Постанова
Іменем України
05 грудня 2018 р.
м. Київ
Справа № 505/277/16-к
Провадження № 51-3093км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції.)
розглянув в судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року в межах кримінального провадження № 0000429 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в ст. Борщі Котовського району Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 такого, що немає судимості,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК;
ОСОБА_8 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Котовську Одеської області проживає за адресою: раніше неодноразово судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК;
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини:
Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК, та призначено кожному покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинання призначеним за цим вироком покаранням покарання, що призначене вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2015 року, ОСОБА_8 остаточно визначено покарання у виді 4 років 2 місяців. Цим же вироком вирішено питання щодо застосування положень ч. 5 ст. 72 КК при зарахуванні у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у період з 10 по 21 лютого 2014 року (більш точну дату встановити не надалось можливим), за попередньою змовою між собою, в групі, з метою викрадення чужого майна, відкривши вікно, проникли до буд. АДРЕСА_2 , звідки таємно, з корисливих мотивів викрали майно потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на загальну суму 3469 грн, чим завдали потерпілим матеріальну шкоду на зазначену суму.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року зазначений вирок місцевого суду змінено в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК щодо зарахування ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в строк відбутого покарання час попереднього ув`язнення.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції залишено поза увагою доводи сторони захисту та не наведено належних мотивів на їх спростування. Зазначається, що судами не усунуто протиріччя, які містились у показаннях свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та показаннях засуджених, що показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не доводять причетність ОСОБА_15 до вчиненого злочину. Вказується, що судами залишено поза увагою клопотання сторони захисту щодо визнання ряду доказів недопустимими. Зазначається про порушення права ОСОБА_8 на захист під час досудового розслідування. Також вказується, що судами не встановлено наявність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції та про закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Касаційна скарга мотивована тим, що показання потерпілих та свідків, які наведені у вироку, не відповідають тим показанням, які зазначені особи давали в ході судового розгляду. Вказується на неповноту судового розгляду, порушення права засудженого на захист, безпідставне відхилення як судом першої інстанції, так і апеляційним судом клопотань як засудженого, так і захисника.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 , який взяв участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, підтримав свою касаційну скаргу.
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційних скарги захисника та засудженого.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
У відповідності з вимогами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Разом з тим, доводи касаційних скарг як захисника ОСОБА_7 , так і засудженого ОСОБА_6 щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є безпідставними.
Так, суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, у вироку зазначив, що їх вина підтверджується, зокрема, такими доказами: показаннями потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , протоколом слідчого експерименту з фототаблицею від 07.10.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_16 , протоколом огляду від 27.12.2014 р., протоколом огляду від 04.08.2014 р. При цьому суд визнав недопустимими ряд доказів, а саме, протокол проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_8 та відеозапис зазначеної слідчої дії, протокол огляду місця події від 18.03.2014 р., висновок дактилоскопічної експертизи № 23 від 22.03.2014 р.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подали апеляційній скарги з доповненнями.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї вказував на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме, зазначав, що докази, на які суд першої інстанції посилається у вироку, не вказують на його причетність до вчинення інкримінованого йому викрадення майна і є недопустимими, що в ході досудового розслідування було порушено його право на захист.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 також вказував на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невірну оцінку доказів, зокрема, зазначав, що докази, на які посилається у вироку суд першої інстанції, не доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та є недопустимими, що у матеріалах провадження відсутня заява потерпілого ОСОБА_16 про вчинення крадіжки його майна; що судом не взято до уваги неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілими і свідком ОСОБА_17 . Доводи, наведені захисником в апеляційній скарзі, є аналогічні доводам, наведеним у касаційних скаргах.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження у межах, встановлених ст. 404 КПК, та у порядку, визначеному ст. 405 КПК, дійшов висновку, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 щодо недоведеності вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є безпідставними, а вирок суду в цій частині законним та обґрунтованим.
Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що суд першої інстанції, дослідивши у судовому засіданні показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , а також протокол слідчого експерименту з фототаблицею від 07.10.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_16 , протокол огляду від 27.12.2014 р., протокол огляду від 04.08.2014 р., обґрунтовано визнав належними та допустимими вказані докази, які узгоджуються між собою та переконливо доводять вину обвинувачених у викраденні чужого майна.
При цьому спростовуючи твердження захисника щодо наявності протиріч у показаннях свідків, апеляційний суд в ухвалі чітко зазначив, що аналіз показань свідків та потерпілих засвідчив, що вони співпадають між собою, взаємодоповнюють одне одного і підтверджують послідовність дій обвинувачених під час вчинення крадіжки майна та під час його подальшої реалізації.
Доводи захисника щодо безпідставного залишення поза увагою клопотання сторони захисту щодо визнання ряду доказів недопустимими суд касаційної інстанції також вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції було ретельно розглянуто та перевірено зазначене клопотання, визнано його частково обґрунтованим і ряд доказів, з наведенням у вироку відповідних мотивів, які у подальшому були предметом перевірки судом апеляційної інстанції.
Крім того, суд апеляційної інстанції перевірив клопотання захисника про повторний допит всіх свідків, зазначених в обвинувальному акті, та дослідження всіх письмових доказів, наявних у матеріалах провадження. Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що стороною захисту взагалі не наведено належних мотивів щодо необхідності повторного дослідження обставин, встановлених під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Також предметом перевірки апеляційного суду були і доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо порушення його права на захист в ході досудового розслідування, при цьому апеляційний суд зазначив, що вказані доводи є голослівними, оскільки його захист на стадії досудового розслідування, а також і в суді першої інстанції здійснював захисник ОСОБА_20 .
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин провадження, Суд вважає, що судові рішення щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, є законними, обґрунтованими та вмотивованими.
Інших підстав для скасування судових рішень у касаційних скаргах засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 не наведено.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що касаційні скарги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
З цих підставСуд постановив:
Касаційній скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_8 без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3