Ухвала
Іменем України
18 березня 2019 р.

м. Київ
Справа № 446/909/18
Провадження № 51-1206 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року,
встановив:
Вироком Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року затверджено угоду про примирення, укладену 08 травня 2018 року між підозрюваним та потерпілим. ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_5 на вищевказаний вирок місцевого суду та апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами повернуто прокурору.

У касаційній скарзі прокурор посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванння закону України про кримінальну відповідальність просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржено в апеляційному порядку прокурором виключно на підставах затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 цього Кодексу угоду не може бути укладено.

Відповідно до ч.3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Як вбачається з копій судових рішень ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні злочину невеликої тяжкості, а тому перешкод до укладання угоди про примирення між обвинуваченим і потерпілим за вказаними вище підставами не було.

Апеляційний суд, встановивши, що відповіднодо вимог п. 3 ч. 4 ст. 394 КПК України у прокурора не було підстав для оскарження вищезазначеного вироку суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, дійшов висновку про закриття апеляційного провадження, відкритого за апеляційною скаргою сторони обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду, оскільки вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення може бути оскаржений обмеженим колом суб`єктів та на чітко визначених законом підставах, зазначених у ч. 3 ст. 394 КПК України. Зокрема, відповідно до положень зазначеної статті прокурор може оскаржувати таке судове рішення виключно на підставах затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Таким чином, з огляду на те, що прокурор оскаржив вирок місцевого суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим на підставах, на яких його не може бути ним оскаржено, згідно з положеннями ст. 394 КПК України, суд обґрунтовано закрив апеляційне провадження, оскільки апеляційна скарга була подана на судове рішення, яке не підлягало апеляційному оскарженню (ухвала обєднаної палати Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №569/17036/118, постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №738/1482/16-к, постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі №180/210/17).

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності оскарженого рішення суду апеляційної інстанції щодо застосування вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням наведеного, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Крім того, питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, яке відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України не було вирішене під час ухвалення вироку, може бути вирішене в порядку статей 537, 539 КПК України.

Отже, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3