Справа № 643/3649/19
Провадження № 1-кс/643/1550/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.03.2019 слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000569 від 02.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
З представлених суду матеріалів вбачається, що 26.01.2019 до Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшло звернення ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою, під приводом купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 заволодів її грошовими коштами, чим спричинив матеріальну шкоду.

За даним фактом 02.02.2018 відомості внесені до ЄРДР за № 0000569 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування за даним фактом допитана ОСОБА_4 , яка пояснила, що в 2016 році вона познайомилася з ОСОБА_5 , з яким стала проживати однією сім`єю, як з чоловіком, без реєстрації шлюбу. Вони мали спільний побут, але бюджети були роздільні. ОСОБА_5 працював без оформлення трудових стосунків у ОСОБА_6 в ПТ «Ломбард Статус С.В. Коритін и Компанія». В ході спільного проживання ОСОБА_4 завагітніла і в січні 2017 року вирішила придбати житло для майбутньої дитини за власний кошт. Для цього ОСОБА_7 , продала за 13000 доларів США автомобіль, який належав її батьку ОСОБА_8 та стала шукати житло. Тоді ОСОБА_5 запропонував придбати житло у ОСОБА_6 та розповів, що ПТ «Ломбард Статус С.В. Коритін и Компанія» надає грошові кошти під заставу рухомого та нерухомого майна, укладаючи договори іпотеки, але стороною вказаних договорів (іпотекодержателем) є не ПТ «Ломбард Статус С.В. Коритін и Компанія», а фізичні особи, які фактично працюють на ПТ «Ломбард Статус С.В. Коритін и Компанія». У разі якщо боржники не повертають отримані кредити, тоді їх майно реалізовується третім особам. За такою схемою ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_4 придбати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у іпотекодержателя ОСОБА_9 , який працює у ОСОБА_6 . Вартість вказаної квартири була встановлена у розмірі 25000 доларів США. Оскільки стосунки між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були довірливими та останній запевняв у вигідності угоди, документально угода оформлена не була. Згідно усної домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , гроші ОСОБА_6 буде передавати ОСОБА_5 особисто, а після останнього внеску за вказану квартиру, право власності буде переоформлено на ОСОБА_4 . Після цього, в лютому 2018 року ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 , грошові кошти в сумі 13000 доларів США початкового внеску за квартиру, для передачі їх ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_5 приніс ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Після цього ОСОБА_4 за власні кошти зробила ремонт у квартирі, придбала меблі та побутову техніку, якою обладнала зазначену квартиру. На початку березня 2017 року ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 ще 1000 доларів США для ОСОБА_6 . В подальшому, в період з 1 по 3 число кожного місяця, починаючи з квітня 2017 року по жовтень 2018 року ОСОБА_4 передавала ОСОБА_5 по 500 доларів США за вищевказану квартиру, для ОСОБА_6 . Таким чином, загальна сума, яку ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 склала 23500 доларів США. В середині жовтня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посварилися та останній переїхав мешкати до своїх батьків. Оскільки ОСОБА_4 залишилося сплатити ще 2000 доларів США ОСОБА_6 , вона вирішила передати кошти останньому особисто, через дружину ОСОБА_6 ОСОБА_10 , яку знала особисто. В середині жовтня 2018 року ОСОБА_4 зустрілася з ОСОБА_10 та передала їй грошові кошти в сумі 2000 доларів США для ОСОБА_6 . Коли виникло питання про переоформлення права власності на квартиру, ОСОБА_6 відповів, що гроші йому привозив ОСОБА_5 , тому ОСОБА_4 необхідно вирішувати усі питання щодо узгодження права власності з ним. В свою чергу ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_4 про те, що він весь цей час її обманював та ані квартири, ані сплачених за квартиру грошей вона не отримає, додавши, що таким чином вони «розводять» довірливих людей. В зв`язку з викладеним, ОСОБА_4 звернулася до поліції з заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_9 на підставі договору іпотеки посвідченого 26.06.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим №1183.

Зважаючи на вищевказане, з метою збереження речових доказів у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_2 , в зв`язку з чим слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, зазначивши що необхідно накласти арешт на вказану квартиру.

Разом з клопотанням слідчий подав заяву про розгляд без його участі та наполіг на задоволенні клопотання.

Суд, розглянувши клопотання, дійшов наступного: згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Метою застосування арешту, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, є забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до витягу з ЄРДР, кримінальне провадження № 0000569 відкрито за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом заволодіння грошовими коштами, шляхом зловживання довірою, а не квартирою АДРЕСА_2 , отже зазначена квартира не є предметом злочину, відомості про який внесені до ЄРДР. Матеріали кримінального провадження не містять витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який би свідчив про власника зазначеного майна.

Таким чином, підстав стверджувати, що вказана квартира відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КК України, є знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди; може бути конфісковане чи за його рахунок може бути відшкодована шкода завдана кримінальним правопорушенням, або є предметом злочину - не має.

Накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 в даному кримінальному провадженні не досягне жодної мети, передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене та конкретні обставини кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку, що необхідність та правові підстави для накладення арешту на квартиру відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.

В накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_2 за кримінальним провадженням № 0000569 від 02.02.2019, порушеним за ч. 1 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1