Код суду 233 Справа № 233/4170/18
Вирок
Іменем України
03 січня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Суворовське, Тульчинського району, Вінницької області, українець, громадянин України, має середню освіту, одружений, має на утриманні двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 (нині назва військової частини НОМЕР_2 ), проходить військову службу на посаді оператора обчислювача взводу управління 1-го гаубичного самохідно артилерійського дивізіону вказаної військової частини, військове звання старший солдат, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 2 п. 18, ч. 3 п. 42, ч. 4 п. 81 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 22 липня 2015 року громадянин ОСОБА_5 , 08.03.2015 року призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (нині назва військової частини НОМЕР_2 ) № 303 від 21.11.2015 року солдат ОСОБА_5 , прибувши з військової частини до пункту постійної дислокації, був зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначений на посаду командира відділення І мінометного взводу мінометної батареї 1 механізованого батальйону (457) вказаної військової частини.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що:
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативна-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
18 березня 2014 року з дня опублікування набрав чинності Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
Пунктом 1 зазначеного Указу виконувача обов`язків Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року визначено оголосити та провести часткову мобілізацію (далі - мобілізація).
Згідно з п. 4 вказаного Указу визначено Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, оперативна-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, оперативна-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.
Тобто, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період.
Статтею 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України, зокрема: приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховної Ради України; встановлює режим роботи органів державної влади, інших державних органів під час мобілізації та у воєнний час.
У 2014 році ще двічі оголошувалась часткова мобілізація, а саме Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 року № 454/2014 та від 21.07.2014 року № 607/2014 (затверджені Законами України №1240-VII від 06.05.2014 року та №1595-VIІ від 22.07.2014 року, відповідно).
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15/2015 (затверджений Законом України №113-VIІІ від 15.01.2015 року) визначено Кабінету Міністрів України: перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь ПОВНА ГОТОВНІСТЬ; установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня ПОВНА ГОТОВНІСТЬ.
Рішення щодо звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період були прийняті:

- Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» визначено провести у березні-травні 2015 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303:

- Указом Президента України №254/2015 від 06.05.2015 року «Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію»;

- Указом Президента України №115/2016 від 25.03.2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15».

У подальшому, Указом Президента України №411/2016 від 26.09.2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» визначено провести у вересні-жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.

Станом на сьогоднішній день Указами Президента України чи Законами України не приймались рішення про порядок і терміни проведення заходів, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу (національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду переведено відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15/2015, який затверджений Законом України №113-VIII від 15.01.2015 року). а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативна-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (військові формування України, оперативна-рятувальну службу цивільного захисту переведено на організацію та штати воєнного часу відповідно до Указу Виконувача обов`язків Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року).

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 , достеменно було відомо і до часу нез`явлення вчасно з лікувального закладу до військової частини.

Разом з тим, солдат ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, підозрюється у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин:

01 вересня 2016 року солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам нормативно-правових актів України, в період проходження військової служби та будучи придатним для несення та виконання службових обов`язків, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не повернувся з лікувального закладу, без поважних причин, таким чином не з`явився вчасно до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка на час вчинення злочину дислокувалась в АДРЕСА_2 .

Так, в період часу з 01 вересня 2016 року по 25 липня 2017 року, солдат ОСОБА_5 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, проводив час на власний розсуд, за адресою: АДРЕСА_3 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду.

09 червня 2018 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Донецького гарнізону тим самим припинив вчиняти кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою провину у вчинені кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав у повному обсязі. Щиро каявся.

Крім повного визнання провини обвинуваченим ОСОБА_5 , його провина у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується іншими доказами по справі.

Згідно з ст. 349 КПК України суд, з`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд пересвідчився в тому, що зазначені особи правильно розуміють обставини, що ніким не оспорюються та роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 мала місце, оскільки він, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин та його провина у вказаному кримінальному правопорушенні доведена повністю.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем реєстрації та мешкання характеризується позитивно, за місцем проходження служби характеризується посередньо, учасник бойових дій при проведенні антитерористичної операції на території Донецькій та Луганській областях.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнає його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не виявлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він має статус учасника бойових дій.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Відповідно до ст. 1 п. д) Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту")
Судом встановлено, що ОСОБА_5 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 20 липня 2016 року.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснені і він наполягав на її застосуванні.
Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні відсутній.

Речові докази у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

По вказаному кримінальному провадженню запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 373, 374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки на підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення надіслати/вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1