Справа № 504/2903/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" жовтня 2018 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 2 в смт. Доброслав кримінальне провадження № 0000312 від 09 липня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Балта Одеської області, українця, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,

встановив:

Судовим розглядом встановлено, згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

18.10.2016 ОСОБА_3 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно положень ч. 1 п.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 100-РС від 19.10.2016 ОСОБА_3 , зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду кулеметника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону вказаної військової частини.

Відтак, з 19.10.2016, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини, він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді кулеметника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 09 год. 00 хв. 10.04.2018, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухиляться від проходження військової служби до теперішнього часу проводячи його на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління правопорядку та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину.

15.08.2018 о 19.00 год солдат ОСОБА_3 відповідно до ст. 208 КПК України був затриманий працівниками Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області, чим припинено вчинення ним кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 408 КК України, - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану

У відповідності до умов вказаної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.408 КК України.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що ОСОБА_3 беззастережно у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.408 КК України, згідно до обвинувального акту від 17 серпня 2018 року.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на три роки та застосувати вимоги п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.3 ст.408 КК України, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.3 ст.408 КК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 вказував, що вище зазначена угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 зрозумів, роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного: відповідно ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам відповідно до ст.469 КПК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Як пом`якшувальною покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обставиною, згідно ст.66 КК України, суд враховує те, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся.

Обтяжуючих обставин покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Подана на розгляд суду угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки її умови не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України майором юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, передбаченою ч.3 ст.408 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати та речові докази відстуні..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 124, 129 Конституції України, ст.ст.2, 7, 8, 22, 26, 124, 314, 369, 370, 371, 373, 374, 469, 472-475 КПК України, суд,

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22 жовтня 2018 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України майором юстиції ОСОБА_4 за кримінальним провадженням № 0000312 від 09 липня 2018 року, справа № 504/2903/18, провадження № 1-кп/504/529/18.

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на три роки та застосувати вимоги п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Суддя ОСОБА_1