Справа № 344/5471/18
Провадження № 11-кп/4808/76/18
Категорія ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000872 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Міжріччя, Долинського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, вдівця, має на утриманні двоє малолітніх дітей, неофіційно працюючого вантажником на ринку, раніше неодноразово судимого: 21.11.2014 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області за ст.185 ч.3 КК України до трьох років позбавлення волі, 21.10.2016 року умовно достроково звільнений на не відбутий термін 10 місяців 7 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.15 ч. 3 ст.185 ч.3 КК України та призначено покарання - три роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вирішено рахувати з часу затримання з 03 березня 2018 року.

Зараховано в час відбуття покарання, час перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою з 03 березня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено попередню - тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3289 (три тисячі двісті вісімдесят дев`ять) гривень витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Злочин вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_8 , маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно вчинив корисливий злочин за наступних обставин.

03 березня 2018 року близько 04 год. 30 хв., ОСОБА_8 проходив повз приміщення перукарні, яке розміщене на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , в якому здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_10 . В цей момент у ОСОБА_8 виник неправомірний умисел на таємне викрадення чужого майна із приміщення вказаної перукарні.

В подальшому, ОСОБА_8 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вікна приміщення перукарні та за допомогою викрутки, яку він приніс із собою відважив металопластикове вікно, через яке проник в середину зазначеного приміщення.

Перебуваючи у приміщенні перукарні, ОСОБА_8 , побачив телевізор марки «LG 24МТ49 S-РZ», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4.3-122/18 від 28.03.2018 становить 5 768 гривень, який був прикріплений на стіні за допомогою кріплення. Зазначений телевізор вирішив таємно викрасти. З цією метою, ОСОБА_8 взяв дистанційний пульт від вказаного телевізора та поклав до кишені своєї куртки, а телевізор нахилив та від`єднав від електромережі, маючи на меті в подальшому від`єднати його від кріплення.

Однак в цей момент, ОСОБА_8 побачив через вікно, що до приміщення перукарні під`їжджає автомобіль патрульної поліції, у зв`язку з чим він злякався, та вирішив не доводити злочин до кінця і покинути приміщення перукарні, тобто не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, а саме не від`єднавши телевізор від кріплення, вибіг з приміщення в сторону вул. Довгої в м. Івано- Франківську.

Під час втечі з місця вчинення злочину, ОСОБА_8 , перебуваючи на вулиці, а саме неподалік від приміщення перукарні, викинув дистанційний пульт, чорного кольору, з написом «АКВ 75095312» від вказаного вище телевізора.

В подальшому ОСОБА_8 , був затриманий працівниками патрульної поліції в під`їзді № 2, будинку АДРЕСА_3 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_10 , попереджено нанесення майнової шкоди у розмірі 5 768 гривень.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, вважає призначене йому покарання надто суворим.

Зокрема, вказує, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання встановив наявність пом`якшуючих обставин та перерахував їх у вироку, однак належним чином не врахував їх. Вважає, що наведені у вироку пом`якшуючі обставини є підставою для застосування положень ст.69 КК України.

З вказаних підстав, обвинувачений просив змінити вирок Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2018 року у частині призначення покарання, застосувати ст.69 КК України та призначити покарання більш м`яке.

- захисник ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Захисник стверджує, що в порушення вимог ст. ст. 65, 50 КК України, пунктів 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року, суд призначаючи покарання ОСОБА_8 , недостатньо врахував дані, які характеризують особу винного. Зокрема, судом не враховано те, що тільки обвинувачений є працездатним членом своєї сім`ї, після смерті його дружини, яка померла під час досудового слідства ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилось троє дітей, одному з них один місяць, мати дружини є онкохворою і в неї на утриманні є перестаріла її мати, що не дає можливості належно доглядати та утримувати онуків.

На думку захисника, у суду першої інстанції були всі підстави для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 , так як вину він визнав повністю, розкаявся у вчиненому, співпрацював з органами досудового розслідування, потерпілому повністю відшкодовані матеріальні збитки, просив пробачення у потерпілого, по місцю проживання характеризується позитивно, а також у нього залишилось без матері троє дітей-сиріт.

Просив вирок Івано-Франківського міського суду від 12.09.2018 року змінити та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданих апеляційних скаргах не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 вказують на те, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до висновку про їх обґрунтованість.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Разом з тим, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та призначив обвинуваченому занадто суворе покарання.

Однією із підстав, для скасування або зміни вироку відповідно до ст. 409 КПК України є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції вказав обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 та врахував, що останній за місцем проживання характеризується позитивно, вдівець, має на утриманні двох малолітніх дітей, матір яких ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стан здоров`я обвинуваченого, а також те, що обвинувачений ОСОБА_8 не перебуває на обліках в Обласній психоневрологічній лікарні №3 з приводу психічних захворювань та в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері з приводу наркологічних захворювань.

Колегія суддів приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , який вказав на те, що щиро розкаюється у вчиненні злочину та звернув увагу апеляційної інстанції на те, що протягом тривалого часу не міг знайти офіційну роботу по спеціальності, внаслідок чого його сім`я з хворою дружиною та двома малолітніми дітьми опинилася у скрутному матеріальному становищі.

Вищевказані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Колегія суддів також приймає до уваги конкретні обставини злочину та враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, повторно, з проникненням у інше приміщення і не заподіяв істотної матеріальної шкоди потерпілому, яка на даний час повністю відшкодована.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст. 66 КК України необхідно визнати обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, позитивну характеристику за місцем проживання, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин , наявність на утриманні двох малолітніх дітей.

Колегія суддів вважає, що наявність вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який повністю визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання,(а.п.26) має на утриманні двох малолітніх дітей (а.п.27), дає підстави для застосуванням ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті кримінального закону, у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

За таких обставин апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407-409,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Змінити вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2018 року в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5