Постанова
іменем України
13 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 496/3392/14-к
провадження № 51-1920км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8
(у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000594 щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Молдови, уродженця м. Тирасполя Республіки Молдови, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Молдови, уродженця м. Тирасполя Республіки Молдови, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Молдови, уродженця с. Паркани Слободзейського району Республіки Молдови, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
засудженого за ч. 3 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Біляївського районного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року визнано винуватими і засуджено:
ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією належного йому майна, за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією належного йому майна;
ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією належного йому майна;
ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією належного йому майна.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
Згідно з ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 змінено. Постановлено вважати засудженими: ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців; ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Виключено з мотивувальної частини вироку кваліфікаційну ознаку дій ОСОБА_11 «вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб». У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2016 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасовано та призначено новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року вирок місцевого суду від 08 грудня 2014 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишено без змін. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 період їх перебування під вартою з 28 квітня 2014 року по 28 жовтня 2015 року та з 02 червня 2016 року по 17 жовтня 2017 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, а період з 29 жовтня 2015 року по 01 червня 2016 року з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
Суд визнав ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 винуватими у вчиненні злочинів, за які їх було засуджено, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, 28 квітня 2014 року близько 16:00 ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , у с. Усатово Біляївського району Одеської області, прийшовши до буд. АДРЕСА_3 , через огорожу проникли на територію двору, де через вікно проникли в будинок, в якому заволоділи майном, що належить ОСОБА_12 , на загальну суму 25 545 грн, яке поклали у полімерний пакет, і тим же способом вийшли з будинку.

Цього ж дня, близько 17:00 ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , знаходячись у вказаному дворі, помітивши, як на територію двору на своєму автомобілі марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , приїхав власник будинку ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що їх викрито у вчиненні злочину, та розуміючи відкритість своїх дій, діючи спільно, з метою утримання викраденого майна, вчинили напад на нього, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я останнього, а саме ОСОБА_9 здійснив три постріли у потерпілого ОСОБА_12 з невстановленого пістолета, а ОСОБА_11 застосував викрадену рушницю «ІЖ ЗК № 7065П» 16 калібру та здійснив два постріли в бік потерпілого, який рухався на зазначеному вище автомобілі і намагався покинути територію двору, завдавши останньому вогнепальне поранення лівого передпліччя, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень та спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після цього з місця вчинення злочину з викраденим майном ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 втікли.

В цей же день близько 17:50 поблизу буд. № 76 на вул. Комсомольській у с. Усатово, після вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_12 , працівниками міліції було затримано ОСОБА_9 , який в ході затримання зняв з себе куртку, яку кинув на землю. В куртці було виявлено та вилучено скляну банку ємкістю 0,5 літрів, у якій знаходилась наркотична речовина - канабіс вагою 11.13 грам, чотири фрагменти паперу з написом «Беломор Канал Феодосія», а в полімерному пакеті при собі, холодну зброю, а саме: кортик ВПС СРСР зразка 1945 року, кинджал для лівої руки, ніж мисливський вільного типу, які він переносив без передбаченого законом дозволу.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить судові рішення змінити, застосувати до ОСОБА_11 положення ст. 69 КК України та призначити йому більш м`яке покарання. Зазначає, що суд при призначенні ОСОБА_11 покарання не в повній мірі врахував, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має сімю та неповнолітню дитину, хвору матір, яка потребує догляду.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить судові рішення змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за цією статтею з урахуванням ст. 69 КК України. Вказує, що ОСОБА_9 не мав наміру на вчинення розбою, не розподіляли ролі для такого наміру, а тому в діях її підзахисного відсутній склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Судові рішення щодо ОСОБА_10 в касаційному порядку не оскаржуються.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення касаційних скарг.
Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали подані касаційні скарги.
Мотиви Суду
Доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 187 КК України у касаційних скаргах не оскаржуються, а тому суд касаційної інстанції переглядає оскаржувані судові рішення лише за епізодом незаконного заволодіння ОСОБА_9 майном ОСОБА_12 .
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК України суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить із обставин, встановлених у вироку.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_6 вбачається, що вона, у числі іншого, заперечує повноту судового розгляду, не погоджується з певними установленими фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як їх перевірку в силу закону (статті 433, 438 КПК України) до повноважень суду касаційної інстанції не віднесено.
Як убачається з матеріалів цього провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, з яким погодився апеляційний суд, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив. Доводи захисника ОСОБА_6 про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України, перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій та не знайшли свого підтвердження.
Висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, суд дійшов на підставі аналізу показань потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які дали свідчення про відомі їм обставини вчинення злочину, та письмових доказів, зокрема, протоколів огляду місця події від 28 квітня 2014 року, додаткового протоколу огляду місця події від 29 квітня 2014 року, висновку судово-медичної експертизи, висновків експертів від 24 червня та 18 липня 2014 року, протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 , які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , а також захисника ОСОБА_16 , правильно послався на те, що здійснення ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 підтверджується також локалізацією ушкоджень від пострілів рушниці на автомобілі потерпілого та спричинених йому вогнепальних поранень.
Таким чином, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повністю доведена, і його дії кваліфіковані правильно.
Таке рішення суду узгоджується з роз`ясненнями, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», про те, що, якщо група осіб за попередньою змовою мала намір вчинити крадіжку чи грабіж, а один з її учасників застосував або погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, то дії цього учасника належить кваліфікувати як розбій, а дії інших осіб відповідно як крадіжку чи грабіж за умови, що вони безпосередньо не сприяли застосуванню насильства або не скористалися ним для заволодіння майном потерпілого.
Доводи захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених ОСОБА_11 і ОСОБА_9 внаслідок суворості, є неприйнятними.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Положеннями ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, призначаючи покарання ОСОБА_11 і ОСОБА_9 , не порушив вказаних вимог закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_11 і ОСОБА_9 , місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних, які раніше не судимі, позитивно характеризуються за місцем проживання, обставини, які пом`якшують покарання: ОСОБА_11 щире каяття, відшкодування рідними останнього моральної шкоди, завданої потерпілому, те, що він вибачився перед потерпілим, ОСОБА_9 те, що він вибачився перед потерпілим, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення їм покарання в межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України щодо ОСОБА_11 і ОСОБА_9 колегія суддів не вбачає.
Висновки апеляційного суду про залишення апеляційних скарг обвинувачених та захисника ОСОБА_16 без задоволення, усупереч доводам касаційних скарг захисників, належним чином мотивовані, а ухвала апеляційного суду є достатньо обґрунтованою відповідно до вимог ст. 419 КПК України, із зазначеними у ній висновками погоджується і колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на зазначене, підстав для задоволення касаційних скарг захисників колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 єва ОСОБА_3