03.04.2019 Справа № 337/3358/18
Провадження № 1-кп/337/71/2019
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася у с.Заливне, Новомиколаївського району Запорізької області, громадянки України, освіта середня, заміжньої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

02.05.2018 року, приблизно о 07-00 годині, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого мешкання у квартирі АДРЕСА_1 , діючи умисно, через особисті неприязні відносини до ОСОБА_6 , яка на той час перебувала у вказаній квартирі, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, під час сварки, завдала удар ножем ОСОБА_6 в область грудної клітини зліва зі сторони спини, чим заподіяла відповідно до висновку експерта № 1686 від 04.06.2018 року одиночне проникаюче сліпе колото-різане торакоабдомінальне поранення з локалізацією шкірної рани на задньо-лівій поверхні грудної клітки в проекції 9-го міжреберря, з ушкодженнями за ходом ранового каналу підшкірно-жирової клітковини, м`язів, 10-го лівого ребра, міжреберних м`язів та пристінкової плеври, 10-го сегменту лівої легені, діафрагми.

Після чого, ОСОБА_6 бригадою екстреної (швидкої) медичної допомоги була доставлена до комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя», де о 00 годин 05 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Одиночне проникаюче сліпе колото-різане торакоабдомінальне поранення з ушкодженням лівої легені у ОСОБА_6 , має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Таким чином, ОСОБА_5 заподіяла ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілої.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину визнала частково. Суду пояснила, що 02.05.2018 року вона знаходилася вдома за адресою: АДРЕСА_1 , коли додому прийшов її син ОСОБА_7 з жінкою, з якою він мав стосунки та яка іноді ночувала у них в квартирі. Разом з ними прийшов чоловік- алкоголік. Від них був запах алкоголю. Вона почала сваритися, бо була проти того, щоб вони приходили до неї до дому, та в цей час знаходилася у кухні. Син з чоловіком, з яким прийшов, пробули у квартирі приблизно 3 хвилини і пішли на вулицю, а ОСОБА_8 , залишилася у квартирі, пішла у спальню. Вона раніше неодноразово сварилася з ОСОБА_9 та вимагала, щоб та до них не приходила. Згодом ОСОБА_9 влетіла на кухню до неї, в цей час вона різала салат. ОСОБА_9 почала сваритися через хлопця, який прийшов з ними у квартиру, а після її сварки, разом з сином пішов з квартири. Потім ОСОБА_10 почала на неї кидатися, хватати за горло і душити, кинула її у раковину, в результаті чого вона головою вдарилася, та впала головою у раковину. При цьому ніж, яким вона різала салат, тримала у руці. Після цього вона відмахнулася від ОСОБА_9 ножем і відмахуючись, вдарила її і попала ножем у спину, в ліву її частину, при цьому удар був зверху вниз. Ніж знаходився у неї в руці- рукоятку вона тримала у долоні, а лезо вверх. До цього вона не бачила, що ОСОБА_11 стоїть у неї за спиною. Після удару вона розвернулася до ОСОБА_9 , та побачила що та пішла з кухні, йшла спочатку рівно, а потім почала шататися, дійшла до кімнати і впала у кімнаті, наче осунулася. Вона підійшла до ОСОБА_9 , підняла її і посадила у крісло, потім побігла на вулицю, щоб викликати швидку допомогу. З квартири не викликала, бо мала намір покликати на допомогу сина. Вже на вулиці викликала швидку, а коли приїхали лікарі, її сини- старший та молодший, почали вмовляти ОСОБА_9 поїхати у лікарню, після чого її туди увезли, де ОСОБА_9 померла. При цьому додала, що з нею у квартирі проживають два її сина та чоловік, які зловживають спиртними напоями, вона ж вживає не часто, приблизно 2 рази на місяць. З того часу, як ОСОБА_9 стала приходили до них додому, між ними виникали постійні сварки. Вину визнає частково, вона дійсно вдарила ножем ОСОБА_9 , але таких наслідків не бажала. У скоєному розкаюється.

І хоч обвинувачена вину визнала частково, її винуватість у скоєнні даного кримінального правопорушення підтверджується доказами, добутими в ході судового розгляду справи:

-показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який у судовому засіданні пояснив, що померла ОСОБА_11 є його матір`ю. Мати вживала алкоголь, іноді не ночувала вдома, ніде не працювала. Про те, що мати спілкується з Зайцевими, він знав. 02.05.2018 року він неодноразово телефонував матері, але зв`язатися по телефону з нею не міг. Мати не з`являлася вдома до 08.05.2018 року, тому вони з батьком телефонували по лікарнях, а знайшли її у морзі. У подальшому потерпілий у судові засідання не з`являвся, надав суду письмові заяви про подальший розгляд кримінальної справи без його участі, цивільний позов не заявляв. Просив призначити обвинуваченій покарання на розсуд суду;

-показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що у квартирі АДРЕСА_2 мешкає сім`я ОСОБА_14 : ОСОБА_15 , її чоловік та два сини. Усі четверо зловживають спиртними напоями. ОСОБА_15 часто сварилася через те, що її сини приводили додому сторонніх осіб. ОСОБА_16 знав, але особисто не був знайомий. ОСОБА_9 часто приходила у квартиру до ОСОБА_14 , потім там, у квартирі, сварилися, бо ОСОБА_10 приходила майже кожного разу у нетверезому стані. Коли сталася ця подія, його вдома не було;

-свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_14 у будинку. Спочатку алкоголь вживав лише чоловік ОСОБА_18 , потім і вона сама почала вживати. У сім`ї чути постійно сварки, сваряться усі, останній час у сварках приймала участь і ОСОБА_9 . Десь за півтора роки до подій, почалися сварки через те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_19 вживали алкоголь. Сварки завжди виникали, коли у квартирі ОСОБА_14 з`являлася ОСОБА_9 , та постійно настроювала ОСОБА_20 проти матері, провокувала сварки. Вона як сусідка, неодноразово виганяла ОСОБА_9 з загального тамбуру біля їх квартир. Про те, що сталося з ОСОБА_9 , їй відомо зі слів сусідів;

-поясненнями судово-медичного експерта ОСОБА_21 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона проводила експертизу трупа ОСОБА_10 , нею винесено висновок № 1686, у якому була описана у тому числі і медична документація. Медична документація на померлу, надійшла разом із трупом. Потім слідчим було призначено експертизу, до постанови додано протокол проведення слідчого експерименту, диск із записом слідчого експерименту. При проведенні експертизи ( висновок № 251-к), вона використовувала свій перший експертний висновок № 1686, який зберігався в архіві експертної установи, що не заборонено Правилами проведення комісійних судово-медичних експертиз. У первинній експертизі викладено дані медичної документації, тому такі первинні висновки завжди використовуються експертами, вони витребовуються з архіву експертної установи, а якщо первинну експертизу проводила інша експертна установа, тоді експерт зобов`язує слідчого надати первинний висновок. Вона узгодила зі слідчим використання первинного висновку, так як у ньому була зазначена медична документація. У підсумках, п. 3 експертизи зазначено про використання первинного висновку, з якого взято дані про рановий канал, було оглянуто диск з відеозаписом проведеного слідчого експерименту за участю ОСОБА_18 , після чого було встановлено направленість ранового каналу, яким чином нанесено удар вказано у п.3 висновку. Також зазначила, що рановий канал на трупі ОСОБА_10 був розташований зверху до низу, що найбільш ймовірно. Більш конкретно сказати не може, бо при проведенні першої експертизи було проведено обробку ранового каналу і рана розширилася. Як перша так і друга експертизи були проведені відповідно до Правил проведення експертиз, які не містять заборони використання висновку первинної експертизи трупа;

-протоколом огляду місця події від 02.05.2018 року та фототаблицею до нього ( т.2, а.с. 80-88);

-протоколом огляду трупа від 05.05.2018 року ( т.2, а.с. 84-88);

-висновком експерта № 1686 від 04.05.2018 року, відповідно до якого, смерть ОСОБА_6 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного торакоабдомінального поранення з ушкодженням за ходом ранового каналу лівої легені, з вилиттям крові у ліву плевральну порожнину, що ускладнилося розвитком шоку. Поранення є колото-різаним та було заподіяне плоским колюче-ріжучим предметом яким міг бути клинок ножа; п.6- окрім колото-різановго торакоабдомінального поранення, при експертизі трупа ОСОБА_22 були виявлені: поверхнева рана 3-го пальця правої кісті, яка є різаною та могла утворитися в наслідок дії предмету, який володіє ріжучими властивостями; не виключається що таким предметом міг бути ніж; крововиливи в м`яких тканинах, синці, садна, які утворилися в місцях травматичної дії тупих предметів, під кутом, відмінним від 90 градусів, фототаблиці до висновку ( т.2, а.с. 107-116,117- 120);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 07.05.2018 року ( т.3, а.с.9-14 )

--відеозаписом слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 ( т.3, а.с.15);

-висновком експерта № 251-к, експертиза була проведена у період з 25.05.2018 року по 06.06.2018 року, згідно якого не виключається можливість утворення колото-різаного торакоабдомінального поранення у ОСОБА_6 при обставинах, вказаних ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту від 07.05.2018 року. Більш детально висловитися про локалізацію шкірної рани, напрямок, довжину ранового каналу, враховуючи дані медичної документації та інше, не представляється можливим. Найбільш ймовірно, що рановий канал направлений зверху до низу, ззаду наперед. Визначити бічний вектор ранового каналу не представляється можливим через проведене оперативне втручання з висіченням шкірної рани ( т.3, а.с. 27 -37);

-висновком експерта № 249 від 30.05.2018 року, згідно якого ОСОБА_5 розладів психічної діяльності не виявляла і не виявляє у теперішній час. У ситуації що досліджується, ОСОБА_5 не виявляла характерних феномено логічних ознак стану фізіологічного афекту, або будь-якого іншого особлитого стану емоційної напруги, що має юридичне значення. У період здійснення інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними ( т.3 а.с. 47- 54).

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу У111 Конституції України.

З врахуванням норм ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про винуватість обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України.

Суд вважає, що дані висновки не протиречать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, оскільки остання не виключає необхідності і можливості застосування національного законодавства України, що діє на даний момент і вказаного вище, яке вбачає те, що обов`язково приймається до уваги принцип презумпції невинності, передбачений ст.62 Конституції України, а саме: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання її винною.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст. 121 ч.2 КК України, як умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 у межах пред`явленого обвинувачення за ст. 121 ч.2 КК України вину визнала частково. Суду пояснила, що 02.05.2018 року вона знаходилася вдома за адресою: АДРЕСА_1 , коли додому прийшов її син ОСОБА_7 з жінкою, з якою він мав стосунки та яка іноді ночувала у них в квартирі. Разом з ними прийшов чоловік- алкоголік. Від них був запах алкоголю. Вона почала сваритися, бо була проти того, щоб вони приходили до неї до дому, та в цей час знаходилася у кухні. Син з чоловіком, з яким прийшов, пробули у квартирі приблизно 3 хвилини і пішли на вулицю, а ОСОБА_8 , залишилася у квартирі, пішла у спальню. Вона раніше неодноразово сварилася з ОСОБА_9 та вимагала, щоб та до них не приходила. Згодом ОСОБА_9 влетіла на кухню до неї, в цей час вона різала салат. ОСОБА_9 почала сваритися через хлопця, який прийшов з ними у квартиру, а після її сварки, разом з сином пішов з квартири. Потім ОСОБА_10 почала на неї кидатися, хватати за горло і душити, кинула її у раковину, в результаті чого вона головою вдарилася, бо впала головою у раковину. При цьому ніж, яким вона різала салат, тримала у руці. Після цього вона відмахнулася від ОСОБА_9 ножем і відмахуючись, вдарила її і попала ножем у спину, в ліву її частину, вдарила зверху вниз. Ніж знаходився у неї в руці- рукоятку вона тримала у долоні, а лезо вверх. До цього вона не бачила, що ОСОБА_11 стоїть у неї за спиною. Після удару, вона розвернулася до ОСОБА_9 , та побачила що та пішла з кухні, йшла спочатку рівно, а потім почала шататися, дійшла до кімнати і впала у кімнаті, наче осунулася. Вона підійшла до ОСОБА_9 , підняла її і посадила у крісло, потім побігла на вулицю, щоб викликати швидку допомогу. З квартири не викликала, бо мала намір покликати на допомогу сина. Вже на вулиці викликала швидку, а коли приїхали лікарі, її сини- старший та молодший, почали вмовляти ОСОБА_9 поїхати у лікарню, після чого її туди увезли, де ОСОБА_9 померла.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_5 у судовому засіданні про те, що вона відмахнулася від ОСОБА_11 ножем і відмахуючись, вдарила її і попала ножем у спину, до цього вона не бачила, що ОСОБА_11 стоїть у неї за спиною, не знайшли підтвердження у висновку експерта № 251-к від 11.05.2018 року, згідно якого не виключається можливість утворення колото-різаного торакоабдомінального поранення у ОСОБА_6 при обставинах, вказаних ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту від 07.05.2018 року. Більш детально висловитися про локалізацію шкірної рани, напрямок, довжину раневого каналу, враховуючи дані медичної документації та інше, не представляється можливим. Найбільш ймовірно, що рановий канал направлений зверху до низу, ззаду наперед. Визначити бічний вектор ранового каналу не представляється можливим через проведене оперативне втручання з висіченням шкірної рани ( т.3, а.с. 27 37).

Крім того, висновком експерта № 249 від 30.05.2018 року, встановлено, що ОСОБА_5 розладів психічної діяльності не виявляла і не виявляє у теперішній час. У ситуації що досліджувалася, ОСОБА_5 не виявляла характерних феноменологічних ознак стану фізіологічного афекту, або будь-якого іншого особливого стану емоційної напруги, що має юридичне значення. У період здійснення інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними ( т.3 а.с. 47- 54).

Також доводи обвинуваченої ОСОБА_5 про те, що 02.05.2018 року вона знаходилася вдома за адресою: АДРЕСА_1 , коли додому прийшов її син ОСОБА_7 з жінкою, з якою він мав стосунки та яка іноді ночувала у них в квартирі. Разом з ними прийшов чоловік- алкоголік. Від них був запах алкоголю. Вона почала сваритися, бо була проти того, щоб вони приходили до неї до дому, та в цей час знаходилася у кухні. Син з чоловіком, з яким прийшов, пробули у квартирі приблизно 3 хвилини і пішли на вулицю, а ОСОБА_8 , залишилася у квартирі, пішла у спальню. Вона раніше неодноразово сварилася з ОСОБА_9 та вимагала, щоб та до них не приходила. Згодом ОСОБА_9 влетіла на кухню до неї, в цей час вона різала салат. ОСОБА_9 почала сваритися через хлопця, який прийшов з ними у квартиру, а після її сварки, разом з сином пішов з квартири. Потім ОСОБА_10 почала на неї кидатися, хватати за горло і душити, кинула її у раковину, в результаті чого вона головою вдарилася, бо впала головою у раковину, не знайшли підтвердження у процесі розгляду справи судом.

У судовому засіданні ОСОБА_23 пояснювала, що вона постійно сварилася з ОСОБА_24 через те, що остання приходила до них додому, що у неї був нескінченний конфлікт з ОСОБА_25 . Крім цього, з її пояснень вбачається, що саме ОСОБА_5 була ініціатором конфлікту у квартирі 02.05.2018 року, бо, як ОСОБА_5 пояснила у судовому засіданні, коли її син, ОСОБА_10 та незнайомий чоловік прийшли у квартиру, вона почала сваритися через те, що вони прийшли і привели з собою незнайомого чоловіка.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Всупереч ст. 22 КПК України, доводи ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 про те, що саме ОСОБА_10 спровокувала сварку у квартирі 02.05.2018 року, нічим не підтверджені, оскільки ні сама ОСОБА_5 ні захисник, доказів неправомірної поведінки ОСОБА_11 саме 02.05.2018 року, під час перебування ОСОБА_10 у квартирі ОСОБА_14 , суду не надали.

Крім того, нічим не підтверджені і доводи обвинуваченої ОСОБА_5 , про те, що ОСОБА_10 , коли зайшла у кухню, почала хватати її за горло та душити, які підтверджені захисником ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_5 у цій частині жодних доказів не надала суду, всупереч ст. 22 КПК України, так як і захисник ОСОБА_4 жодних доказів у цій частині суду не надала, свідком подій захисник не була, а про обставини, які сталися 02.05.2019 року їй відомо лише зі слів обвинуваченої ОСОБА_5 .

Також, як вбачається з висновку експерта № 629 від 03.05.2018 року ( підсумки), синець в лівій ділянці передпліччя, садна в ділянці грудної клітини ліворуч у ОСОБА_5 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупого предмету. Визначити спосіб причинення не виявилося можливим, що не може бути доказом завдання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_25 .

Крім того, не знайшли підтвердження у процесі розгляду справи судом і доводи ОСОБА_5 у судових дебатах про те, що ОСОБА_10 протягом двох років доводила її до нервового зриву та перебування на лікарняних, була по відношенню до неї агресивною, поводила себе зухвало, бо такі доводи обвинуваченої нічим не підтверджені, суду не надано жодного документу на підтвердження зазначених доводів обвинуваченої.

Посилання захисника ОСОБА_4 у судових дебатах на неправомірність поведінки ОСОБА_26 , яка постійно провокувала сварки у сім`ї ОСОБА_14 , нічим не підтверджені, а допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_17 , на показання яких посилалася захисник ОСОБА_4 , пояснили, що коли до квартири ОСОБА_14 приходила ОСОБА_10 , у квартирі постійно чули сварки. При цьому жодний, із вказаних свідків не вказав, що ініціатором цих сварок була саме ОСОБА_10 , а не ОСОБА_5 чи члени її сім`ї, а тому посилання захисника ОСОБА_4 на те, що саме ОСОБА_10 спровокувала сварку 02.05.2018 року та була ініціатором усіх сварок, коли приходила у квартиру до ОСОБА_5 , є безпідставними та такими, що не підтверджені ніякими доказами, у тому числі і показаннями вказаних вище свідків.

Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що саме ОСОБА_10 спровокувала сварку 02.05.2018 року у квартирі ОСОБА_5 , спростовуються поясненнями самої ОСОБА_5 у судовому засіданні, де ОСОБА_5 пояснила, що 02.05.2018 року вона сама почала сваритися через те, що у квартиру прийшов її син з ОСОБА_9 та привели незнайомого чоловіка.

Крім того, свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що у сім`ї ОСОБА_14 усі четверо- ОСОБА_5 , її чоловік та два сини, зловживають спиртними напоями.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що спочатку вживати спиртні напої почав чоловік ОСОБА_5 , а потім і сама ОСОБА_5 .

Показання зазначених свідків спростовують доводи ОСОБА_5 у судовому засіданні про те, що вона вживає алкогольні напої десь 2 рази на місяць.

Крім того, у судовому засіданні було відтворено диск із записом проведення слідчого експерименту від 07.05.2018 року за участю підозрюваної ОСОБА_5 , з якого вбачається, що при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_5 показала яким чином вона нанесла удар ОСОБА_27 , а саме зверху вниз.

У висновку експерта № 249 від 30.05.2018 року зазначено, що ОСОБА_5 розладів психічної діяльності не виявляла і не виявляє у теперішній час. У ситуації що досліджувалася, ОСОБА_5 не виявляла характерних феноменологічних ознак стану фізіологічного афекту, або будь-якого іншого особливого стану емоційної напруги, що має юридичне значення. У період здійснення інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними ( т.3 а.с. 47- 54), що лише підтверджує розуміння та послідовність дій ОСОБА_5 щодо завдання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, від яких наступила її смерть.

У судових засіданнях обвинуваченою та стороною захисту- захисником ОСОБА_4 не надано суду жодного доказу, який підтвердив би доводи обвинуваченої у вказаному вище.

Часткове визнання вини обвинуваченою, доводи обвинуваченої ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 щодо неправомірної поведінки ОСОБА_26 під час перебування її у квартирі ОСОБА_5 02.05.2019 року, а також наявності самого конфлікту, спровокованого ОСОБА_10 , крім доводів самої обвинуваченої та захисника ОСОБА_4 , нічим не підтверджені, а тому, суд вказані доводи обвинуваченої відносить до способу захисту обвинуваченої з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо), тому, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість, яке згідно ст.12 КК України відносяться до тяжкого злочину.

Також суд бере до уваги дані про особу обвинуваченої, яка будучи працездатною, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, що вбачається з поясненнями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , а також ту обставину, що ОСОБА_5 , перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, неодноразово порушувала його умови, про що повідомлявся суд ( т.1, а.с. 43-48, 49-55, 58-63, 64- 69, 70-77, 78-86, 87- 95, 96- 103), перебувала у місцях загального користування ( кафе, вулиці) без дозволу суду, що стало підставою для зміни їй запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою.

При цьому, при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, відповідно до статей 3 і 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка раніше засуджена не була, незадовільно характеризується свідками за місцем проживання, оскільки зловживає спиртними напоями, будучи працездатною особою, ніде не працює, тому вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання пов`язане з позбавленням волі.

Таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Крім того, враховуючи критерій доведеності вини, суд вважає, що доводи у судових дебатах захисник ОСОБА_4 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_5 зі ст. 121 ч.2 КК України, як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого на ст. 123 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне в стані сильного душевного хвилювання, не підлягають задоволенню у зв`язку із вказаним вище, а також такі доводи захисника протиречать висновку експерта № 249 від 30.05.2018 року, з якого вбачається, що у ситуації, що досліджувалася, ОСОБА_5 не виявляла характерних феноменологічних ознак ( а саме трьох фазності) стану фізіологічного афекту, або будь-якого іншого особливого стану емоційної напруги, що має юридичне значення. У період здійснення інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла. Отже вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними ( а.с. 47-54, т.3).

Цивільний позов по справі потерпілим не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Крім того, вирішуючи питання щодо клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими, суд вважає таке клопотання не підлягає задоволенню та вважає за необхідне зазначити наступне.

Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що при проведенні слідчого експерименту 07.05.2018 року за участю підозрюваної ОСОБА_5 було порушено право ОСОБА_5 на участь захисника, спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме: пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваної ОСОБА_5 , з якою ОСОБА_5 була ознайомлена 07.05.2018 року та її підписала ( т.3, а.с. 16-19), протоколом роз`яснення права на захист від 07.05.2018 року, у якому ОСОБА_5 особисто зазначила, що послуг захисника не потребує, свої інтереси буде захищати самостійно, претензій не має та особисто розписалася ( т.3, а.с.20). Протокол роз`яснення прав має невеликий текст, а тому, доводи захисника ОСОБА_4 , про те, що ОСОБА_5 не мала часу його прочитати, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки Зайцева була ознайомлена з протоколом та особисто на протоколі написала про те, що послуг захисника не потребує.

Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що при проведенні огляду місця події від 02.05.2018 року ( т.2, а.с.80) брав участь спеціаліст ОСОБА_28 , що протиречить ст.. 25 КПК України, протиречать її ж посиланням на ст.. 25 КПК України, згідно якої учасники кримінального провадження, у тому числі і спеціаліст, мають право брати участь при проведенні слідчої дії. З протоколу огляду місця події від 02.05.2018 року вбачається, що при огляді місця події був присутній ст. інспектор криміналіст ОСОБА_28 , що не протиречить ст. 25 КПК України, а доводи захисника у цій частині є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 лікувалася у період з 09.08.2017 року по 10.08.2017 року стаціонарно з діагнозом « гостра алкогольна інтоксикація» і мала право мати захисника при проведенні слідчого експерименту, не можуть бути взяті до уваги судом, бо на час проведення слідчого експерименту- 07.05.2018 року, з часу лікування ОСОБА_5 , пройшло майже дев`ять місяців, ОСОБА_5 , згідно висновку експерта розуміла значення своїх дій та могла керувати ними, за таких обставин участь захисника є не обов`язковою, а вказане вище лише підтверджує доводи свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_17 про зловживання ОСОБА_5 алкогольних напоїв.

Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що усі висновки експертів є недопустимими доказами, оскільки ні ОСОБА_5 ні вона, як захисник, не отримували повідомлень слідчого про призначення будь-якої експертизи, спростовуються матеріалами кримінального провадження, згідно якого, про призначення експертиз повідомлялася як підозрювана ОСОБА_5 , так і захисник ОСОБА_29 : т. 2, а.с.- 99, 100, 125, 126, 137,138,169, 185, 208, 227, 237; т.3, а.с. 6, 25, 45.

Враховуючи вимоги ст. 22 КПК України щодо змагальності процесу, захисником ОСОБА_4 не надано суду жодного доказу у частині не отримання нею та ОСОБА_5 таких повідомлень, а тому доводи захисника у цій частині не можуть бути взяті до уваги судом.

Доводи захисника ОСОБА_4 про недопустимий доказ висновок експерта № 1686 від 04.05.2018 року, який було досліджено експертами при проведенні комісійної судово-медичної експертизи № 251-к у період з 25.05.2018 року по 06.06.2018 року на підставі ухвали слідчого судді від 11.05.2018 року, у зв`язку з тим, що експерти не мали права його використовувати, бо слідчим такий висновок експертам не надавався, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки використання висновку експерта № 1686 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_26 у якому мається посилання на медичну документацію, при проведенні комісійної судово-медичної експертизи, не є порушенням Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз.

Враховуючи вказане вище, суд вважає доводи захисника ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими є безпідставними, такими що протиречать матеріалам справи та не підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватою ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України та призначити їй покарання у вигляді восьми років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 28.08.2018 року, з часу фактичного затримання обвинуваченої.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , до набрання вироком суду законної сили, залишити у вигляді тримання під вартою.

Речові докази, які знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області: паперовий конверт з біркою та написом КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР відділення судово-медичної імунології, речові докази до висновку експерта № 1002 від 18.05.2018 року- футболку з місця події- знищити; паперовий конверт з біркою та написом КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР відділення судово-медичної імунології, речові докази до висновку експерта № 1079 від 12.06.2018 року- змив, який вилучений в ході огляду місця події- знищити; спец.пакет №3989767 з написом: в/е-1-585 від 11.06.2018 року- знищити; паперовий пакет, опечатаний біркою та написом НДЕКЦ МВС України, відділ БВД, інф. Про об`кт № 8-719 від 24.07.2018 року, залишки нігтьових зрізів лівої руки ОСОБА_5 - знищити; паперовий пакет, опечатаний біркою та написом НДЕКЦ МВС України, відділ БВД, інф. Про об`кт № 8-719 від 24.07.2018 року, залишки нігтьових зрізів правої руки ОСОБА_5 - знищити; -паперовий конверт, опечатаний біркою та написом НДЕКЦ МВС України, відділ БВД, інф. Про об`кт № 8-720 від 20.07.2018 року, зрізи нігтьових пластин з правої та лівої рук, зразки волосся з п`яти областей голови- знищити; паперовий конверт, опечатаний біркою та написом НДЕКЦ МВС України, відділ БВД, інф. Про об`кт № 8-739 від 24.07.2018 року- ніж- знищити.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1