У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2018 року про відмову у задоволені її скарги на постанову слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області від 30 жовтня 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000710.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
заявник ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва у задоволені скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області від 30.10.2018 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000710 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та винести постанову про задоволення її скарги на постанову слідчого Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.10.2018 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000710.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування апеляційних вимог заявник, не погоджуючись з рішенням слідчого судді зазначає, що слідство проведено не в повному обсязі, слідчим не виконані вказівки прокурора, а постанова є передчасною.
Зазначає, що незважаючи на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 08.06.2018 р., яким наголошувалось на необхідності слідчому виконати вказівки керівництва та прокуратури, слідчий цього не зробила та прийняла незаконну постанову про закриття кримінального провадження. Досудове розслідування проведено неповно з чисельними порушеннями вимог кримінального процесуального кодексу.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

ОСОБА_5 звернулась до суду зі скаргою на постанову слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області від 30.10.2018 р. про закриття кримінального провадження № 0000710.
Обґрунтовуючи своє рішення про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в ході досудового розслідування, слідчим в повному обсязі виконано вказівки процесуальних керівників та ухвали слідчого судді, зокрема призначено судово-медичну експертизу за медичною карткою ОСОБА_5 (висновок № 758) комісійну судово-медичну експертизу (висновок № 89-к від 17-18.08.2016 р.), неодноразово допитано потерпілу ОСОБА_5 (10.07.2014 р., 09.09.2015 р., 11.04.2016 р., 28.02.2017 р., 03.05.2017 р.), свідків ОСОБА_7 (05.02.2016 р.), ОСОБА_8 (10.07.2014 р.), ОСОБА_9 (10.07.2014 р.), ОСОБА_10 (06.11.2014 р., 28.09.2015 р., 25.01.2016 р.), ОСОБА_11 (06.11.2014 р., 28.09.2015 р., 25.01.2016 р.), ОСОБА_12 (01.12.2014 р., 09.07.2017 р.), ОСОБА_13 (25.01.2016 р.), ОСОБА_14 (15.02.2016 р.), ОСОБА_15 (10.07.2017 р.), ОСОБА_16 (10.07.2017 р.), ОСОБА_17 (10.07.2017 р.), ОСОБА_18 (11.07.2017 р.), ОСОБА_19 (11.07.2017 р.), ОСОБА_20 (11.07.2017 р.), ОСОБА_21 (18.07.2017 р.). З протоколів допиту вказаних свідків, лише деякі з них підтвердили наявність 10.02.2014 р. конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , про факт спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень в приміщенні ЖЕК вони дізнались від працівників поліції, жоден із свідків його не підтвердив.
До матеріалів долучено довідку слідчого Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_22 від 19.09.2017 р. про те, що допитати, як свідка, секретаря ОСОБА_23 не виявилось можливим, оскільки начальник відділу кадрів пояснила, що громадянка на ім`я ОСОБА_23 у них не працювала, а стажувалася протягом декілька днів, тому анкетних даних останньої не залишилось.
18.09.2017 р. проведено слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_5 та 06.12.2017 р. одночасний допит ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , в ході якого встановити нові факти з приводу спричинення тілесних ушкоджень потерпілій не вдалося.
На виконання вказівок, зазначених в ухвалі Апеляційного суду Миколаївської області від 08.06.2018 р., слідчим 31.08.2018 р. допитано свідка ОСОБА_24 та сімейного лікаря ОСОБА_25 з приводу звернення до неї ОСОБА_5 з тілесними ушкодженнями та опису їх в медичних документах, однак остання відмовилась від дачі показань, пославшись на лікарську таємницю. 18.10.2018 р. додатково допитано свідка ОСОБА_12 , який нових відомостей не надав.
30.08.2018 р. призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу, за висновком якої (№69-к від 11.10.2018 р.), встановити факт наявності у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та вирішення питання постанови про призначення експертизи неможливо через відсутність будь-яких ознак, які можуть підтвердити запис сімейного лікаря від 12.02.2014 р. у вигляді діагнозу «Забій потиличної області».
За наведеного, оскільки можливості встановити наявність або відсутність в діянні ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вичерпано, а проведені слідчі дії є достатніми та повними, слідчий суддя дійшов висновку, що підстав для скасування постанови слідчого не вбачається.

Заслухавши доповідь судді, заявника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

У ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.
Крім того, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).
Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначаються у ст. 91 КПК України.
В ст. 284 КПК України, визначені підстави та порядок закриття кримінального провадження, а також оскарження такого рішення.
Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Як вбачається з аналізу норм кримінального процесуального закону, під час досудового розслідування обов`язково повинні бути дотриманні принципи повноти та об`єктивності, що є оціночними поняттями. Надаючи складові оцінки доказів у провадженні, законодавець, між тим, залишає за слідчим (прокурором або суддею) можливість прийняття (або неприйняття) рішення про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000710, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, з лютого 2014 року.
Стаття 125 КК України, передбачає кримінальну відповідальність за заподіяння легкого тілесного ушкодження. З об`єктивної сторони, цей злочин характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження, наслідками у виді спричинення тілесного ушкодження та причинним зв`язком між вказаними діями та наслідками.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.02.2014 р. до Ленінського РВ в Миколаївській області надійшла заява від ОСОБА_5 про нанесення їй ОСОБА_26 в ході сварки в приміщенні ЖЕК, розташованого по АДРЕСА_1 , удару по голові та спині.
Протягом досудового розслідування неодноразово допитувались ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , проведений одночасний допит між ними, допитані, як свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .
Деякі із зазначених свідків про конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 дізнались від працівників поліції. Жоден із допитаних свідків не вказав на те, що був безпосереднім свідком спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 у приміщенні ЖЕК по вул. М. Василевського, 55-А, у м. Миколаєві. При цьому, і сама ОСОБА_27 не вказує будь яких осіб, які безпосередньо бачили спричинення їй тілесних ушкоджень.
Протягом досудового розслідування проведені й інші слідчі (розшукові) дії, а саме слідчий експеримент із ОСОБА_5 , дії направлені на встановлення місцезнаходження особи на ім`я ОСОБА_23 , яка зі слів ОСОБА_5 працювала секретарем ЖЕК, допитано, в тому числі і на виконання вказівок зазначених в ухвалі Апеляційного суду Миколаївської області від 08.06.2018 р., як свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , додатково допитано свідка ОСОБА_12 , проведено повторну комісійну судово-медичну експертизу, за результатами якої отримано висновок № 69-к від 11.10.2018 р. про неможливість встановлення факту наявності у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та вирішення інших питань постанови про призначення експертизи через відсутність ознак, які можуть підтвердити запис сімейного лікаря від 12.02.2014 р. у вигляді діагнозу «забій потиличної області».
За результатами проведених слідчих (розшукових) дій, належних, допустимих та достатніх доказів доведення винуватості або принаймні пред`явлення підозри будь-якій особі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, органом досудового розслідування не здобуто.
Отже, як слідчим при прийняті рішення про закриття даного кримінального провадження, так і слідчим суддею, при ухваленні рішення про залишення постанови слідчого без змін, досліджені всі обставини кримінального провадження, оцінені кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття зазначених процесуальних рішень, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 стверджує, що слідчим не виконані вказівки прокурора про допит, як свідків, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_28 , директора ЖЕК ОСОБА_29 , секретаря ЖЕК Анжели, працівників поліції, які прибули на виклик, інших осіб, які 10.02.2014 р., перебували в приміщенні ЖЕК та не проведений одночасний допит її із свідком ОСОБА_12 , проте такі твердження не ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до вимог ст. ст. 38, 40 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування, при цьому слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
За змістом вимог ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії, одними з яких є допит, є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_28 допитувались слідчим, будь якої інформації щодо обставин спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень вказані свідки не повідомили, а відтак для повторного допиту вказаних осіб не має підстав.
Проведеними слідчими (розшуковими) заходами, місцезнаходження особи на ім`я ОСОБА_23 встановити не вдалось.
ОСОБА_5 наполягає на допиті свідків ОСОБА_29 , особи на ім`я ОСОБА_23 , працівників поліції, які прибули на виклик та інших осіб, проте не наводить даних, які б свідчили про те, що вони були свідками нанесення їй тілесних ушкоджень, а тому допитувати вказаних осіб, як свідків, не має сенсу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 наполягає на тому, що слідчому необхідно провести одночасний допит її та свідка ОСОБА_12 , який повинен підтвердити обставини її виклику до ЖЕК та присутність певних осіб в ЖЕК, але як вбачається з матеріалів кримінального провадження свідок ОСОБА_12 в ході досудового розслідування допитаний неодноразово, в ході допиту надавав показання, що про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 дізнався від працівників поліції.
Виходячи із положень ст. ст. 65, 67 КПК України, свідок будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання слідчому, прокурору, повідомляє лише про ті обставини, які йому відомі або можуть бути відомі, і, вимагати від свідка надання будь-яких інших свідчень, якими він не володіє, або іншої невідомої йому інформації суперечить діючим нормам кримінального процесуального кодексу.
За наведеного, одночасний допит між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , не може бути проведений лише з ціллю надання свідком ОСОБА_12 свідчень, які бажає отримати ОСОБА_5 .

Доводи апелянта, про необхідність долучення до матеріалів кримінального провадження даних про проведення досудового розслідування відносно слідчого, яким, без відповідних повноважень, призначена судово-медична експертиза, то вказана обставина не стосується даного кримінального провадження, і, крім того іншим слідчим відповідно до повноважень, в даному кримінальному провадженні, призначено повторну судово-медичну експертизу, за результатами якої отримано висновок № 69-К від 11.10.2018 р., а відтак будь-яких правових наслідків для даного кримінального провадження попередньо проведена експертиза не має.
Вказівка апелянта на ідентичність змісту проведених експертиз, є недоречною, оскільки у відповідній ухвалі апеляційного суду від 08.06.2018 р. та прокурором при наданні відповідних вказівок слідчому, порушувалось питання лише про з`ясування законності призначення експертизи, а не правильності її висновків.

Посилання ОСОБА_5 на певні неправомірні дії слідчого, які на її думку мали місце під час її допиту, то такі дії слідчого, можуть бути оскаржені заявником у передбаченому законом порядку.

Твердження апелянта про наявні в ухвалі слідчого судді помилки в даті події, то такі неточності відповідно до положень ст. 379 КПК України, можуть бути виправленні за заявою учасника кримінального провадження, в тому числі й ОСОБА_5 , і їх виправлення до компетенції апеляційного суду не відноситься.

Невірно зазначений час події, що внесений до ЄРДР, істотно не впливає на встановлені досудовим розслідуванням обставини та підстави для закриття кримінального провадження, а відтак до уваги не приймається.

З огляду на наведене, оскільки слідчим СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області вжито всіх можливих заходів для проведення всебічного, повного та неупередженого розслідування, слідчий суддя дійшов вірного висновку про відмову у задоволені скарги ОСОБА_5 , апеляційна скарга є необґрунтованою, і апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2018 року, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області від 30 жовтня 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000710 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
____________________ ___________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3