОСОБА_11 , факт спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 підтверджується висновком судово-медичної експертизи, яка була досліджена в судовому засіданні та квитанцією про сплату 274,60 гривень за проведення судмедекспертизи, платник ОСОБА_11 , але вказаний висновок експерта суд навіть не оговорив у своєму вироку, а квитанцію про сплату коштів за експертизу визнав неналежним доказом;

- вказані дії суду свідчать про упередженість суду та грубе порушення прав ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Між тим, доводи апелянтівпро необхідність збільшення стягнення суми у відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого є обґрунтованими частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи заявлений потерпілого цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки у судовому засіданні доведено, що саме внаслідок умисних дій останнього потерпілий ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що сума 1000 грн., яка стягнута з обвинуваченого, не в повній мірі відповідає характеру і обсягу страждань, які зазнав потерпілий.

Враховуючи ступінь душевних страждань, які зазнав потерпілий ОСОБА_9 і які виразилися у відчутті фізичного болю та стражданнях у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями (синці та крововилив на обличчі, садна на тулубі, синці на верхніх кінцівках), а також того, що в результаті злочинних дій обвинуваченогопотерпілий ОСОБА_9 зазнав моральних страждань, які полягають в негативних змінах в його житті, а саме: зміна ритму і порядку життя, що призвело зокрема до несвоєчасного прибуття з відпустки до військової частини, погіршення стану здоров`я тощо, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральна шкода в розмірі 5 000 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості.

В решті позивних вимог потерпілого ОСОБА_9 слід відмовити, як не відповідаючим вищевказаним засадам.

Обґрунтованими є доводи апелянтівпро необхідність збільшення стягнення суми в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_8 25 червня 2018 року було укладено договір про надання останнім правової допомоги (а. с. 13). Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілого. До постановлення обвинувального вироку 31 жовтня 2018 року ОСОБА_9 звернувся до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_6 здійснених ним процесуальних витрат у розмірі 3000 грн., які підтвердив документально (належно завірені акт-прийомки робіт (наданих послуг) та квитанція до прибуткового касового ордера (а. с. 36-37).

Отже, стягуючи із обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 100 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних заяв, суд не діяв відповідно до вимог закону, а тому необхідно також стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 3000 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_6 , змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та 3000 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.
Судді: