Справа № 138/502/17
Провадження №:1-кп/138/9/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м.Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000846 від 18.05.2016 по об-винуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Серебрія, Могилів-Подільського району, Вінницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, одруженого, не працюючого, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України

ВСТАНОВИВ:
18.09.2016 близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Reng Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 , з порушенням правил дорожнього руху припаркував вищевказаний автомобіль поруч з зупинкою громадського транспорту на вул.Ринковій, 35-А в м.Могилів-Подільському, Вінницької області біля магазину «Нива», після чого попрямував на ринок у власних потребах. Коли він повернувся близько 10 год. 00 хв. і сів за кермо даного автомобіля, до нього підійшов інспектор Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , який був одягнутий в формений одяг працівника поліції і відповідно до наказу начальника Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області № 616 від 16.09.2016 ніс службу по вул.Ринковій в м.Могилів-Подільський з метою виявлення та припинення несанкціонованої та стихійної торгівлі, недопущення скоєння адміністративних правопорушень та посилення профілактичного впливу.

Інспектор поліції ОСОБА_8 , підійшовши впритул до автомобіля марки «Reng Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 , представився водію з метою припинення адміністративного правопорушення, однак від водія вказаного автомобіля ОСОБА_4 почув на свою адресу нецензурне висловлювання, яке принижувало честь і гідність останнього. Після цього автомобіль почав рух і, проїхавши 1 метр, зупинився, а ОСОБА_4 , вийшовши з автомобіля, умисно наніс три удари кулаками в обличчя інспектора поліції ОСОБА_8 . Від першого удару ОСОБА_8 ухилився, а інші два удари влучили йому в праве око. Від нанесених ударів ОСОБА_8 впав на землю, після чого ОСОБА_4 , сівши за кермо автомобіля марки «Reng Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 , зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1851 від 19.12.2016 у ОСОБА_8 було виявлено такі тілесні ушкодження: по синцю на верхньому та нижньому повіках правого ока, які сходяться у зовнішнього та внутрішнього кутів ока, забій м`яких тканин правої вилиці. Вказані ушкодження у ОСОБА_8 не являються небезпечними для життя в момент спричинення, відносяться до легких тілесних ушкоджень і утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (-ів), по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення експертизи, а саме 18.09.2016. Характер, кількість, локалізація та морфологічні особливості вищезазначених тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 свідчать про травматичну дію (чи дії) в ділянку обличчя справа, що за механізмом утворення:

- допускає можливість виникнення за обставин, зазначених в матеріалах криміналь-ного провадження у показаннях ОСОБА_8 (протоколи допитів від 19.09.2016 та від 17.10.2016, протокол проведення слідчого експерименту від 10.11.2016), у показаннях ОСОБА_9 (протокол допиту від 22.09.2016, протокол проведення слідчого експерименту від 10.11.2016), у показаннях ОСОБА_10 (протокол допиту від 22.09.2016., протокол проведення слідчого експерименту від 10.11.2016), тобто могли утворитись від удару (ударів) кулаком (кулаками) в ділянку правого ока;

- не узгоджується з обставинами, зазначеними в матеріалах кримінального прова-дження у показаннях ОСОБА_4 (пояснення від 19.09.2016, протокол додаткового допиту від 12.10.2016), оскільки в цих показаннях вказується на травматичну дію за механізмом стиснення («відштовхнув»), а тілесні ушкодження у ОСОБА_8 виникли від дії іншого виду механізму травми - удару (ударів).

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України: насильство щодо праців-ника правоохоронного органу, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного ор-гану легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 відмовився від дачі показань згідно ст.63 Конституції України, вину свою та позовні вимоги не визнав.

Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що 18.09.2016 він, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у форменому одязі несли службу біля міського ринку. Близько 09 год. 40 хв. він помітив, що кілька автомобілів було запарковано неподалік школи, в тому числі і автомобіль марки «Reng Rover» д.н.з. НОМЕР_1 , який був запаркований взагалі біля зупинки. ОСОБА_9 зробив фото для протоколу про адміністративне правопорушення. Водіїв даних автомобілів на місці не було. Біля 10 год. 00 хв. до автомобіля марки «Reng Rover» підійшли ОСОБА_4 та ОСОБА_13 . ОСОБА_4 сів за кермо даного автомо-біля. ОСОБА_8 почав представлятись обвинуваченому з метою припинення адміністра-тивного правопорушення, однак одразу ж почув нецензурні слова на свою адресу, автомо-біль почав рух та зупинився, його водійські двері відчинилися і ОСОБА_4 з запитанням «Ти що гаїшник?» наніс потерпілому 3 удари, 2 з яких влучили в обличчя. В цей час підійшов ОСОБА_13 і сказав, що потерпілий їм заважає і його приберуть. Після удару обвинувачений схопив потерпілого за груди і відштовхнув. Побачивши все це, підійшли колеги потерпілого, а згодом прибула чергова група. Через 20 хв. потерпілий в відділі поліції подав заяву про вчинення злочину та отримав направлення в лікарню, однак лікувався виключно амбулаторно. Проводилося службове розслідування по даному факту і дії ОСОБА_8 визнали правомірними. Цивільний позов, де він просить стягнути з обвинуваченого 3000 грн. матеріальної шкоди, 70000 грн. моральної шкоди та 8000 грн. за надання правової допомоги адвокатом підтримує.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомив, що 18.09.2016 в першій половині дня він, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 несли службу в районі ринку м.Могилева-Подільського. Помітили автомобіль марки «Reng Rover» д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на зупинці, водія біля нього не було. Трохи зачекавши, він, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 пішли до ринку, а ОСОБА_8 залишився біля автомобіля чекати водія. Через деякий час вони помітили сутичку між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , в ході якої ОСОБА_4 штовхав руками ОСОБА_8 і в останнього впала з голови формена фуражка. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_9 пішли до них, а згодом під`їхала слідчо-оперативна група. Після сутички у потерпілого була припухлість на обличчі під оком, а через кілька днів на тім місці з`явився синець. ОСОБА_8 розповідав, що зробив зауваження ОСОБА_4 , а той його через це вдарив. Неподалік від місця події стояли ще якісь люди.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_8 це його знайомий. В кінці вересня 2016 року він зустрів останнього з синцем під правим оком і той на запитання повідомив, що виконував службовий обов`язок і був побитий водієм «Reng Roverа». ОСОБА_8 просив ОСОБА_14 двічі, в жовтні та листопаді 2016 року, відвезти його до обласної прокуратури і назад, за що він брав у нього плату в розмірі по 500 грн. щоразу.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні повідомив, що 18.09.2016 він йшов до ларька аби у майстра поміняти батарейку в годиннику, оскільки ввечері збирався на весілля в м.Жмеринка. В цей час поруч були 4 поліцейських, з яких троє спустилися до ринку, а один ( ОСОБА_6 ) підійшов до автомобіля марки «Reng Rover», що розпочинав рух від місця зупинки. З автомобіля вийшов ОСОБА_4 і наніс рукою два удари в голову ОСОБА_6 та відштовхнув його, що у того аж формена фуражка злетіла, після чого поїхав. Інший чоловік перед цим ставив пакети до автомобіля на заднє сидіння. В грудні 2016 року ОСОБА_8 просив його завезти до м.Вінниці чи в обласну прокуратуру, чи в поліцію, точно не пам`ятає, за що потерпілий платив йому 600 грн.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що восени 2016 року він разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 спостерігали за порядком, щоб не було стихійної торгівлі на дорозі біля ринку. Близько 10 год. автомобіль марки «Reng Rover», д.н.з. НОМЕР_2 незаконно запаркувався біля ларька для виготовлення ключів. Вони очікували в піднавісі 15-20 хв. водія, оскільки був дощ. ОСОБА_12 пішов до ринку, де стояв службо-вий автомобіль, за ним і ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 , а ОСОБА_8 залишився очікувати водія. Через кілька хвилин ОСОБА_9 побачив, як обвинувачений ОСОБА_4 стояв біля вказаного автомобіля «Reng Rover» і кілька ударів наніс в голову ОСОБА_8 , від яких у того злетіла формена кепка. Обвинувачений одразу ж сів до свого автомо-біля і поїхав. У ОСОБА_8 після цього було почервоніння біля ока і він розповів, що зробив зауваження ОСОБА_4 за неправильне паркування, а той у відповідь вдарив його.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що восени 2016 року він разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 неподалік магазину «Нива» в районі ринку здійснювали патрулювання. Поруч автомобіль марки «Reng Rover» був припаркований з порушенням правил дорожнього руху. ОСОБА_12 відійшов і на деякий час відволікся, оскільки до нього під`їхав батько і побачив як водій даного автомобіля махнув руками в сторону ОСОБА_8 і у того впала формена фуражка, а біля ока з`явилось почервоніння. ОСОБА_8 повідомив, що водій ОСОБА_4 ударив його двічі за те, що він попросив пред`явити документи, оскільки той неправильно припаркував свій автомобіль. Після цього ОСОБА_4 покинув місце пригоди, а потім прибув у райвідділ поліції, де на нього було складено протокол за порушення правил дорожнього руху і він свою вину визнав, що не-правильно припаркував автомобіль. За це на нього було накладено штраф в розмірі 255 грн.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що в грудні 2016 року він був запрошений в якості понятого при проведенні слідчого експерименту з потерпілим. Той за допомогою статиста показав, як йому наніс 2 удари руками в праву сторону голови водій автомобіля.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що проходив біля ринку і був запрошений поліцейськими в якості понятого при відтворенні подій з потерпілим, яке знімалось на відео. Під час відтворення були присутні потерпілий, слідчий, експерт, поліцейські.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений це його брат. Вони вдвох поверталися до автомобіля, який знаходився біля ларька на зупинці з порушен-ням правил дорожнього руху. Обвинувачений сідав в автомобіль, а свідок ОСОБА_13 ста-вив сумки в салон. В цей час до ОСОБА_4 підійшов ОСОБА_8 , який був у форме-ному одязі та представився і наказав йому вийти з автомобіля, однак не вказав причину. ОСОБА_13 знаходився в цей час біля правого переднього крила автомобіля. Потерпілий ОСОБА_8 силою висмикнув обвинуваченого з автомобіля і при цьому випадково вдарив того по підборіддю, коли ловив правою рукою за праве плече. Обвинувачений від`їхав на відстань 150 м. і зупинився. ОСОБА_13 повідомив, що зателефонує в поліцію. В цей час до обвинуваченого і ОСОБА_13 підійшли ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які були позаду автомобіля та все бачили і поїхали з ними до Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, як свідки даної події. Дорогою вони зателефонували на телефон довіри. ОСОБА_4 та свідки залишилися в поліції, а ОСОБА_13 від`їхав, однак згодом знову повернувся. Даний інцидент біля машини тривав біля однієї хвилини. У ОСОБА_4 одразу не було видно тілесних ушкоджень, оскільки той був неголений, однак через 1-2 дні після того, як він поголився, було видно почервоніння. ОСОБА_4 в цей же день забрала швидка медична допомога і він стаціонарно лікувався в лікарні, а згодом був переведений до м.Вінниця, де йому встановили діагноз «струс головного мозку та пошкодження шийних хребців».

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні надав показання, аналогічні показанням ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_18 збиралися на футбол в с.Немія, Могилів-Подільського району, Вінницької області. На зупинці помітили автомобіль ОСОБА_4 та почули крики: «Вийди з машини» і побачили, як поліцейський ОСОБА_8 тягнув ОСОБА_4 з автомобіля, той вирвався і від`їхав трохи вище. Потім ОСОБА_4 скаржився на біль в шиї. Видимих тілесних ушкоджень свідок на тілі обвинуваченого не бачив.

До показань обвинуваченого та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , суд відноситься як до способу захисту та намагання перекласти вину за скоєне на потерпілого, оскільки дані показання не лише не підтверджуються об`єктивними доказами, на відміну від показань потерпілого та свідків обвинувачення, а й не спростовують факт конфліктної ситуації між поліцейським ОСОБА_8 , який правомірно припиняв правопорушення водія ОСОБА_4 .

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується ще й документами в матеріалах кримінального провадження: рапортом інспектора Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 , згідно з яким під час відпрацювання по вул.Ринковій в м.Могилеві-Подільському, Вінницької області ОСОБА_4 наніс ОСОБА_8 декілька ударів в область голови (а.с.34 т.2); протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18.09.2016, в якій ОСОБА_8 повідомляє про те, що 18.09.2016 під час несення ним служби по охороні громадського порядку ОСОБА_4 у відповідь на усне зауваження щодо порушення правил паркування автомобіля наніс йому два удари кулаками в область обличчя (а.с.36 т.2); протоколом огляду місця події від 18.09.2016 та фототаблицею до нього, якими встановлено, що місцем події є відрізок автомобільної дороги по вул.Ринковій в м.Могилеві-Подільському навпроти будин-ку №37, де розміщено годинникову майстерню (а.с.38-43 т.2); постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 від 18.09.2017, якою ОСОБА_4 визнано винуватим за порушення 18.09.2016 о 10 год. 40 хв. правил зупинки транспортного засобу за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255 грн. (а.с.44 т.2); картою амбулаторного медичного огляду №397 від 18.09.2016, згідно з якою під час медичного огляду ОСОБА_8 виявлено ознаки травми правої частини лицьового черепа (а.с.45 т.2); наказом начальника Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області від 16.09.2016, згідно з яким інспектор поліції ОСОБА_8 18.09.2016 з 07 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. ніс службу на території м.Могилева-Подільського (а.с.46 т.2); висновком експерта за результатами прове-дення судової медичної експертизи № 320 від 18.09.2016, згідно з яким у ОСОБА_8 мали місце такі тілесні ушкодження: по синцю на верхньому та нижньому повіках правого ока, які сходяться у зовнішнього та внутрішнього кутів ока, забій м`яких тканин правої вилиці, які виникли від дії тупого (тупих) предметів, можливо, 18.09.2016 та належать кожне окремо та усі у сукупності до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.33 т.2); протоколами проведення слідчих експериментів від 10.11.2016 та DVD-дисками до них, згідно з якими потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на місці події по вул.Ринковій в м.Могилеві-Подільському розповідали про обставини нанесення ОСОБА_4 інспек-тору ОСОБА_8 під час несення служби ударів кулаком в обличчя (а.с.49-60 т.2); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.11.2016, згідно з яким свідок ОСОБА_20 впізнав особу під № 3, як ту, що 18.09.2016 нанесла тілесні ушкодження працівнику поліції (а.с.61 т.2); висновком експерта за результатами додаткової судової медичної експертизи № 1851 від 19.12.2016, згідно з яким підтверджено висновки, вказані під час проведення первісної експертизи, а також зазначено, що характер, кількість, локалі-зація та морфологічні особливості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не узгоджуються з обставинами, зазначеними в матеріалах кримінального провадження у показаннях ОСОБА_4 (пояснення від 19.09.2016, протокол додаткового допиту від 12.10.2016), оскільки в цих показаннях вказується на травматичну дію за механізмом стиснення («відштовхнув»), а тілесні ушкодження у ОСОБА_8 виникли від іншого виду механізму травми удару (ударів) (а.с.65, 66 т.2).

Також в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту було допитано експертів ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Допит вказаних експертів виявив формальні порушення відомчих інструкцій, допущені ними при проведенні судово-медичних експертиз, які однак, жодним чином не спростовують зроблених висновків щодо виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та механізму їх утворення.

Судом не було встановлено порушень норм чинного Кримінального процесуального кодексу України, які б потягли за собою визнання доказів недопустимими та незаконними, а тому суд не погоджується з позицією захисту, що докази, зібрані під час досудового розслідування, є недопустимими, виходячи з наступного.

Так, суд не погоджується із твердженням сторони захисту, що огляд місця події, проведений 18.09.2016 слідчим за вказівкою оперативного чергового по МВ до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є порушенням норм КПК України, а тому даний протокол огляду місця події є недопустимим доказом. Згідно з положеннями ч.3 ст.214 КПК України огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів кримінального провадження, 18.09.2016 після огляду місця події, відомості про кримінальне правопору-шення внесено до ЄРДР, а також винесено постанови про створення групи слідчих та здійснення досудового розслідування слідчою групою.
Також всупереч посиланням сторони захисту суд не вбачає підстав для визнання неналежним доказом рапорту ОСОБА_8 від 16.09.2016, оскільки даний рапорт відповідає вимогам ст.85 КПК України та непрямо підтверджує факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 ударів в область голови під час виконання останнім службових обов`язків, що мало місце лише один раз 18.09.2016.
Також суд приходить до висновку про допустимість таких доказів, як медичні документи та висновки експертів за результатами судово-медичної та додаткової судово-медичної експертиз, якими встановлено наявність у потерпілого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, визначено ступінь їх тяжкості, характер утворення та підтверджено можливість їх утворення за обставин, про які повідомляє саме потерпілий, виходячи з наступного.
Так, сторона захисту обґрунтовує недопустимість вказаних доказів тим, що документом первинного медичного огляду ОСОБА_8 є карта амбулаторного медичного огляду № 397 від 18.09.2016, форма якої не затверджена Міністерством охорони здоров`я України, а висновки експертів ґрунтуються на відомостях, які містяться у даній картці, а тому також є незаконними. Разом з тим, наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012 затверджено форми первинної облікової документації та Інструкції щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпоряд-кування, і первинний медичний огляд ОСОБА_8 проведено та оформлено у відповідності до вимог даного наказу. Крім цього, суд зауважує, що ОСОБА_8 був особисто присутній 19.09.2016 під час проведення судово-медичної експертизи і був обстежений судово-медичним експертом ОСОБА_21 , що відповідає вимогам п.4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995. Висновок за результатами даної експертизи також був досліджений під час проведення додаткової судово-медичної експертизи. Крім цього, посилання сторони захисту на те, що судово-медична експертиза проведена не державним, а комунальним органом, не відповідає дійсності, оскільки згідно Положення про бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро Автономної республіки Крим, затвердженого наказом МОЗ України від 17.01.1995, бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів є державними спеціалізованими установами, що входять до структури закладів охорони здоров`я України. Усі бюро судово-медичної експертизи як структурні підрозділи підпорядковуються Державній установі «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України»» та усі судово-медичні експертизи в бюро проводяться виключно експертами, внесеними до Державного Реєстру атестованих судових експертів, як «фахівець державної спеціалізованої установи», відповідно до ст.9 Закону України «Про судову експертизу». Вказане спростовує позицію сторони захисту і дає підстави прийти суду до висновку про допустимість вищезазначених доказів.
Усі інші доводи, на які посилається сторона захисту, не дають суду підстав прийти до висновку про незаконність здобутих стороною обвинувачення доказів, а тим більше про їх неналежність чи недопустимість, а окремі описки, зокрема щодо зазначення часу, дат в процесуальних документах, не є такими, що тягнуть за собою визнання цих доказів зібраними не у відповідності з вимогами закону.
Позицію обвинуваченого щодо невизнання вини суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

На підставі викладеного, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю, а кваліфікацію його дій за ч.2 ст.345 КК України вірною.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України, є правопорушен-ням середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, не працює, за місцем фактичного проживання та реєстрації характери-зується позитивно, здоровий, одружений.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає наявність на його утриманні малолітньої дитини.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

На підставі викладеного, беручи до уваги досудову доповідь, в якій зазначено про середній ризик вчинення ОСОБА_4 повторного правопорушення, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, що дає підстави суду призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст.345 КК України.

Крім того, у судовому засіданні обвинувачений погодився на звільнення його від від-бування покарання відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки має дитину, якій не виповнилося 18 років і відносно якої він не позбавлений батьківських прав.
Відповідно до ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до вимог п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12Кримінального кодексу України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Згідно ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності (07.09.2017) мав дитину, якій не виповнилося 18 років і відносно якої він не позбавлений батьківських прав.
Обставини, передбачені ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені.
Крім того, потерпілий пред`явив цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3000 грн., моральної шкоди в розмірі 70000 грн. та витрат на правову допо-могу в розмірі 8000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення йому було спричинено тілесні ушкодження, він переніс нервовий стрес. На своє лікування витратив 1000 грн. Крім цього, оскільки орган досудового розслідування, який розслідував дане кримінальне правопорушення, розташований в м.Вінниці, він 4 рази їздив для проведення процесуальних дій до м.Вінниці і на кожну поїздку витратив по 500 грн. Також стверджує, що злочинними діями обвинуваченого йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 70000 грн. та обґрунтовує тим, що пережив душевні страждання, нервове потрясіння, які негативно відобразились на його психологічному здоров`ї. Крім цього, переніс публічне приниження при виконанні службо-вих обов`язків, в подальшому відносно нього проводилась службова перевірка, що теж завдавало йому моральних страждань.

Обвинувачений в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, заслухавши пояснення цивільного позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішен-нями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, потерпілим до цивільного позову було приєднано виписку з амбулаторної карти та квитанцію на суму 92 грн. Однак, із наданих документів не вбачається, яке саме лікування призначено потерпілому, не зазначено найменування ліків, які йому визначено приймати, а з квитанції взагалі не можливо зрозуміти дату здійснення фінансової операції, призначення платежу, які саме ліки були придбані, чи відповідає ціна, зазначена у даному чеку, реальній вартості придбаних ліків, чи дані ліки були використані потерпілим під час його лікування. Крім цього, потерпілий в своїй позовній заяві зазначає, що витратив на лікування 1000 грн., однак жодних належних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав.
Також, на обґрунтування позовних вимог потерпілий зазначає, що витратив 2000 грн. на поїздки до м.Вінниці, де розташовано орган досудового розслідування. Разом з тим, до позовної заяви додано лише квитанцію на придбання 27.02.2017 пального на суму 540,07 грн. Жодних доказів, які б свідчили про те, що саме цього дня потерпілий викликався для проведення процесуальних дій до м.Вінниці, суду не надано. Також потерпілим не доведено та документально не підтверджено факт здійснення ще 3 поїздок до м.Вінниці у зв`язку із здійсненням досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та понесення ним матеріальних витрат у розмірі 1500 грн. саме на це.
За таких підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди на лікування у розмірі 1000 грн. та на поїздки до м.Вінниці у розмірі 2000 грн. потерпілим в судовому засіданні не доведено та не підтверджено належними доказами, а тому задоволенню не підлягають.
Щодо вимог потерпілого про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн., то суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.
Згідно ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
У відповідності до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат.
Однак, в матеріалах кримінального провадження відсутні договір про надання правової допомоги та розрахунок наданих послуг, а надано лише квитанції на суму 8000 грн. про сплату потерпілим ОСОБА_8 за здійснення його захисту в судовому засіданні адвокатом ОСОБА_7 .
З огляду на викладене вище дані квитанції не є підставою для задоволення вимог цивільного позову в частині витрат на правову допомогу.
Щодо розміру моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
У роз`ясненні, які містяться у п. 5, 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього у її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд приймає до уваги те, що потерпілому ОСОБА_8 діями обвинуваченого заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю і стражданнях, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При цьому суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, ступінь доведеності завданої шкоди, матеріальне становище обвинуваченого, а також співмірність заподіяної моральної шкоди та заявленої потерпілим вимоги про її відшкодування.
Виходячи з наведеного суд вважає, що позовні вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди в розмірі 70000 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000 грн.
Керуючись ст.63, 65, 66, 85, 86, ч.2 ст.345 КК України, ст.118, 120, ч.1 ст.124, ст.368-370, 374-376 КПК України, ст.23, 1166 ЦК України, ч.1 ст.81 ЦПК України, п.в ст.1, 10, 11 Закону України Про амністію в 2016 році,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.345 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання в порядку і на умовах, передбачених п.в ст.1, 10, 11 Закону України Про амністію в 2016 році.
Цивільний позов задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 5000 грн. моральної шкоди.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, потерпілому та його представнику.

Суддя ОСОБА_1