Справа № 487/6329/18
Провадження № 1-кп/487/691/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Федорівка Врадіївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, не одруженого, працюючого на підприємстві Техноторг механіком, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України

за участю сторін кримінального провадження:
зі сторонни обвинувачення прокурора ОСОБА_4
зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

У невстановленої в ході судового розгляду дату та час, але не пізніше 19.08.2018 року, ОСОБА_3 , знаходячись у невстановленому в ході судового розгляду місці, отримав в якості подарунка металевий кастет та почав його незаконно носити при собі у сумці, до моменту вилучення співробітниками правоохоронного органу.

Так, 19.08.2018 року приблизно о 02:00 годин, ОСОБА_3 знаходився у будівлі з гральними автоматами «Золотой Кубок», який розташований за адресою: м. Миколаїв пр. Центральний, 24, де до нього підійшли працівники патрульної поліції.

19.08.2018 року в ході поверхневого огляду у ОСОБА_3 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено та в подальшому вилучено предмет зовнішні схожий на металевий кастет.

Відповідно до висновку експерта №372 від 27.08.2018 року, предмет наданий на експертизу є холодною зброєю - кастетом, виготовленим за типом кастетів фірми «Сент-Этьенн» (Франція), кастет вироблений саморобним способом з використанням промислового обладнення.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України, тобто незаконне носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

25.09.2018 року в даному кримінальному провадженні між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до даної угоди, прокурор Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №00031942 і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди, щодо формулювання підозри, всіх істотних для данного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 .

Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 510 грн.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винувасті, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.3 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 ч. 2 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затверджені угоди.

Суд, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість укладення угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 510 грн., що відповідає санкції ч.2 ст. 263 КК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави стягнути документально підтверджені витрати на проведення експертизи у розмірі 858 грн.

Питання щодо речового доказу вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 25.09.2018 року укладену між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0003194 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 25.09.2018 року покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510 грн.)

Речовий доказ: металеву конструкцію, яка зберігається в камері зберігання речових доказів Заводського ВП ГУНП - знищити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 858 грн. витрати на експертизу.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1