Провадження № 1-кс/761/161/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна.

Заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням в порядку ст.174 КПК України, посилаючись на те, що ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0010073 в рамках якого, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.09.2018 накладено арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 .

В обґрунтування доводів зазначає, що власник майна не був присутнім при розгляді клопотання про накладення арешту, а тому судом не були враховані його доводи.

Окрім того, вказує на те, що ОСОБА_5 не повідомлялось про підозру у кримінальному провадженні в межах якого здійснюється досудове розслідування, а також те, що останній є добросовісним набувачем спірного майна у зв`язку з чим арешт накладено необґрунтовано і на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити клопотання з наведених у ньому підстав.

Слідчий ОСОБА_4 заперечувала проти клопотання, просили відмовити у задоволенні, зазначивши, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду від 08.01.2019 повторно накладено арешт на спірне майно.

Слідчий суддя, заслухавши думку адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що в рамках кримінального провадження №0010073 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.09.2018 накладено арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку

Звертаючись із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки слідчим в клопотанні не наведено будь-яких інших підстав, передбачених ст. 170 КПК України, за яких застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, окрім як з підстав, передбачених ч. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, так само не наведено доказів, що спірне майно відповідає ознакам ст. 98 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 не було повідомлено про підозру в межах кримінального провадження №0010073, а клопотання про арешт майна не містило відомостей щодо причетності арештованого майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, а також наведені учасниками справи доводи, слідчий суддя приходить до висновку, що застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Будь-яких негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, не виявлено.

Заслуговують на увагу доводи заявника, останній є добросовісним набувачем спірного майна на підставі договору купівлі-продажу №775 від 31.08.2018.

Втім, данні обставини не є такими, що унеможливлюють застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому такі твердження заявника не можуть бути підставою для скасування арешту майна.

Поряд з тим, ухвалою Київського апеляційного суду від 20.12.2018, якою скасовано ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду від 06.09.2018, перевірялись зазначені обставини та за результатами розгляду накладено арешт на спірне майно.

Проте, як у клопотанні про скасування арешту майна так і в судовому заявником не наведено нових даних, які б свідчили про необґрунтованість такого втручання в права та свободи власника як арешт майна, а так само, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Крім того, слідчим в судовому засіданні надано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.01.2019 якою повторно накладено арешт на спірне майно.

Доводи заявника про те, що у вказаному кримінальному провадженні на момент застосування арешту майна ОСОБА_5 не повідомлялось про підозру не спростовують висновку слідчого судді, зокрема тому, що арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, твердження заявника про те, що ОСОБА_5 не повідомлялось про підозру у кримінальному провадженні №0010073 не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися не залежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, підстав вважати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.09.2018 необґрунтованою у суду не має, а заявником не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що був накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.09.2018 у кримінальному провадженні № 0010073

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 15.01.2019.

Слідчийсуддя: