ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/23/19 Справа № 192/2621/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000538 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_6 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, має вищу освіту, не одруженого, на утриманні дітей не маючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 03 березня 2011 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст.ст. 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
- 18 лютого 2013 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12 червня 2014 року від подальшого відбування покарання на підставі амністії,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.
Згідно з вироком суду, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
ОСОБА_7 та особа, стосовно якої матеріали виділено в окреме провадження, маючи кожен непогашену та не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення корисливого злочину, маючи умисел на відкрите повторне незаконне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, 18 липня 2016 року близько 07 год. 30 хв. вступили між собою в попередню змову на вчинення повторного відкритого викрадення чужого майна з території подвір`я ОСОБА_10 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
З метою реалізації свого злочинного умислу, 19 липня 2016 року приблизно о 07 год. 40 хв. особа, стосовно якої матеріали виділено в окреме провадження та ОСОБА_7 прибули до домоволодіння ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , та через незамкнену хвіртку зайшли на територію подвір`я, де реалізуючи свій умисел на незаконне повторне відкрите викрадення чужого майна вчинене за попередньою умовою групою осіб, усвідомлюючи, що їх дії не є таємними, відкрито повторно викрали металеву основу столу, що належить ОСОБА_10 , вартістю 150 грн.
Продовжуючи доводити до кінця свій єдиний злочинний умисел на правлений на повторне відкрите викрадення чужого майна вчинене за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_7 та особа, стосовно якої матеріали виділено в окреме провадження, підійшли до приміщення господарської будівлі розташованої на території домоволодіння ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де відкрито викрали металевий рибацький бур вартістю 500 грн., що належав потерпілий, після чого з місця злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 650 грн.
Не погоджуючись з вказаним вироком прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині невідповідності визначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ст. 65 КК України, суд має призначати покарання, що є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Судом першої інстанції під час прийняття рішення про визначення покарання засудженому, не враховано, що призначене покарання ОСОБА_7 необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Враховуючи, що ОСОБА_11 раніше судимий, суд першої інстанції дав останньому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомила, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілої, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі також не оскаржується.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Перевіривши доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_11 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, за місцем мешкання характеризується незадовільно, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, вину у вчиненому визнав частково, щиро не розкаявся, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому та призначив покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими унаслідок м`якості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які він посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку при апеляційному перегляді колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_6 в частині скасування вироку щодо призначеного покарання ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: