У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2018 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю адвоката - ОСОБА_3 ,
прокурора - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадженні №0000145 від 11.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням про скасування арешту в рамках кримінального провадженні №0000145 від 11.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, мотивуючи наступним.
Слідчим відділом Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000145 від 11.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. 28.11.017 року ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м.Одеси було задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 про арешт майна, а саме на обєкт нерухомості площею 65,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 є власником вищезазначеного майна, оскільки 22.02.2018 року придбав його на електронних торгах. Крім того, він даному кримінальному провадженні не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого, тому варто скасувати накладений арешт. Також, вважає, що створені умови тягнуть за собою порушення прав та законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

Представник у судовому засіданні підтримав клопотання та просив задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що остаточне рішення по справі не прийнято, тому скасування є прередчасним .
Розглянувши клопотання, заслухавши думку сторін, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, арешт на майно було накладено в рамках розслідування кримінального провадження за №0000145 від 11.12.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ст.364 ч.2 КК України.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, за вказаних у клопотанні обставин, подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на обєкт нерухомості площею 65,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , не є доцільним, а тому обмеження особи володінням своїм майном не є об`єктивно необхідним.
Статтею 13 Конституції України передбачено, «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року)
Також, стаття 1 Першого протоколу, спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи , спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004 року).
Таким чином з урахуванням вище викладеного та практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування арешту з майна та повернення його володільцю.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 309, 369 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадженні №0000145 від 11.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України - задовольнити.
Скасувати арешт накладений в рамках кримінального провадженні №0000145 від 11.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2017 року на обєкт нерухомості площею 65,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обєкта нерухомого маййна 1, номер запису про обтяження 23883618.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту його проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1

20.11.2018