ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/138/18 Справа № 185/101/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003355,за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської
області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 30 серпня 2017 року
вироком Павлоградського міськрайонного суду за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України та йому призначено покарання у виді арешту на строк 1 місяць.
Судом ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він будучи засудженим 30 серпня 2017 року вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, станом на 01 грудня 2017 року покарання не відбув.
Як установив суд, 10 жовтня 2017 року до Павлоградського МРВ з питань пробації надійшов на виконання вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2017 року стосовно ОСОБА_6 .
24 жовтня 2017 року ОСОБА_6 з`явився до Павлоградського МРВ з питань пробації Південно-Східного МРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації, де був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт та попереджений про відповідальність за ухилення від відбування покарання, про що у останнього було відібрано підписку під особистий підпис. Згідно виданого направлення ОСОБА_6 повинен був приступити до відпрацювання громадських робіт з 27 жовтня 2017 року.
28 листопада 2017 року за вх. № 4347/1 до Павлоградського МРВ з питань пробації надійшло повідомлення КП «Затишне місто» м. Павлограда, згідно якого було встановлено, що ОСОБА_6 не зявився для складання графіка та виконання громадських робіт з 27 жовтня 2017 року по 24 листопада 2017 року.
01 грудня 2017 року ОСОБА_6 з`явився до Павлогрдського МРВ з питань пробації та повідомив, що не з`явився для складання графіка та виконання громадських робіт з 24 жовтня 2017 року по 24 листопада 2017 року без поважних причин, а також повідомив, що відпрацьовувати в подальшому 100 годин громадських робіт відмовляється. ОСОБА_6 був повторно попереджений про відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, а саме притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.
ОСОБА_6 , продовжуючи діяти умисно, не ставлячи до відома уповноважені органи про свої дії, достовірно знаючи, що за невиконання покладених на нього ухвалою суду обов`язків йому загрожує кримінальна відповідальність, діючи у формі бездіяльності, без поважної причини жодного разу не з`явився до КП «Затишне місто» для відпрацювання громадських робіт, про причини неявок нікому не повідомив, чим ухилився від відбування громадських робіт.
В апеляційний скарзі прокурор не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Просить вирок суду в частині визначення обставин, що обтяжують покарання, скасувати та ухвалити новий вирок, відповідно до якого включити до обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 - рецидив злочинів. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
В обґрунтування вимог зазначив, що ОСОБА_6 не відбув покарання, призначене вироком суду від 30 серпня 2017 року, і вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Вважає, що відповідно до положень ст. 34 КК України має місце рецидив злочинів, тобто вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України та роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На його думку суд не дотримався зазначених вище вимог закону та при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не врахував обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів.
Заслухавши доповідь, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляцій суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При розгляді даного кримінального провадження судом першої інстанції забезпечено в повному обсязі виконання положень щодо всебічності, повноти та об`єктивності дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому. Вина обвинуваченого знайшла своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності, в апеляційній скарзі зазначені обставини ніким з учасників процесу не оскаржуються.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за згодою усіх учасників процесу суд провів судовий розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його особу. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_6 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, тому суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначив покарання у межах, установлених у санкції статті ч. 2 ст. 389 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Стосовно виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, при його призначенні судом першої інстанції в повній мірі було враховано тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
До обставин, що пом`якшують покарання згідно вимог ст. 66 КК України суд відніс щире каяття. Обставин, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обставини, що помякшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення та не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, яке виключає застосування до обвинуваченого ст.69 КК України.
Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції у вироку, в порушення вимог п. 1 ст. 67 КК України, не визначив обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому рецидив злочинів, зважаючи на наявність у нього судимості за ч. 1 ст. 185 КК України, апеляційний суд вважає такими, що є підставою для скасування вироку та ухвалення нового вироку щодо ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 35 КК України повторність, сукупність та рецидив злочинів враховуються при кваліфікації злочинів та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч. 2 ст. 67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати рецидив злочину обставиною, що обтяжує покарання.
За положеннями ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у визначених в ній випадках, перелік яких є вичерпним.
Прокурор, посилаючись в апеляційній скарзі як на підставу скасування вироку суду неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не вказує, які правові наслідки рецидиву злочинів відповідно до ст. 35 КК України судом не дотримані, призначене обвинуваченому покарання не оскаржує, а тому апеляційний суд, враховуючи зазначені обставини, що обтяжує покарання, як рецидив злочинів, керуючись ч. 2 ст. 67 КК України, враховуючи також характер вчиненого злочину, що відноситься до категорії тяжкого злочину, а злочин за ч. 1 ст. 185 КК України до злочинів невеликої тяжкості, не знаходить підстав для визнання рецидиву злочинів обставиною, що обтяжує покарання, та скасування вироку і постановлення свого вироку, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4