Житомирський апеляційний суд
Справа №283/44/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 382 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
потерпілого: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000183 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2018 року, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишевичі, Радомишльського району, проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого,

- за ч. 2 ст. 382 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 (один) рік.

Відповідно до п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_7 від відбування основного та додаткового покарання.

Речові докази в провадженні: металеву бочку ємністю 500л., прямі промені в кількості 2 шт., частину рами (балка) до борони, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 ухвалено залишити останньому за належністю, після набрання вироком законної сили.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «Любовичі» на підставі наказу №1-к від 24 червня 2008 року, достеменно знаючи про наявний вирок Малинського районного суду Житомирської області від 06 березня 2012 року яким майно, а саме: металеву бочку ємністю 500л, чотири колеса з гумою до тракторного причепу, металеві труби-стояки для стійл худоби в кількості 108 шт., прямі промені 5 шт., круглий промінь до мотовила КПІ 2.4, паливні трубки до двигуна, чотири балки до борони, частину рами до борони, дві балки до голчатої борони зобов`язано повернути ОСОБА_9 , з метою умисного невиконання вироку, що набрав законної сили згідно ухвали апеляційного суду Житомирської області 22.05.2012 року, маючи реальну можливість та законні підстави для його виконання, протягом 2012-2017 років умисно не виконав вирок суду.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію та доведеності вини вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Вказує, що відносно ОСОБА_7 відкрито ряд кримінальних проваджень, які знаходяться в Малинському відділі поліції.

Також, зазначає, що ОСОБА_7 вчинив триваючий злочин, який здійснюється безперервно, оскільки він не виконав покладених судом на нього обов`язків щодо повернення йому майна.

На його думку, ст.13 ЗУ «Про амністію у 20106 році» від 22 грудня 2016 року свідчить, що вказаний Закон не поширюється на осіб, які вчинили злочин до дня набрання ним чинності включно і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом, а тому ОСОБА_7 не підлягав звільненню від покарання, оскільки продовжував не виконувати судове рішення і після набрання чинності цим Законом.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі або направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника та прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що потерпілим оспорюються лише висновки суду, щодо встановленого судом першої інстанції моменту закінчення триваючого злочину вчиненого обвинуваченим, на його думку висновки суду про те, що злочин було закінчено 11.04.2016 року є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 і на даний час не виконав рішення суду.

З такими доводами потерпілого колегія суддів погодитись не може.

Так, положеннями ч.1 і ч.2 ст. 382 КК України, передбачено кримінальну відповідальність за невиконання чи перешкоджання виконанню службовою особою законного і правосудного рішення. Вказане діяння є злочином з формальним складом.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є інтереси правосуддя в частині забезпечення повного і своєчасного виконання судового рішення.

Момент закінчення триваючого злочину це час, з якого особа більше не вчиняє суспільно небезпечне діяння. Крім того, закінчення триваючого злочину це не досягнення діянням стадії закінченого злочину, а завершення діяння, яке уже протягом певного часу відповідало усім ознакам складу закінченого злочину.

З матеріалів кримінального провадження, в тому числі трудової книжки слідує, що ОСОБА_7 11 квітня 2016 року був переведений з посади директора ТОВ «Любовичі» на посаду заступника директора вказаного товариства.

Згідно до обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 йому інкримінується вчинення кримінального правопорушення як службовою особою директором вказаного товариства, який був наділений відповідними повноваженнями та мав реальну можливість та законні підстави для його виконання.

Зазначені обставини свідчать, що після переведення на іншу посаду ОСОБА_7 втратив повноваження, які надавали йому можливість виконати судове рішення, обвинувачення у продовженні злочинних дій на іншій посаді йому не висувалось, а тому за даних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що злочин є закінченим 11 квітня 2016 року.

Колегія суддів не знаходить у висновках суду першої інстанції такої невідповідності, яка б вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та визначену міру покарання.

Дії ОСОБА_7 на думку колегії суддів кваліфіковані за ч. 2 ст. 382 КК України вірно.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, є ветераном праці, раніше не судимий, має 3-тю групу інвалідності, згідно акту огляду МСЕК від 02.08.2012 року безтерміново.

З врахуванням цих обставин, підстав, вважати, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, колегія суддів не знаходить, а тому доводи потерпілого про необхідність призначення обвинуваченому позбавлення волі на строк три роки вважає необґрунтованими.

Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції неправильно застосував ЗУ «Про амністію у 2016 році».

За змістом п. «г» Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

ОСОБА_7 01 серпня 2012 року встановлено третю групу інвалідності безтерміново (а.с. 218).

Кримінальне правопорушення у вчиненні, якого визнано винним ОСОБА_7 було вчинено та закінчено (припинено) до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», а саме до 07 вересня 2017 року , а тому за даних обставин судом першої інстанції обвинувачений підлягав звільненню від відбування як основного так і додаткового покарання, оскільки на нього поширювались положення зазначеного Закону.

З цих підстав апеляційний суд не вбачає невідповідності судового рішення вимогам ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Малинського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: