Справа № 754/2178/17 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1210/2018 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України

У Х В А Л А
іменем України
12 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,
Т ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, студента 2-го курсу ДВНЗ Університету банківської справи, неодруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України та призначенойому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.
Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральної шкоди задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 425 000 грн. моральної шкоди та на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта під час досудового розслідування в розмірі 7 157грн.00 коп. Цим же вироком вирішено питання про речові докази.
В С Т А Н О В И Л А:
Судом встановлено, що 24.09.2017 року, близько 06 години 50 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Fg Cruiser» державний номер НОМЕР_1 та рухаючись зі швидкістю приблизно 137,09 км/год. у другій смузі із наявних чотирьох смуг його напрямку по проїзній частині бульвару Перова зі сторони вул. Кибальчича в напрямку регульованого світлофором перехрестя з проспектом Шухевича та проспекту Маяковського в м. Києві, під`їжджаючи до перехрестя, в порушення вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 п. «б» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 8.7.3 підпункт «е» червоний сигнал світлофору, в тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух; п. 8.10 у разі подання світлофором сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12(стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає не ближче 10 метрів перед світлофором, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів; п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, п.12.4 в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год., не був уважним, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху керованого ним автомобіля, виїхав на регульоване перехрестя бульвару Перова, проспекту Шухевича та проспекту Маяковського в м. Києві на червоний сигнал світлофора, в результаті чого вчинив наїзд на велосипед марки «Харків» під керуванням ОСОБА_11 , який порушуючи вимоги п. 11.14 ПДР України, виїхав на перехрестя,виконуючи маневр повороту вліво в напрямку проспекту Маяковського в м. Києві. В результаті порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: забійні рани та садна на обличчі, крововилив в м`яких тканинах лівої скроневої ділянки голови та лівої бічної поверхні шиї, перелом лівої скроневої кістки з розповсюдженням на основу черепа, крововилив під м`яку оболонку головного мозку, розрив атланто-окціпітального зчленування та довгастого мозку, переломи 1-9 ребер праворуч з ушкодженням пристінкової плеври, розрив грудної аорти з крововиливом у середостіння та праву плевральну порожнину, крововиливи у легенях, серці, поширені ділянки осадження на кінцівках, гемартроз правого колінного суглоба, поширені крововиливи в м`яких тканинах на зовнішній поверхні правої нижньої кінцівки, крововиливи в м`яких тканинах на внутрішній поверхні лівої нижньої кінцівки, знижене кровонаповнення внутрішніх органів, сліди зовнішньої кровотечі. Смерть ОСОБА_11 настала від ушкоджень множинних ділянок тіла у вигляді множинних переломів кісток скелета, які супроводжувались забоєм головного мозку, розривом довгастого мозку та аорти, ушкодженням внутрішніх органів грудної порожнини, зовнішньою та внутрішньою кровотечею.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок Деснянського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження. Вимоги обґрунтовує тим, що при визнанні ОСОБА_7 винним у інкримінованому йому правопорушенні, суд першої інстанції проігнорував та не дав оцінку розбіжностям між показаннями свідків ОСОБА_12 й ОСОБА_13 та висновком комплексної авто-технічної та фототехнічної експертизи №12-1/2431-9/869 від 27.12.2017 року. Зокрема, щодо швидкості, з якою рухався обвинувачений, оскільки свідки вказали її в межах 80-100 км/год.; а експертом зазначено, що швидкість могла бути від 127, 09 до 147,09 км/год., у зв`язку з чим, незрозумілими є висновки суду про те, що ОСОБА_7 рухався із швидкістю 137,09 км/год. На думку апелянта, це вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Також захисник зазначає, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на неналежних доказах. Так, головним доказом обвинувачення є висновок комплексної авто-технічної та фототехнічної експертизи №12-1/2431-9/869 від 27.12.2017 року, яка була виконана шляхом дослідження відеозапису. Однак, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, звідки з`явився відеозапис, який був наданий на дослідження експерту, не встановлено, на якому технічному пристрої він був виконаний, де та при яких обставинах, на якому технічному записі виконано копію відеозапису. На думку апелянта, отримання слідчим зазначеного відеозапису відбулося за межами правового поля, і, відповідно, він не є належним доказом, як і експертиза його дослідження. Під час розгляду провадження в суді першої інстанції це було проігноровано, не було встановлено технічних характеристик відеокамери, якою вказаний відеозапис було виконано, її сертифікованість та порядок передачі даних з неї на сервер. Це ж, на думку апелянта, стосується створення копії запису. Захисник звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній протокол огляду та опису диску. Враховуючи вказані порушення, на думку захисника, швидкість автомобіля, яким керував ОСОБА_7 , у визначеному законом порядку не встановлена. Адвокат зазначає, що в ході слідства та судового розгляду не встановлено причиново-наслідковий звязок між діями обох учасників ДТП та наслідками, які настали, а тільки зроблено висновок, що в ДТП винні і водій автомобіля, і велосипедист, і слідчим не проводилося ніяких дій для встановлення всіх обставин.
Заслухавши доповідача, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора та потерпілої, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 286 КК України не визнав, однак вона підтверджується доказами, які були досліджені під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, зокрема:
- показаннями свідка ОСОБА_12 з яких вбачається, що 24.09.2017 року приблизно о 06 годині 40хвилин вона їхала на роботу у таксі, знаходилась на задньому сидінні. Їх автомобіль зупинився на світлофорі на проспекті Маяковського,маючи намір рухатись в бік бульвару Перова. Перед їх автомобілем було ще два автомобілі, які стояли на червоний сигнал світлофора. Бачила, як з проспекту Шухевича почав повертати великим колом велосипедист і коли він майже порівнявся з їх автомобілем з бульвару ОСОБА_14 на великій швидкості виїхав автомобіль і вчинив наїзд на велосипедиста;
- показанями свідка ОСОБА_13 про те, що 24.09.2017 року вранці, приблизно о 06 годині 50 хвилин, він на автомобілі їхав на роботу, зупинився на проспекті Маяковського на червоний сигнал світлофора у третій лівій смузі, після чого почув удар і побачив ДТП за участю велосипедиста та автомобіля «Тойота». Вказав, що факту самого наїзду автомобіля на велосипедиста він не бачив;
- показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що 24.09.2017 року вранці, приблизно о 06 годині 50хвилин, він на автомобілі їхав на роботу, зупинився на проспекті Маяковського на червоний сигнал світлофора у третій лівій смузі, після чого почув удар і побачив ДТП за участю велосипедиста та автомобіля «Тойота». Вказав, що факту самого наїзду автомобіля на велосипедиста він не бачив;
- даними, що містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.09.2017 року та схемі ДТП з фототаблицею, згідно якого місцем дорожньо-транспортної пригоди є перехрестя бульвару Перова та вул. Шухевича, на регульованому світлофором перехресті; стан покриття асфальтобетонне. Пора доби світла. Загальна видимість при денному освітленні 200-300 метрів /т. 1 а. п. 79-84/;
- даними, що містяться у відповіді начальника служби дислокації КП «Київдорсервіс» ОСОБА_15 , згідно якої на ділянці дороги бульвар Перова проспект Маяковського проспект Ватутіна (площа Керченська) не передбачені дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», у відповідності до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60км/год. У проміжку часу з 06години 15хвилин до 07 години 00хвилин робота світлофорного об`єкта виконується за часовою програмою №2 /т. 1 а.п. 101-105/;
- даними, що містяться у висновку судово-медичного експерта №2253/2 від 06.10.2017 року, згідно якого при дослідженні трупу ОСОБА_11 були виявлені наступні тілесні ушкодження, а саме забійні рани та садна на обличчі, крововилив в м`яких тканинах лівої скроневої ділянки голови та лівої бічної поверхні шиї, перелом лівої скроневої кістки з розповсюдженням на основу черепа, крововилив під м`яку оболонку головного мозку, розрив атланто-окціпітального зчленування та довгастого мозку, переломи 1-9 ребер праворуч з ушкодженням пристінкової плеври, розрив грудної аорти з крововиливом у середостіння та праву плевральну порожнину, крововиливи у легенях, серці, поширені ділянки осадження на кінцівках, гемартроз правого колінного суглоба, поширені крововиливи в м`яких тканинах на зовнішній поверхні правої нижньої кінцівки, крововиливи в м`яких тканинах на внутрішній поверхні лівої нижньої кінцівки, знижене кровонаповнення внутрішніх органів, сліди зовнішньої кровотечі. В момент контакту з травмуючими поверхнями транспортного засобу ОСОБА_11 знаходився у близькому до вертикального положення, був огорнутий до транспортного засобу правою бічною поверхнею тіла. Смерть ОСОБА_11 настала від ушкоджень множинних ділянок тіла у вигляді множинних переломів кісток скелета, які супроводжувались забоєм головного мозку, розривом довгастого мозку та аорти, ушкодженням внутрішніх органів грудної порожнини, зовнішньою та внутрішньою кровотечею/т. 1 а.п.106-108/;
- даними, що містяться у акті судово-медичного дослідження №1979 від 28.09.2017 року, згідно якого крові ОСОБА_11 етилового, метилового, а також пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізометрів не знайдено /т. 1 а.п.109/;
- даними, що містяться у висновку експерта №12-1/2085від 18.10.2017 року, згідно якого на момент огляду автомобіля «Toyota Fg Cruiser»державний номер НОМЕР_1 несправностей технічного стану гальмівної системи та рульового керування не виявлено, тобто вони знаходяться в працездатному стані /т. 1 а.п. 113-121/;
- даними, що містяться у протоколі огляду та перегляду цифрового носія інформації від 29.09.2017 року, згідно якого при перегляді цифрового носія інформації CD-R«Verbatim» та відкритті відеофайлів cam 6 та cam 7 зображено відеозапис на якому автомобіль «ToyotaFg Cruiser» державний номер НОМЕР_1 здійснює проїзд перехрестя, де сталось ДТП на забороняючий червоний сигнал світлофора та вчиняє наїзд на велосипедиста /т. 1 а.п.127-130/;
- даними, що містяться у висновку комплексної автотехнічної та фототехнічної експертизи №12-1/2431-9/869 від 27.12.2017 року, згідно якого при дослідженні цифрового носія інформації CD-R«Verbatim» та відеофайлів cam 7, встановлено, що автомобіль «Toyota FgCruiser» державний номер НОМЕР_1 перетинає стоп-лінію на 0,8+_0,32с. червоного сигналу світлофора за напрямком його руху та середня швидкість автомобіля складала перед виїздом на перехрестя приблизно 137,09км/год. В ситуації, що склалась на дорозі безпосередньо перед даною дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «ToyotaFg Cruiser» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.8.7.3 е), 8.10, 12.4 ПДР України та мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п.8.7.3»е»,8.10 ПДР України. В ситуації, що склалась на дорозі безпосередньо перед даною дорожньо-транспортною пригодою, водій велосипеду «Харків» ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 11.14 ПДР України та мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання п.11.14 ПДР України. В даній дорожній ситуації експертами, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Toyota Fg Cruiser» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. п. 8.7.3 е),8.10,12.4 ПДР України. В даній дорожній ситуації, експертами з технічної точки зору, в діях велосипедиста ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п.11.14 ПДР України. З технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Toyota Fg Cruiser» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам п.8.7.3 е),8.10 ПДР України та невідповідності дій велосипедиста ОСОБА_11 вимогам п.11.14 ПДР України /т. 1 а.п.147-162/;
- показаннямиекспертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які в судовому засіданні підтвердили правильність висновків експертизи.
Що стосується посилання захисника на обґрунтування винуватості ОСОБА_7 недопустимими доказами, то слід зазначити наступне.
Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Критерії належності та допустимості доказів передбачені ст. ст. 85, 86 КПК України. Так, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
У статті 87 КПК України визначено однозначні обставини недопустимості доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії (факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження); під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Докази, передбачені ст. 87 КПК України, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Так, проаналізувавши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів приходить до висновку, що ним не було доведено наявності вищеперерахованих критеріїв.
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Так, в межах своїх повноважень, старшим слідчим управління ГУ НП в м. Києві ОСОБА_18 25.09.2017 року до генерального директора ТОВ «ІА ТРАФІК ІНФО» було направлено запит про надання відеозапису з вебкамер №6 та №7 (бульвар Перова) в м. Києві за 27.09.2017 року в період часу з 06 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин /т. 1 а. п. 219/.
На виконання вказаного запиту, старшому слідчому СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_18 генеральним директором ТОВ «ІА ТРАФІК ІНФО» ОСОБА_19 було надано відеозапис з вебкамер №6 та №7 в період часу з 06 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин за 24.09.2017 року /т. 1 а. п. 218/.
Таким чином, долучення слідчим до матеріалів кримінального провадження відеозапису з вебкамер №6 та №7 (бульвар Перова) в м. Києві за 27.09.2017 року в період часу з 06 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин було здійснено у передбаченому КПК України порядку.
Що стосується висновку експерта №12-1/2431-9/869 від 27.12.2017 року, то він наданий на підставі вихідних даних, які оформлені належним чином, у зв`язку з чим, аргументи захисника в частині неналежності вказаного доказу, яким, фактично, встановлено всі необхідні обставини, які підлягали доказуванню, не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Окрім того, саме у висновку експерта №12-1/2431-9/869 від 27.12.2017 року встановлено, що з технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП є невідповідність дій водія автомобіля «ToyotaFJ Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам п. 8.7.3 е); п. 8.10 ПДР України та невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_11 вимогам п. 11.14 ПДР України /т. 1 а. п.162/, тобто, причиново-наслідковий зв`язок між діями обох учасників ДТП встановлено.
Оскільки велосипедист є водієм згідно з Конвенцією про дорожній рух / Відень 08.11.1968 року/ то при встановленні причиново-наслідкового зв`язку між діями учасників ДТП слід враховувати правозастосовну практику. Зокрема, в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року у справі ОСОБА_20 зазначено, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку (справа № 5-18кс14).
На таку особливість у правозастосуванні орієнтує і Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
Таким чином, оцінюючи обставини кримінального провадження, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків стосовно того, що саме дії ОСОБА_7 створили небезпечну дорожню обстановку, а далі аварійну ситуацію, і що характер його порушень є більш грубим в порівнянні з порушенням ПДР ОСОБА_11 .
Що стосується якості відеозапису, то з цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, оскільки експертом надано відповідь на всі поставлені в постанові слідчого про призначення експертизи питання, вихідні дані, зафіксовані на ньому, були достатніми для проведення відповідних експертних досліджень.
Щодо вказівки захисника на розбіжність між показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та висновком експерта №12-1/2431-9/869 від 27.12.2017 року слід зазначити, що показання свідків носять суб`єктивний характер та не базуються на технічних знаннях, натомість, висновок експерта складений особами, якім мають відповідну освіту, стаж роботи, кваліфікацію судових експертів, тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв його до уваги.
Аргумент апелянта щодо встановлення технічних характеристик пристрою, на який велася відеофіксація, її сертифікації та порядку передачі відомостей на сервер не ставлять під сумнів належність та допустимість вказаного доказу, оскільки відеофіксація велася відкрито, у зв`язку з чим, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 року у праві №1-31/2011, вказаний доказ є належним, оскільки аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 не зміг однозначно дати відповідь, на який саме сигнал світлофору він здійснював рух, та під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції визнавав вину, відшкодувавши потерпілій матеріальну шкоду, однак, в суді апеляційної інстанції змінив свою позицію.
Отже, враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а наведеним у вироку доказам дав належну юридичну оцінку.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність вироку суду першої інстанції, а тому вона не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4