Справа № 489/5778/17
Кримінальне провадження №1-кп/489/125/19
УХВАЛА

29 січня 2019 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва кримінальне провадження №0004527 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В :
До теперішнього часу судове слідство по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, не закінчено.
Строк тримання ОСОБА_4 під вартою закінчується 31.01.2019 року.
Прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження йому строку тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_5 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою його підзахисному та обрати більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що в клопотанні захисника обвинуваченого необхідно відмовити, а клопотання прокурора підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.9 КПК України, суд приймає до уваги висновки викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема у рішеннях "В. проти Швейцарії" від 26.01.1993р., "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006р., виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів оцінюється не тільки залежно від суворості можливого покарання та тяжкості злочину. Їх треба визначати з врахуванням низки інших ревалентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не має місця роботи, неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, не пов`язаний постійним місцем проживання та роботи, міцними соціальними зв`язками, а отже ризики, які було враховано при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме вчинення іншого злочину та переховування від суду - не зменшилися.
Таким чином, суд вважає, що інший менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків, тому необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, оскільки злочин у якому обвинувачується ОСОБА_4 пов`язаний із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити до 29.03.2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1