Провадження № 11-кп/824/1430/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, без місця реєстрації та постійного проживання, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29.10.1991 року Подільським районним судом м. Києва за ч.3 ст.117, ч.2 ст.142, ч.2 ст.141, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 8 років позбавлення волі; 14.12.1999 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 07.08.2001 року звільненого з Бучанської ВК №85 на підставі ЗУ «Про амністію»; 21.05.2002 року Деснянськими районним судом м. Києва за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 15.03.2007 року Святошинським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.190 КК України до 7 років позбавлення волі, 29.11.2012 року звільненого з Березанської ВК №95 по закінченню строку відбування покарання; 18.06.2014 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, 27.09.2018 року звільненого із Бучанської ВК №85 на підставі ч.5 ст.72 КК України по відбуттю строку покарання, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишено без змін. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з 26.11.2018 року.

Цивільні позови задоволено; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 (в особі законного представника ОСОБА_9 ) 2080 грн. 81 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_10 (в особі законного представника ОСОБА_11 ) 4350 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_12 (в особі законного представника ОСОБА_13 ) 3067 грн. 97 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, вчинених за наступних обставин.

ОСОБА_7 10.10.2018 року близько 14 год. 40 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Вишняківська, 13-а, помітивши раніше незнайомого малолітнього ОСОБА_10 , який тримав в руках мобільний телефон «Samsung Galaxy J-5» темно-синього кольору, вартістю 2633 грн. 33 коп., в середині якого знаходилася сім-картка мобільного оператора «3-моб», яка матеріальної цінності не становить, картка пам`яті об`ємом 16 GB, вартістю 200 грн. 00 коп. та захисний чохол, вартістю 100 грн. 00 коп., керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на повторне відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, прослідував за потерпілим до будинку за вищевказаною адресою, та зайшовши за ним до ліфту, наказав останньому віддати йому мобільний телефон, який, злякавшись, передав телефон ОСОБА_7 , після чого, останній з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном в невідомому напрямку, тим самим розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 2933 грн. 33 коп.

Крім того, ОСОБА_7 12.10.2018 року близько 14 год. 30 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 7, помітивши раніше незнайомих малолітніх ОСОБА_14 , в якого при собі був мобільний телефон «Meizu M5S» 16GB Grey, вартістю 3067 грн. 97 коп., в чорному силіконовому чохлі, який матеріальної цінності не представляє, та ОСОБА_8 , в якого був при собі мобільний телефон «Lenovo», вартістю 1972 грн. 90 коп., в захисному чохлі, вартістю 107 грн. 91 коп., керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на повторне відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, прослідував за потерпілими до будинку за вищевказаною адресою, та зайшовши за ними до ліфту, наказав останнім віддати йому мобільні телефони, які, злякавшись, передали телефони ОСОБА_7 , після чого, останній з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном в невідомому напрямку, тим самим розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілим ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 3067 грн. 97 коп., ОСОБА_8 2080 грн. 81 коп.

Крім того, ОСОБА_7 21.11.2018 року близько 16 год. 10 хв., знаходячись за адресою: м. Київ вул. О. Кошиця, 8, у спеціалізованій загальній школі №296 на коридорі 3 поверху, поряд з кабінетом бібліотеки, помітивши раніше незнайому малолітню ОСОБА_15 , яка в руках тримала мобільний телефон «LG-X135» білого кольору, вартістю 706 грн. 67 коп., в середині якого знаходилася картка пам`яті «Kingston» об`ємом 1 GB, вартістю 91 грн. 25 коп., керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на повторне відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, підійшов до неї та наказав віддати йому мобільний телефон, на що малолітня ОСОБА_15 , злякавшись, передала вищевказаний мобільний телефон ОСОБА_7 , після чого останній з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_15 матеріального збитку на загальну суму 797 грн. 92 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень та правильності правової кваліфікації його протиправних дій за ч.2 ст.186 КК України, просить переглянути вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2019 року та призначити йому більш м`яке покарання.

На думку апелянта, при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував, що він має поганий стан здоров`я, щиро розкаявся у скоєному, сприяв досудовому розслідуванню, попросив вибачення у потерпілих, повернув їм викрадене майно та призначив йому занадто суворе покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення районного суду обґрунтованим, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження у порядку ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому місцевий суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини справи та характер злочинних діянь, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілих, висловив осуд своїм вчинкам, раніше неодноразово судимий, зокрема й за вчинення злочинів проти власності, на спеціальних обліках не перебуває, на час затримання неофіційно працював вантажником, має позитивні характеристики з місця тимчасового проживання, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку.

Щире каяття, визнано місцевим судом як обставину, яка згідно з ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 .

Обставинами, що у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом першої інстанції визнано вчинення злочину щодо малолітньої дитини та рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_7 вчинив новий умисний злочин, маючи судимість за вчинення умисного злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, передбаченого ч.3 ст.117 КК України ( в редакції 1960 року).

Із огляду на зазначене, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги про призначення йому більш м`якого покарання, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Відтак, доводи обвинуваченого про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначення йому занадто суворого покарання повністю спростовуються матеріалами кримінального покарання.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :