Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
22 січня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Рівненського апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 10 липня 2018 року у кримінальному провадженні №0000272 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України, -

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт.Клевань Рівненського району Рівненської області та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого востаннє 02.10.2012 року вироком Рівненського районного суду за ч.2 ст.309, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 08.07.2015 року звільнений умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці 2 дні,

-визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою. Строк покарання вирішено рахувати з 19 квітня 2017 року.

Також судом, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 19 квітня 2017 року до 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, судом вирішено долю речових доказів у провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за те, що 15 лютого 2017 року приблизно о 22 год. 00 хв., він, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою матеріального збагачення, використавши металевий смітник, розбив склопакет вхідних металопластикових дверей, після чого через вказані двері проник в приміщення магазину «Продукти», який належить ОСОБА_8 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав товарно-матеріальні цінності та грошові кошти, на загальну суму 7671 грн. 82 коп..

Не погодившись із вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 оскаржив судове рішення в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі, зі змінами, обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи кваліфікацію його дій та доведеність винуватості у вчиненому злочині, вважає призначене йому вироком суду покарання несправедливим через надмірну суворість. Стверджує, що при призначенні покарання повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. На думку апелянта, суд недостатньо врахував наявність обставин що пом`якшують його покарання у вчиненому добровільного відшкодування завданого збитку, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Переконує, що таку обставину, як щире каяття у вчиненому злочині суд безпідставно взагалі не врахував.

Також апелянт вказує, що суд, призначив йому покарання 4 роки позбавлення волі, хоча сторона обвинувачення в судовому засіданні просила призначити йому покарання 3 роки позбавлення волі.

Просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити йому за ч.3 ст.185 КК України покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційних вимог обвинуваченого, прохання прокурора залишити вирок суду в силі, як законний і обґрунтований, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення) є вірною.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Зазначені вимоги закону судом виконані належним чином.

Так судом не встановлено обставин, що згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому.

До пом`якшуючих вину обставин, суд згідно ст.66 КК України обґрунтовано відніс добровільне відшкодування завданого збитку.

На думку колегії суддів, суд прийшов до правильного висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі близької до мінімальної межі передбаченої санкцією інкримінованої йому статі КК України - 4 роки позбавлення волі за ч.3 ст.185 КК України (передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років).

Виходячи з наведеного підстав для призначення обвинуваченому ще м`якшого покарання з підстав надмірної суворості такого, як стверджує обвинувачений у апеляційній скарзі - колегія суддів не знайшла.

Таким чином, вимоги апелянта про призначення більш м`якого покарання, на думку колегії суддів є такими що не підлягають до задоволення.

Покликання апелянта, на недостатнє врахування судом встановлених обставин які пом`якшують покарання, а також відсутності обставин, які обтяжують йому покарання, як підстав для пом`якшення призначеного покарання є безпідставними, оскільки, такі обставини належно враховані судом при обранні та призначенні достатнього для перевиховання та виправлення обвинуваченого покарання. Зокрема, суд належно врахувавши у сукупності, як наявність обставини що пом`якшує покарання обвинуваченому, так і не встановлення обставин які покарання обтяжують, оцінивши тяжкічсть вчиненого злочину, а також особу обвинуваченого який не вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відбував реальні міри покарання у вигляді позбавлення волі та не став на шлях виправлення і знову вчинив умисний тяжкий та корисливий злочин.

Що стосується покликань апелянта на неврахування судом, як обставини що пом`якшує покарання його щирого каяття у вчиненому злочині, то колегією суддів з`ясовано, що під час судового засідання у суді першої інстанції, ОСОБА_6 своєї вини у вчиненому злочині за ч.3 ст.185 КК України не визнав, просив перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.185 КК України, оскільки проник в приміщення магазину не з метою крадіжки, а щоб забрати свій мобільний телефон, який він там забув напередодні. Таким чином, з наведеними апелянтом твердженнями колегія суддів не погоджується.

Не ґрунтуються на законі й покликання апелянта щодо призначення судом більш суворого покарання ніж просив прокурор у засіданні, оскільки такі суперечать положенням ч.1 ст.65 КК України, де чітко зазначено що «Суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України та призначаючи покарання згідно санкції інкримінованої статті закону, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому місцевим судом покарання є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі. Обране покарання є достатнім для виправлення та запобігання скоєння обвинуваченим нових злочинів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, зазначене у ній на думку колегії суддів не є підставами, в порядку ст.409 КПК України, для зміни вироку, а тому задоволенню не підлягає.

Також колегією суддів з`ясовано, що ОСОБА_6 відповідно до ч.5 ст.72 КК України, підлягає зарахуванню у строк відбування покарання строк його перебування під вартою - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 21.06.2017 року по 22.01.2019 року.

Керуючись ст.ст.376,404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 10 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування призначеного покарання за даним вироком строк його попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 22 січня 2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді :

__________ ____________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3