ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/780/19 Номер провадження 11-кп/814/688/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

01 квітня 2019 року м. Полтава

Я, суддя доповідач судової колегії з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на відповідність її вимогам кримінально процесуального закону,-

Встановила:
Згідно кримінального провадження, вироком Київського районного суду м.Полтави від 22.02.19 року затверджено угоду від 6.02.19 року по кримінальному провадженню №00003659 про визнання винуватості, укладену між прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .
Визнано ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено узгоджене покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного останньому на праві власності.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Київського районного суду м.Полтави від 21.08.2018 року призначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного останньому на праві власності.
На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на необґрунтованість вказаного вище вироку . Зазначає, що під час підписання угоди, прокурор питання про конфіскацію майна з ним не узгоджував, не до кінця роз`яснив йому наслідки угоди щодо конфіскації майна, а тому просить скасувати вирок місцевого суду та постановити новий, яким засудити його до позбавлення волі без конфіскації майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до місцевого суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України з угодою від 6.02.19 року про визнання винуватості укладеною між прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Згідно з угодою ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, щиросердечно розкаявся та сприяв швидкому та повному розслідуванню і судовому розгляду.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання із застосуванням положень ст.69 КК України в частині призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.307 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна. належного останньому на праві власності. На підставі ч.1 ст. 71 Кк України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Київського районного суду м.Полтави від 21.08.2018 року призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.
Згідно звукозапису судового засідання від 22.02.19 року, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 , під час судового розгляду, який відбувався за участі його захисника ОСОБА_5 , повністю підримав угоду про визнання винуватості укладену між ним і прокурором у кримінальному проваджені і просив її задовольнити. При цьому останньому було роз`яснено положення ч.4 та ч.5 ст. 474 КПК України та ОСОБА_3 вказував про добровільність укладення ним угоди, та що йому зрозумілий зміст та наслідки її укладення.

Згідно ч.4 п.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4, ч.6, ч.7 ст. 474 КПК, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, обвинувачений оскаржує вирок постановлений на підставі угоди в зв`язку із неправомірним застосуванням щодо нього покарання у виді конфіскації майна та не обговорення цієї норми закону в угоді про визнання винуватості.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком місцевого суду ОСОБА_3 призначено покарання, яке визначено в угоді про визнання винуватості.

Тобто, міра покарання визначена судом, повністю співпадає із покаранням, що узгоджено сторонами в угоді про визнання винуватості.

За цих обставин, ОСОБА_3 оскаржує рішення суду з підстав з яких воно не може бути оскаржене згідно з ч.4 ст. 394 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 399 КПК України суддя доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 КПК України.

З врахуванням викладеного, приходжу до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 394, 399 КПК України, суддя доповідач апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкриті апеляційного провадження за скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Київського районного суду м.Полтави від 22 лютого 2019 року, яким затверджено угоду від 6.02.19 року по кримінальному провадженню №00003659 про визнання винуватості, укладену між прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .
Копію цієї ухвали невідкладно надіслати обвинуваченому ОСОБА_3 разом з його апеляційного скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя доповідач: ОСОБА_2