УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 200/12439/17

провадження № 51-10477ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2018 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року,
встановив:
За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного за цим вироком та за попереднім вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року, остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Дніпровський апеляційний суд 06 листопада 2018 року, під час розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника, в частині призначення ОСОБА_4 покарання скасував вирок районного суду. Зазначив обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_4 рецидив злочинів і постановив новий вирок, яким призначив ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 187 ККу виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного за цим вироком та за попереднім вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року, остаточно ОСОБА_4 призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю.В решті вирок місцевого суду залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись з ухваленими щодо нього вироками, як місцевого, так і апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок апеляційного суду та направити його кримінальну справу до місцевого суду і призначити йому інше покарання.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПКкасаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, в своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ,порушуючи питання про скасування вироку апеляційного суду, не конкретизував, у чому саме полягало, на його думку, неправильне застосування норм матеріального закону, як воно вплинуло на законність й обґрунтованість ухваленого апеляційним судом судового рішення, та не зазначив чому це порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 413, 420 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, відповідно до ст. 436 КПКсуд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак зазначена ОСОБА_4 вимога до суду касаційної інстанції про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції не узгоджується з вимогами ст. 436 КПК та сформульована з порушенням вимог зазначеної статті.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3