Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/2744/15-к
провадження №1-КП/758/39/18
Провадження № 1-кп/758/39/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2018 року колегія суддів Подільського районного суду м. Києва
у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 1-КП/758/39/18 (справа № 758/2744/15-к, кримінальне провадження під час досудового розслідування № 0008900) по обвинуваченню
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
потерпілої ОСОБА_20 ,
представників потерпілої ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,
захисника ОСОБА_23 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно обставин, викладених в обвинувальному акті, в ніч з 28 на 29 листопада 2014 року в період часу приблизно з 18 години до 02 години ночі, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_24 , з якою тривалий час підтримував фактичні шлюбні відносини, перебували за місцем проживання ОСОБА_25 , а саме в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , з яким заздалегідь домовилися про зустріч.
Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_9 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 спільно вживали спиртні напої. Під час спілкування розмовляли з приводу грошового боргу ОСОБА_24 перед ОСОБА_25 в сумі трьох тисяч доларів США, який остання не повертала протягом трьох років.
Під час розмови ОСОБА_25 довідався про те, що ОСОБА_26 та ОСОБА_9 мають намір продати квартиру, яка належить ОСОБА_24 , та з отриманої суми грошових коштів погасити вищевказаний борг. Однак, під час розмови ОСОБА_25 повідомив про те, що сума боргу за тривалий час збільшилася, та став погрожувати застосуванням сили з боку інших осіб, з метою повернення йому грошових коштів.
ОСОБА_9 та ОСОБА_24 проживали протягом тривалого часу в цивільному шлюбі, вели сумісне господарство, мали спільні прибутки і витрати. При цьому, ОСОБА_9 усвідомлював, що вимоги ОСОБА_25 про повернення грошового боргу необхідно виконувати, а також те, що повернення грошового боргу також частково буде покладено і на нього. З метою уникнення матеріальних витрат та обов`язку повернення боргу, у ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та який обурився на вимоги з боку ОСОБА_25 про повернення грошових коштів, що значно перевищують суму боргу, виник умисел на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_25 .
Про свій злочинний умисел позбавити життя останнього ОСОБА_9 не повідомив присутню ОСОБА_24 .
Реалізуючи свій злочинний намір, перебуваючи в ніч з 28 на 29 листопада 2014 року, в період часу з 21 години вечора до 02 години ночі, в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 під вигаданим приводам, попросив залишити приміщення квартири ОСОБА_24 , не повідомляючи останній про свої наміри позбавити життя ОСОБА_25 .
В подальшому ОСОБА_27 , скориставшись тим, що він залишився в приміщенні квартири на одинці із ОСОБА_25 , діючи з корисливих мотивів та особистої образи, взяв на кухні ніж, яким завдав численних ударів потерпілому ОСОБА_25 в область грудей, живота, шиї, в результаті чого умисно позбавив його життя.
ОСОБА_9 , вчинивши всі необхідні дії, направлені на умисне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_25 , залишив місце вчинення злочину, не повідомляючи в подальшому ОСОБА_24 про свої дії щодо потерпілого.
Згідно висновків обвинувального акту, своїми умисними діями, які виразились в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині з корисливих мотивів, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений п. 6 ч. 2 cт. 115 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість по пред`явленому обвинуваченню не визнав, також не визнав заявлені потерпілою ОСОБА_20 позовні вимоги, та дав суду показання, що ОСОБА_25 знав з 2008 року. Відносини були робочі. 28 листопада 2014 року після закінчення робочого часу ОСОБА_24 , з якою він перебував у цивільному шлюбі, запропонувала поїхати з нею до ОСОБА_25 , щоб обговорити питання повернення нею боргу. Вони приїхали до потерпілого, де спокійно спілкувались. Він з ОСОБА_28 питання боргу ОСОБА_24 не обговорював, а лише був присутній під час розмови. ОСОБА_24 повідомила, що кошти будуть пізніше, коли продасть квартиру. ОСОБА_24 продавала квартиру, бо хотіла роздати борги, відкрити власний бізнес, придбати приватний будинок. Завдаток коштів за квартиру вона мала отримати 08 чи 09 грудня 2014 року, з яких частину віддати ОСОБА_25 . Домовились про зустріч після здійснення угоди купівлі-продажу квартири, та повернення коштів.
ОСОБА_25 в день вбивства він не телефонував, можливо телефонувала ОСОБА_24 . Вони увійшли в під`їзд за місцем проживання ОСОБА_25 приблизно о 18 годині, консьєржка нічого не запитувала, двері відкрила жінка, яка виходила з під`їзду. Вони привезли з собою пляшку горілки, випили менше половини. На столі в кухні знаходились тарілки, стакани, горілка та їжа, їх ніхто не прибирав. Перебуваючи у ОСОБА_25 , ОСОБА_24 трішки випила, поговорила про борг, а потерпілий був у легкому сп`янінні. ОСОБА_25 відлучався поговорити по телефону, скаржився на доньку. На останок потерпілий попросив подивитись ноутбук з метою його ремонту. Коли вони виходили з будинку, консьєрж була на своєму місті, вона їх бачила. Ніяких речей з квартири не виносили. Перед ОСОБА_25 у нього боргів не було. Будинок потерпілого вони залишили приблизно о 20 годині 30 хвилин. Додому їхали на таксі, яке зупинили біля під`їзду, та приїхали приблизно о 21 годині. Одразу після цього він пішов виносити сміття, його бачила сусідка, яка допомагала з переїздом.
Окрім цього, повідомив, що коли його затримали працівники міліції, та привезли на вулицю Гонгадзе в місті Києві, змусили написати явку з повинною. Йому показали фото та пояснили, що він має розповісти. До нього не допускали захисника, залякували, що заарештують його і ОСОБА_24 як співучасницю, погрожували, що мати ОСОБА_24 буде без догляду і залишиться безпритульною, оскільки квартира на той момент була вже продана. Його били кулаком через книжку в обличчя, палицею по спині, жодного з оперативних працівників, які це робили, не пам`ятає. Всю інформацію про вчинення злочину під час досудового розслідування він дав під примусом.
Потерпіла ОСОБА_20 дала показання, що внаслідок вчинення злочину загинув її син ОСОБА_25 . Їй відомо, що обвинувачений ОСОБА_9 працював у нього на ринку впродовж 2011-2012 років. Як їй повідомляв сам ОСОБА_25 , він посварився з ОСОБА_9 , тому з ним не спілкувався.
Вказала на те, що 28 листопада 2014 року приблизно о 19 годині 00 хвилин вона розмовляла з ОСОБА_25 по телефону та чула якийсь жіночий голос. Потім розмовляла з сином приблизно о 21 годині 15 хвилин, під час розмови не відчула того, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. 29 листопада 2014 року приблизно о 10 годині 30 хвилин вона знову зателефонувала сину, однак, його телефон був виключений.
Вже після загибелі ОСОБА_25 вона заходила до його помешкання, та може стверджувати про те, що в квартирі окрім сина були інші люди. Такий висновок вона зробила виходячи з того, що на кухонному столі стояли три тарілки, в раковині на кухні знаходились залишки їжі, на умивальнику у ванній кімнаті була кров, а плінтус у кімнаті було взагалі відірвано, у всіх кімнатах було увімкнене світло. Вона помітила, що після вчинення злочину з квартири зник один з кухонних ножів. Від консьєржки їй стало відомо, що 28 листопада 2014 року до її сина заходили чоловік та жінка, яким вона відчиняла двері, так як дані особи не могли самостійно їх відчинити, а пішли вони з помешкання приблизно о 23 годині 30 хвилин.
Їй відомо про те, що у ванній кімнаті син мав схованку, яку він їй показував. В квартирі грошові кошти були. ОСОБА_25 мав 10 000 тисяч доларів США, які зникли саме після його загибелі. Вона бачила, що у ванній кімнаті квартири її сина було все перевернуто, та всі полички були відкриті.
Вказувала на те, що їй особисто не відомо, чи давав кому-небудь у борг її син грошові кошти. Лише після вчинення злочину від ОСОБА_29 та ОСОБА_30 дізналася, що її син давав ОСОБА_31 у борг грошові кошти, але вона борги не повертала. Стверджувала, що записку, яку показав їй слідчий, залишив її син - ОСОБА_25 , вона впізнала саме його почерк.
Заявлений цивільний позов підтримала у повному обсязі. Зазначила, що після смерті сина у неї дуже погіршилось самопочуття. ОСОБА_25 завжди і у всьому допомагав та підтримував її.
Свідок ОСОБА_32 дав суду показання, що обвинуваченого ОСОБА_9 знає, останній раз бачив його на ринку, а ОСОБА_25 останній раз бачив 28 листопада 2014 року, коли він та його дружина ОСОБА_33 прийшли до останнього за адресою його місця проживання: АДРЕСА_3 . Вони перебували у вказаному приміщенні в проміжку часу приблизно з 13 години 30 хвилин до 14 години 30 хвилин. Спиртного не вживали, а просто спілкувались. ОСОБА_25 був тверезий та в гарному настрої. Алкоголем останній не зловживав. Двері кімнати консьєржки, на момент, коли він з дружиною виходив з під`їзду, були відкриті.
Йому відомо, що ОСОБА_25 зустрічався з жінкою, яка мала дитину, але дитина була не його, він хотів одружитися та хотів дітей. За півмісяця до смерті ОСОБА_25 говорив, що йому були винні гроші чоловік на ім`я ОСОБА_34 та його дружина. Розмови про його матеріальний достаток вони не вели. Вони спілкувались приблизно один раз на місяць по телефону, а зустрічались на свята.
Зазначив, що у консьєржа в будинку є журнал відвідувань. Коли він заходив до під`їзду, не бачив, щоб консьєржка записувала його візит до журналу, але він особисто бачив, як вона записує сторонніх осіб до журналу. Якщо був відсутній консьєрж, то він телефонував по домофону безпосередньо в квартиру.
Про вбивство ОСОБА_25 він дізнався від сестри по телефону. Коли його впустили у квартиру, він побачив, що всюди горіло світло, кришка бачка унітазу була зміщена як в одному, так і в іншому туалеті, також була зміщена кришка каміну, вирваний плінтус в кімнаті, ближчої до спальні. На кухні було три тарілки та три чашки, а також торт, які залишились на тому ж місці. У ОСОБА_25 було два телефони, інших телефонів у нього він не бачив. Вказані телефони зникли разом з гаманцем.
Свідок ОСОБА_35 суду дала показання, що раніше обвинуваченого не бачила, а потерпілий ОСОБА_25 доводився їй племінником. Останній раз вона його бачила 28 березня 2014 року під час святкування дня народження останнього. Вона часто бачила потерпілого на базарі « ОСОБА_36 », однак, чим він там займався, та як заробляв гроші, їй не відомо. Він був привітним і добрим. Їй невідомий матеріальний стан ОСОБА_25 . Про його смерть дізналась від матері загиблого. В день вбивства вона не заходила до кімнати. Зазначила, що не пам`ятає, щоб консьєржка записувала в журнал сторонніх осіб, які заходять до будинку. ОСОБА_37 їй не відома. Зі слів матері племінника їй стало відомо, що з квартири зникли гроші.
Свідок ОСОБА_24 дала суду показання, що з обвинуваченим ОСОБА_9 перебувала у фактичних шлюбних стосунках, загиблого ОСОБА_25 також знала, між ними були добрі відносини. З останнім познайомилась в 1992 році, він був сусідом по поверху її однокласниці, працював на радіоринку, торгував дисками. Чим він займався останнім часом, їй невідомо.
Зазначила, що у липні 2012 року, маючи бажання відкрити власну фірму, взяла у ОСОБА_25 в борг 3 тисячі доларів США і повинна була повернути через два-три місяці суму 3,5 тисяч доларів США, однак, цього не зробила. В листопаді 2012 року вони спілкувались стосовно повернення вказаних грошових коштів. Загалом борг вона не повертала протягом двох років. Щодо його повернення останній нічого їй не говорив, ніяких конфліктів через це не було. Вказала на те, що хоча з ОСОБА_25 вона не спілкувалась, однак, він через соціальну мережу чи через їхню спільну знайому міг з нею зв`язатися в будь-який момент.
28 листопада 2014 року вона з ОСОБА_9 приблизно о 18 годині 30 хвилин приїхала до ОСОБА_25 за місцем його проживання, щоб повідомити про укладений договір продажу квартири, що надасть можливість повернути найближчим часом позичені грошові кошти. Вона хотіла поїхати з Києва, тому щоб ОСОБА_25 не хвилювався щодо повернення цих грошей, вирішила повідомити вказану інформацію йому особисто. Вони купили пляшку горілки об`ємом 0,7 літра, пакет соку, банку ананасів, та курячу грудину. Коли заходили до під`їзду, то разом з ними заходила жителька даного будинку і консьєржка їх нічого не запитувала, мабуть подумавши, що вони йдуть разом.
ОСОБА_25 зрадів їхньому приїзду. Перебували у нього вони приблизно півтори години, спілкувались за борг. Вони повідомили ОСОБА_25 , що протягом 10 днів віддадуть гроші, він їм повірив. Мали намір повернути грошові кошти в доларах. Станом на 28 листопада 2014 року власну квартиру вона ще не продала. Стверджувала, що ОСОБА_25 не просив повернути більшу суму, ніж та, яку вони взяли. Конфліктів з ОСОБА_25 стосовно цього ніколи не виникало.
Спиртні напої вживали вона та ОСОБА_25 , а ОСОБА_9 хворів, тому йому не можна було їх вживати. Зазначила, що вона була у стані сп`яніння, а ОСОБА_25 сильно п`яним. Зі слів останнього, до їхнього приходу в нього були брат з дружиною. ОСОБА_25 вона побачила вже у стані алкогольного сп`яніння, це було помітно.
Спілкування проходило на кухні, в інші кімнати вони не заходили, світло в кімнаті не вмикали. Перебуваючи за столом, користувалися лише вилкою. ОСОБА_25 ножем нарізав ковбасу та курку. Один з ножів знаходився на робочій поверхні.
Під кінець відвідин ОСОБА_25 з бару дістав лікер, налив одну чарку особисто їй для проби. Стіл на кухні з посудом та їжею вона не прибирала, в її присутності цього також ніхто не робив. Перед виходом з квартири зайшла до туалету на 2-3 хвилини, після чого пішла одягатись. Коли вона зайшла в туалет, то ОСОБА_9 із ОСОБА_25 залишились на кухні, а коли виходила, то їх вже там не було. Зазначила, що ОСОБА_9 її не переконував в тому, щоб вона пішла раніше, та не просив залишити приміщення. Між ОСОБА_9 та ОСОБА_25 були добрі стосунки, але окремо між собою вони не спілкувались.
Виходячи з квартири, вона попрощалась зі ОСОБА_25 , але самого його не бачила, та не чула, щоб той їй відповів, можливо у зв`язку з тим, що працював телевізор. Потім вийшла в коридор, викликала ліфт. Наполягала на тому, що ОСОБА_9 чекала біля ліфту приблизно 30 секунд, чи 1 хвилину, після чого він вийшов з квартири. Перед виходом з під`їзду вони одягли капюшони. Вона мала в руках пакет з огірками, а ОСОБА_9 нічого не мав при собі, оскільки вона бачила, як той в ліфті застібував куртку обома руками. Чи бачила їх при виході з під`їзду консьєржка, не може сказати, було темно і вона її особисто не бачила. Вказала, що залишили вони помешкання ОСОБА_25 приблизно о 20 годині 30 хвилин. Потім вони піймали таксі та поїхали до дому.
В подальшій поведінці ОСОБА_9 вона не помітила ознак схвильованості. Вона проживає з мамою ОСОБА_38 . Коли вони повернулися додому, то мама знаходилася в квартирі. Також того вечора їх бачила сусідка ОСОБА_39 , яка прийшла до них, перебуваючи приблизно годину чи півтори. До 10 грудня 2014 року вона не бачила на тілі ОСОБА_9 ні порізів на руках, ні слідів крові на одязі. Про смерть ОСОБА_25 дізналась 01 грудня 2014 року від ОСОБА_40 .
Також, свідок ОСОБА_41 зазначила, що 28 листопада 2014 року вони не мали при собі телефонів. Зі слів ОСОБА_25 їй відомо, що він мав багато грошей. Коли останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, то міг першому ліпшому розповісти про свої статки. Вказувала також на те, що ОСОБА_25 позичав не лише їм гроші, оскільки вона особисто бачила у нього багато розписок. Охарактеризувала обвинуваченого ОСОБА_9 з позитивного боку, вказала, що він не конфліктний, має добрий характер, вважає, що вбивство ОСОБА_25 він вчинити не міг.
Свідок ОСОБА_42 суду дав показання, що обвинуваченого ОСОБА_9 він знає зі слідчого експерименту, бо залучався до його участі в якості понятого. До цього ОСОБА_9 він не знав, а потерпілого ОСОБА_25 він знав, бо той був його сусідом, стосунки між ними склалися добрі.
Вищевказана слідча дія відбувалась у квартирі ОСОБА_25 , яка є трьохкімнатною, однак переробленою в двохкімнатну. ОСОБА_9 визнав, що він вбив ОСОБА_25 . Розповідав, що він з дружиною знаходився за місцем проживання ОСОБА_25 . Стверджував, що той був у стані алкогольного сп`яніння. Вони спочатку знаходились на кухні, де вживали спиртні напої. Зі слів ОСОБА_9 , через гроші відбувся конфлікт, однак, про які кошти конкретно йшлася мова, той не розповідав, тому чи були вони борговими, сказати не може. ОСОБА_25 пішов дзвонити по телефону в суміжну з кухнею кімнату, де все і сталось. Потерпілий присів на диван, і в момент, коли ОСОБА_25 тягнувся до телефону, будучи розвернутим півбоком до ОСОБА_9 , той зі спини потерпілого почав наносити удари ножем. Свідок зрозумів зі слів ОСОБА_9 , що удари ОСОБА_25 наносились ним в спину та бік. Він не чув, щоб ОСОБА_9 казав про те, де саме взяв ніж. Він не пам`ятає, чи показував ОСОБА_9 як наносив удари, скільки їх було, в якому положенні був потерпілий після нанесення ударів. Зі слів ОСОБА_9 , після нанесених ударів ОСОБА_25 почав хрипіти. Після цього він вийшов з кімнати.
Також, свідок зазначив, що ОСОБА_9 під час слідчого експерименту вказував на те, що жінка не бачила конфлікту, та не знала про нього. З його слів, це сталось, коли вона була в ванній. Скільки жінка перебувала там, ОСОБА_9 не вказував. Повідомив, що після події він, виходячи з кухні, забрав жінку, яка виходила з туалету, потім вони вийшли з квартири. Він не чув про те, куди ОСОБА_9 подів ніж. Запис слідчої дії також не переглядав.
Стосовно особи потерпілого повідомив, що він особисто ОСОБА_43 бачив напідпитку дуже рідко. Був період, коли ОСОБА_44 жив з дівчиною. Йому не відомо, чи з`явилась та дівчина в останній рік в квартирі. Підтвердив, що в під`їзді є консьєржка, яка має журнал відвідувань, однак, йому не відомо, чи ведуться записи в журналі. Світло при вході в під`їзд є. У консьєржа є два вікна, у одне з вікон можна побачити в повний зріст того, хто приходить. В день події злочину він був дома з 10 години вечора, ніяких криків не чув.
Також свідок стверджував, що під час вказаної слідчої дії на ОСОБА_9 тиску ніхто не чинив, той не жалівся на погане самопочуття. Вважає, що ОСОБА_9 на слідчому експерименті розповідав все добровільно, це було видно.
Свідок ОСОБА_45 суду дав показання, що з обвинуваченим ОСОБА_9 особисто не знайомий, а потерпілий ОСОБА_25 був його сусідом, стосунки з ним не підтримував.
Він брав участь у слідчому експерименті в квартирі ОСОБА_25 в якості понятого. ОСОБА_9 під час його проведення розповідав, що в квартирі було 3 людей, серед яких він, ОСОБА_25 та жінка. Під час перебування вони вживали спиртні напої. Між ними через боргові кошти виник конфлікт. Потерпілий погрожував ОСОБА_9 тим, що візьме телефон та покличе своїх друзів, щоб його "провчити". Після цього, зі слів ОСОБА_9 він не витримав, взяв на кухні ніж, та ним в подальшому наніс удари ОСОБА_25 , який в цей час сидів на дивані в кімнаті. Свідок пам`ятає лише, що обвинувачений показував, як в положенні стоячи наносив удари в область живота потерпілого. В якому положенні знаходився ніж в руці ОСОБА_9 , він не пам`ятає. До потерпілого ОСОБА_9 підійшов збоку. Рука у ОСОБА_9 знаходилась на рівні живота. Обвинувачений не зазначав скільки наніс ударів. Слідчому ОСОБА_9 також розповідав, що ОСОБА_25 був живий після нанесення ударів. Потім ОСОБА_9 розповів, що зібрав зі столу пляшку з залишками горілки, чарки та ніж, поклав їх до пакету, який вони потім з дівчиною забрали з собою. ОСОБА_9 також розповідав, що під час подій вчинення злочину жінка, з якою він прийшов, перебувала в ванній кімнаті, де вона була коли ОСОБА_9 збирав речі зі столу та ніж, свідок не пам`ятає. Зі слів ОСОБА_9 , коли вони залишали квартиру, ОСОБА_25 був ще живим.
Також свідок зазначив, що він не вважає показання ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту такими, які давалися під тиском. Він не чув, щоб обвинувачений говорив про те, що вбив ОСОБА_25 саме через грошові борги. Щодо особи ОСОБА_25 зазначив, що потерпілий вів тихий спосіб життя. 28 листопада 2014 року він був вдома, однак ніякого крику не чув та нікого не бачив.
Свідок ОСОБА_46 дала суду показання, що обвинуваченого ОСОБА_9 вона не знає, а потерпілого ОСОБА_25 знала, відносини були гарні.
Вона працює консьєржкою в під`їзді будинку АДРЕСА_4 . В цьому будинку вона працює 2 роки та 6 місяців, знає майже всіх жителів під`їзду. В день вчинення злочину вона працювала з 09 години 00 хвилин по 09 годину 00 хвилин ранку наступного дня. До квартири, де проживав ОСОБА_25 , в цей день в обід приходив брат потерпілого з дівчиною. Вона відчиняла їм вхідні двері. В квартирі вони знаходились, приблизно годину. Потім вона бачила, як незнайомі їй люди, яких вона запам`ятала по одягу, вийшли з під`їзду близько 24 години вечора. Це були особи невисокого зросту, одягнуті в темні куртки з капюшонами на голові. Освітлення в під`їзді гарне. Стверджувала, що на їхньому одязі вона нічого підозрілого не бачила, також не бачила нічого в їхніх руках. Куртки жінки та чоловіка були застібнуті. Їх облич вона не роздивилась. Двері під`їзду, коли ті виходили, були відчинені.
Підтвердила, що згідно наданих їй обов`язків, вона веде реєстрацію відвідувачів, однак, вказаних осіб, які виходили з під`їзду вночі, вона не запускала та не бачила, як ті заходили. При цьому, вказала на те, що приблизно 18 години в день вчинення злочину, вона відлучилась на 10-15 хвилин з робочого місця, щоб набрати води.
Свідок ОСОБА_47 суду дав показання, що ОСОБА_9 він знав особисто, однак ніяких сосунків з ним не підтримував, так само, як і з потерпілим ОСОБА_25 , з яким він лише вітався.
Зі слів брата загиблого йому стало відомо, що ОСОБА_25 був вбитий вечором на своїй квартирі. В середині грудня 2012 року він дізнався про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_41 були винні ОСОБА_25 гроші, оскільки останній на ринку жалівся людям, що вони тривалий час їх не віддавали. ОСОБА_25 не пояснював, чому саме ОСОБА_9 та ОСОБА_41 винні йому гроші. Сума боргу була приблизно 2-3 тисячі доларів США.
Також, свідок повідомив, що ОСОБА_25 розповідав багатьом, в тому числі і йому, що мав «жировий запас» в доларах, однак при цьому, не називав імена осіб, які були винні йому гроші. Також, в його присутності ОСОБА_25 спілкувався з ОСОБА_24 , сварки не чув, однак, розмова була на підвищених тонах. Він не бачив, чи спілкувався ОСОБА_25 з ОСОБА_9 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_48 дала суду показання, що ОСОБА_9 є її зятем, стосунки з ним нормальні. Її дочка ОСОБА_24 з ОСОБА_9 проживала приблизно 5 років. Між ними були нормальні відносини. Ніяких сварок не було. ОСОБА_9 за її присутності агресії не проявляв. Вона не знає, що він вчинив. Потерпілого ОСОБА_25 вона не знає і ніколи не бачила.
Свідок нічого не знає про борги ОСОБА_9 з дочкою перед потерпілим. Стверджувала, що ОСОБА_9 з ОСОБА_24 28 листопада 2014 року повернулися додому приблизно о 21 годині, ніяких підозрілих слідів на одязі ОСОБА_9 вона не помітила. Також не помітила змін в їх поведінці.
Ініціатором продажу квартири була ОСОБА_24 28 листопада 2014 року вони почали збирати речі для переїзду. Приходила сусідка і допомагала їм збирати речі. ОСОБА_9 29 листопада 2014 року весь день був вдома. Через стан здоров`я їй тяжко рухатись. 29 листопада 2014 вона практично не виходила з дому. Вона не бачила, щоб ОСОБА_9 вживав алкогольні напої, також не відчувала запаху алкоголю як у ОСОБА_24 , так і у ОСОБА_9 .
Про вбивство їй стало відомо 05 грудня 2014 року. Станом на 11 грудня 2014 року договір про продаж квартири був укладений.
Допитана в судовому засіданні свідок захисту ОСОБА_49 дала суду показання, що за станом на 28 листопада 2014 року була сусідкою ОСОБА_24 та її співмешканця ОСОБА_9 . В цей день вона бачила їх по місцю проживання близько 21 години 30 хвилин. Вона прийшла до них після того як поклала спати внука і хотіла допомогти збирати речі перед виселенням ОСОБА_24 та її матері після продажу квартири.
Свідок ОСОБА_50 дала показання, що потерпілий друг її дитинства, ОСОБА_24 її однокласниця. ОСОБА_9 знає як пацієнта, якого йому приводила ОСОБА_24 . Їй відомо, що потерпілий позичив їм три тисячі доларів США. Потерпілий скаржився на це. Від знайомих їй стало відомо, що ОСОБА_24 приховує факт продажу квартири, щоб не повертати борги ОСОБА_25 . Зі слів потерпілого їй відомо, що він зберігав по місцю проживання більше 10 тисяч доларів США. Вона спілкувалась з потерпілим по телефону приблизно за тиждень до смерті.
Стороною обвинувачення в якості доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, надані наступні допустимі досліджені судом під час судового розгляду докази.
Як вбачається з протоколу огляду місця події від 29 листопада 2014 року та фототаблиці до нього, під час огляду в квартирі АДРЕСА_2 , на зовнішній частині умивальника було виявлено сліди бурого кольору та на підлозі біля умивальника була виявлена пляма бурого кольору. В кімнаті на підлозі біля дивану виявлено труп чоловічої статі. Під час огляду виявлено та в подальшому вилучено 15 слідів папілярних узорів. В ході огляду вилучено два змиви речовини бурого кольору. В ході огляду вилучено зрізи нігтьових пластин з правої руки та зрізи нігтьових пластин з лівої руки, змиви з лівої руки та правої руки, один слід взуття з підлоги. В ході огляду вилучено два листки з написами, особова медична книжка, фотокартка, медична амбулаторна картка, медична книжка. На барній стійці виявлено та в подальшому вилучено лист паперу з написом «Поехал с ОСОБА_51 забирать долг у ОСОБА_52 , может не вернусь», «телефон НОМЕР_2 », який поміщено до пакету (т. 2, а.с. 24-42).
Згідно протоколу огляду місця події (трупа) від 29 листопада 2014 року, під час огляду в квартирі АДРЕСА_2 , в кімнаті квартири виявлено труп громадянина ОСОБА_25 , що лежав на підлозі зліва від входу в кімнату біля диванного куточка. На спині у верхній частині, а також на попереку з ліва, знаходиться відповідно 14 і одне веретено-подібних ран, які при зведенні країв набувають форму близьку до прямолінійної (т. 2, а.с. 43-49).
Відповідно до висновку експерта № 11654/16655/16-32 від 26 січня 2017 року, рукописний текст (записи) «Поехал а Андреем Острицким забирать долг у ОСОБА_53 не вернусь! » в записці, яка була вилучена з квартири АДРЕСА_2 29 листопада 2014 року, виконано ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 4, а.с. 90-98)
Згідно висновку експерта № 11653/16-34/3122-3130/18-34 від 09 лютого 2018 року, записи в наданій на експертне дослідження записці без дати виконані кульковою ручкою (ручками), спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору. В досліджуваному документі ознак штучного зістарювання документів не виявлено, встановити період часу написання записки без дати не представилось можливим з причин відсутності серед наданих зразків порівняння придатних для порівняння рецептур паст кулькових ручок (т. 5, а.с. 3-22).
Згідно висновку експерта №7/3405 від 11 травня 2018 року, смерть ОСОБА_25 настала від дев`яти проникаючих колото-різаних поранень грудей і живота з ушкодженням легень, діафрагми, кишечника, лівої нирки, що призвело до крововтрати і шоку. Виходячи із ступеня розвитку трупних явищ 29 листопада 2014 року о 15 годині 43 хвилини під час огляду трупа на місці події, враховуючи причину смерті і місце знаходження трупа, експертом зроблено висновок про те, що смерть ОСОБА_25 настала, приблизно, за 12 - 16 годин до вказаного часу.
При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_25 виявлено прижиттєві ушкодження, а саме шість проникаючих колото-різаних поранень грудей і три проникаючих колото-різаних поранень живота з ушкодженням легень, діафрагми, кишечника, лівої нирки;
- два непроникаючих колото-різаних поранення грудей і одне непроникаюче колото-різане поранення живота; посмертні ушкодження, а саме одне колото-різане поранення шиї з ушкодженням м`язів і п`ятого шийного хребця (вхідна рана знаходиться на задній поверхні шиї справа); три колото-різаних поранень грудей з ушкодженням м`язів спини і лівої легені.
Прижиттєві ушкодження виникли не більше, ніж за 20-30 хвилин до настання смерті. Всі ушкодження, виявлені при проведенні експертизи трупа ОСОБА_25 , виникли від ударів гострим предметом (типу клинка ножа), травмуюча частина якого мала лезо (гострий край), обушок (тупий край), вістря (гострий кінець). «Місце дії ...травмуючої сили» відповідає місцю розташуванню вхідних ран - сім ран на правій половині спини, вісім ран на лівій половині спини, одна рана на задній поверхні шиї справа. «Напрямок дії травмуючої сили» відповідає напрямку ранових каналів - всі вони направлені по відношенню до тіла потерпілого ззаду наперед, переважна більшість ранових каналів також зміщена (орієнтована) наліво і вниз. «Кількість травмуючих дій» відповідає кількості колото-різаних поранень і становить шістнадцять. Встановити послідовність прижиттєвих колото-різаних поранень не є можливим.
Всі ушкодження у ОСОБА_25 могли утворитися від дії одного предмета. Потерпілий не міг «сам... заподіяти собі виявлені у нього тілесні ушкодження». «Характер та локалізація ушкоджень на тілі потерпілого» співпадають з «характером та локалізацією ушкоджень на його одязі». Виходячи з місця розташування ушкоджень на трупі та одязі ОСОБА_25 , місця розташування трупа та слідів крові на місці події (виявлення трупа), експертом зроблено висновок про те, що під час отримання ушкоджень ОСОБА_25 був звернений до нападника задньою частиною тіла, знаходився у близькому до горизонтального положенні, а нападник знаходився ззаду.
Загалом тілесні ушкодження у ОСОБА_25 могли утворитись за обставин, «...викладених у показаннях ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту...» - з 28 на 29 листопада 2014 року, в кімнаті біля дивану, де було виявлено труп, в результаті ударів ножем в задню частину тіла (в спину). Але є і розбіжності між даними, отриманих при проведенні експертиз трупа та одягу потерпілого та даними, викладеними в показах ОСОБА_9 :
кількість колото- різаних поранень на трупі набагато більша, ніж у показаннях - не два-три удари ножем в нижню праву частину спини, а 16 ударів, частина яких розташована на спині зліва, одне на задній частині шиї; ймовірно також, що частина ударів була нанесена в той час, коли потерпілий знаходився на підлозі біля дивану.
Після отримання ушкоджень «здатність до активних дій» ОСОБА_25 визнана експертом малоймовірною. Достовірних ознак «переміщення потерпілого... зміни його розташування та пози після настання смерті...» немає (т. 5, а.с. 25-31).
Згідно долучених до матеріалів справи копій медичних документів, обвинувачений ОСОБА_9 неодноразово звертався за медичною допомогою до невропатолога з приводу церебрального арахноїдиту, цифалопатичного синдрому, окрім цього, стороною захисту надано документи, які підтверджують перебування батька обвинуваченого ОСОБА_54 на обліку у Територіальному медичному об`єднання «Психіатрія» в м. Києві (т. 2, а.с. 149-164).
Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Колегія суддів, оцінюючи всі надані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши дане кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази подані ними на підтвердження своїх доводів, прийшла до переконання, що стороною обвинувачення не доведено вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, тому, по пред`явленому обвинуваченню він підлягає визнанню невинуватими і судом виправданим, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд також керується вимогами Рішень Європейського суду з прав людини про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою ( п.150 остаточного рішення від 21 липня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»)
Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, та здійснивши аналіз досліджених доказів, колегія суддів прийшла до висновку, що жоден з допустимих доказів, запропонований стороною обвинувачення і перевірений в судовому засіданні, як окремо так і в сукупності, не можуть бути покладені в безпосереднє підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, виходячи з наступного.
Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_9 , він послідовно протягом всього судового розгляду не визнавав свою винуватість по пред`явленому обвинуваченню, увесь час наполягаючи на тому, що ним особисто не вчинялись будь-які дії, направлені на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_25 з корисливих мотивів.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 стверджував, що 28 листопада 2014 року після закінчення робочого часу ОСОБА_24 , з якою він перебував у цивільному шлюбі, запропонувала поїхати з нею до ОСОБА_25 , щоб обговорити питання повернення нею боргу. Вони приїхали до потерпілого приблизно о 18 годині, де спокійно спілкувались. ОСОБА_24 трішки випила, поговорила про борг, а потерпілий був в легкому ступені сп`яніння. Він з ОСОБА_28 питання боргу ОСОБА_24 не обговорював, а лише був присутній під час розмови. ОСОБА_24 повідомила, що кошти будуть пізніше, коли продасть квартиру. Домовились про зустріч після здійснення угоди купівлі-продажу квартири, та повернення коштів. ОСОБА_25 відлучався поговорити по телефону, поки вони були у нього в гостях, скаржився на доньку. На останок потерпілий попросив подивитись ноутбук на предмет ремонту. Коли вони виходили з будинку, консьєрж була на своєму місті, вона їх бачила. Ніяких речей з квартири не виносили. Перед ОСОБА_25 у нього боргів не було. Будинок потерпілого вони залишили приблизно о 20 годині 30 хвилин. Додому їхали на таксі, яке зупинили біля під`їзду, та приїхали приблизно о 21 годині. Одразу після цього він пішов виносити сміття, його бачила сусідка, яка допомагала з переїздом.
Колегією суддів встановлено, що вказані показання обвинуваченого ОСОБА_9 не спростовані стороною обвинувачення шляхом надання належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.
Так, аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_20 , яка вказала на те, що 28 листопада 2014 року приблизно о 19 години 00 хвилин вона розмовляла з ОСОБА_25 по телефону, та чула якийсь жіночий голос, потім розмовляла з сином приблизно о 21 годині 15 хвилин, а зателефонувавши сину 29 листопада 2014 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, виявила, що телефон останнього був виключений; за місцем проживання ОСОБА_25 вона побачила, що в квартирі окрім сина були інші люди, на умивальнику у ванній кімнаті була кров, а плінтус у кімнаті було взагалі відірвано, у всіх кімнатах було увімкнене світло, з квартири після вчинення злочину зник один з кухонних ножів, а від консьєржа їй стало відомо, що 28 листопада 2014 року до її сина заходили чоловік та жінка, а пішли вони з помешкання приблизно о 23 годині 30 хвилин, колегією суддів встановлено, що хоча такі показання і не викликають сумнівів у їх достовірності і визнаються судом допустимим та належним доказом, оскільки вони отримані безпосередньо в судовому засіданні та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, разом з тим, суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, оскільки в них відсутні будь-які дані, що сприймалися нею особисто і вказували б на обставини вчинення ОСОБА_9 умисного вбивства ОСОБА_25 , в зв`язку з чим вони не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_9 по пред`явленому обвинуваченню, покладеним в основу обвинувального вироку.
Аналіз показань свідка ОСОБА_55 , який повідомив, що 28 листопада 2014 року в проміжок часу приблизно з 13 години 30 хвилин до 14 години 30 хвилин він разом з дружиною приходив до помешкання ОСОБА_25 , де спілкувався з ним, а потім залишив квартиру; про вбивство брата він дізнався від сестри по телефону, а коли його впустили у квартиру, він побачив, що всюди горіло світло, кришка бачка унітазу була зміщена як в одному, так і в іншому туалеті, також була зміщена кришка каміну, вирваний плінтус в кімнаті, ближчої до спальні, на кухні знаходився посуд, продукти харчування, зникли два телефони з гаманцем, колегією суддів встановлено, що хоча такі показання і не викликають сумнівів у їх достовірності і визнаються судом допустимим та належним доказом, оскільки вони отримані безпосередньо в судовому засіданні та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, разом з тим, суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, оскільки в них відсутні будь-які дані, що сприймалися ним особисто і вказували б на обставини вчинення умисного вбивства ОСОБА_25 саме ОСОБА_9 , в зв`язку з чим вони не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_9 по пред`явленому обвинуваченню, покладеним в основу обвинувального вироку.
Аналіз показань свідка ОСОБА_56 , яка повідомила, що вже 2 роки та 6 місяців працює консьєржкою в під`їзді будинку АДРЕСА_4 , де проживав потерпілий ОСОБА_25 , та перебувала на роботі в день його вбивства, бачила, як незнайомі їй чоловік та жінка вийшли з під`їзду будинку близько 24 години вечора, яких вона запам`ятала по одягу: це були особи невисокого зросту, одягнуті в темні балонові куртки з капюшонами на голові, колегією суддів встановлено, що хоча такі показання і не викликають сумнівів у їх достовірності і визнаються судом допустимим та належним доказом, оскільки вони отримані безпосередньо в судовому засіданні та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, разом з тим, суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, оскільки в них відсутні будь-які дані, що сприймалися ним особисто і вказували б на обставини вчинення умисного вбивства ОСОБА_25 саме ОСОБА_9 , в зв`язку з чим вони не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_9 по пред`явленому обвинуваченню, покладеним в основу обвинувального вироку.
Аналізуючи показання свідка ОСОБА_24 , колегією суддів встановлено, що вона 28 листопада 2014 року з ОСОБА_9 приблизно о 18 годині 30 хвилин приїхала до ОСОБА_25 за місцем його проживання, щоб повідомити про укладений договір продажу квартири, що надасть змогу повернути найближчим часом позичені грошові кошти, де перебували приблизно до 20 години 30 хвилин, спілкуючись на кухні за борг, не заходячи до інших кімнат; перед виходом з квартири зайшла до туалету на 2-3 хвилини, після чого пішла вдягатись; ОСОБА_9 з ОСОБА_25 залишились на кухні, а коли вона повернулась, то їх вже там не було, після чого вона, виходячи з квартири, попрощалась з ОСОБА_25 , але самого його не бачила, та не чула, щоб той їй відповів, потім вийшла в коридор, викликала ліфт, після чого вийшов ОСОБА_9 і вони разом спустились на перший поверх, після чого на вулиці піймали таксі, та поїхали до дому, при цьому вона не бачила у ОСОБА_9 ознак схвильованості, порізів на руках, слідів крові на одязі. Про смерть ОСОБА_25 дізналась 01 грудня 2014 року від ОСОБА_40 .
Колегія суддів приходить до висновку про можливість визнання таких показань допустимим та належним доказом, оскільки вони отримані безпосередньо в судовому засіданні та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, разом з тим, суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, оскільки в них відсутні будь-які дані, що сприймалися нею особисто і вказували б на обставини вчинення ОСОБА_9 умисного вбивства ОСОБА_25 , в зв`язку з чим вони не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_9 по пред`явленому обвинуваченню, покладеним в основу обвинувального вироку.
Аналіз показань свідків ОСОБА_57 та ОСОБА_58 вказує на те, що вони вказали на визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні вбивства ОСОБА_25 , про що він розповідав слідчому знаходячись в квартирі за місцем вчинення злочину 10 грудня 2014 року. Вказані свідки стверджували, що ОСОБА_9 спокійно та детально розповідав і показував обставини подій, ніхто з учасників слідчого експерименту йому нічого не підказували, всі дії останній вчиняв самостійно. Саме від ОСОБА_9 їм стало відомо про те, що він разом з дружиною прийшов до квартири ОСОБА_25 , де на кухні вживали спиртні напої. Між ними через грошові кошти виник конфлікт. Потерпілий погрожував ОСОБА_9 тим, що візьме телефон та покличе своїх друзів, щоб його "провчити". Після цього, зі слів ОСОБА_9 він не витримав, взяв на кухні ніж, і в момент, коли ОСОБА_25 тягнувся до телефону, будучи розвернутим півбоком до ОСОБА_9 , той зі спини потерпілого розпочав наносити удари ножем в області живота та спини. Слідчому ОСОБА_9 також розповідав, що ОСОБА_25 був живий після нанесення ударів. Потім ОСОБА_9 розповів, що зібрав зі столу пляшку з залишками горілки, чарки та ніж, положив їх до пакету, який вони потім з дівчиною забрали з собою. ОСОБА_9 також розповідав, що під час подій вчинення злочину жінка, з якою він прийшов, перебувала в ванній кімнаті. Зі слів ОСОБА_9 коли вони залишали квартиру, ОСОБА_25 був ще живим.
Однак, показання свідків ОСОБА_45 та ОСОБА_42 не можуть бути визнані допустимими відповідно до вимоги ч. 7 ст. 97 КПК України, відповідно до якої, у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому під час здійснення ним кримінального провадження.
Оскільки свідки ОСОБА_45 та ОСОБА_42 не були безпосередніми очевидцями вчинення злочину, а в показаннях, наданих в судовому засіданні під час розгляду даного кримінального провадження розповідали про обставини вчиненого злочину в тому обсязі, який став їм відомий зі слів ОСОБА_9 , колегія суддів прийшла до висновку, що такі показання вказаних свідків є показаннями з чужих слів, стосовно пояснень іншої особи, якою був обвинувачений ОСОБА_9 , наданих слідчому під час здійснення ним кримінального провадження за місцем проживання потерпілого ОСОБА_25 , де той був виявлений вбитим, тобто в місці, про які йде мова у цих показаннях, і за участі цієї особи.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що фактично слідчим не проводився власне слідчий експеримент або перевірка в його межах раніше наданих показань ОСОБА_9 в розумінні вимог ст. 240 КПК України, оскільки ні свідок ОСОБА_45 , а ні свідок ОСОБА_42 не дали показань про здійснення слідчим саме експериментальної частини цієї слідчої (розшукової) дії, які повинні здійснюватися кілька разів зі зміненням умов виконання, застосованих знарядь та відображенням у протоколі ходу й результатів кожного з етапів для формулювання висновку з оцінкою загальних результатів слідчого експерименту за середніми показниками, також, судом встановлено, що під час його проведення не були відшукані нові докази, тому проведена слідчим процесуальна дія за участю свідків ОСОБА_57 та ОСОБА_58 розцінюється судом як допит ОСОБА_9 на місці події.
Таким чином, показання свідків ОСОБА_45 та ОСОБА_42 визнаються судом недопустимими доказами, в зв`язку з чим вони не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Проведеним аналізом показань свідків ОСОБА_59 , ОСОБА_60 та ОСОБА_61 встановлено, що вони не були очевидцями подій вчинення злочину, повідомили суд про обставини, які характеризують особу потерпілого у справі, та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, тому визнаються судом достовірним, допустимим та належним, разом з тим, вони не можуть бути покладеними в основу обвинувального вироку, оскільки не містять будь-яких даних, що сприймалися ними особисто і вказували б на обставини вчинення ОСОБА_9 умисного вбивства ОСОБА_25 , в зв`язку з чим вони не можуть бути доказами винуватості ОСОБА_9 по пред`явленому обвинуваченню, покладених в основу обвинувального вироку.
Аналіз показань свідків захисту ОСОБА_62 та ОСОБА_63 свідчить про те, що вони забезпечують алібі ОСОБА_9 в день та час вчинення злочину, зазначеного в пред`явленому обвинуваченні, вони не можуть бути доказами винуватості ОСОБА_9 по пред`явленому обвинуваченню, покладених в основу обвинувального вироку.
Аналізуючи надані стороною обвинувачення письмові докази, колегією суддів встановлено наступне.
Стороною обвинувачення на спростування доводів обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невизнання винуватості у інкримінованому йому обвинуваченні було надано власноруч написану останнім явку з повинною, відповідно до якої ОСОБА_25 повідомив, що викличе зараз людей, які будуть вибивати з ОСОБА_9 гроші, після чого потягнувся до телефону, а ОСОБА_9 наніс йому 2 3 удари ножем по спині (т. 2, а.с. 77-79).
Вказаний письмовий доказ під час судового розгляду справи був визнаний судом недопустимим, у зв`язку з встановленням його очевидної недопустимості внаслідок допущення істотних порушень прав людини і основоположних свобод при його отриманні. Приймаючи таке рішення колегія суддів виходила з того, що під час отримання вказаного доказу особі не були роз`яснені його основні права, окрім цього вказаний документ не містив дати відібрання таких пояснень, що також вказувало на порушення порядку його отримання.
В доповнення вищенаведеного колегія суддів хоче наголосити на тому, що обвинувачений ОСОБА_9 надавав вказані пояснення у відсутність захисника, тому вони не можуть вважатися достовірними, оскільки немає ніяких доказів, які б спростовували, що вони могли з`явитися під примусом.
Така позиція суду узгоджується з практикою оцінки вказаного доказу судом касаційної інстанції, викладеної зокрема в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2018 року у справі № 359/6489/13-к, який зазначив, що «суд може обґрунтовуючи свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Оскільки явка з повинною є по суті позасудовими показаннями, то в силу положень ч. 4 ст. 95 КПК вона не може бути визнана допустимим доказом у справі».
Вказана практика оцінки даного доказу також узгоджується з практикою розгляду справ Європейським судом з прав людини, відображеною, зокрема, у справі за скаргою N 40852/05 «Шличков проти Російської Федерації» від 09 лютого 2016 року, що набрало чинності 09 травня 2016 року, в якій Суд констатував, що «право не давати показання та право не свідчити проти себе є загальновизнаними міжнародними стандартами, які лежать в основі поняття справедливого розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції. Сенс цих прав полягає в тому числі в забезпеченні захисту підозрюваних від будь-яких проявів незаконного примусу з боку влади; таким чином їх дотримання допомагає уникнути судових помилок і сприяє реалізації цілей статті 6 Конвенції. Право не свідчити проти самого себе, зокрема, передбачає, що сторона звинувачення в кримінальній справі прагне довести свою версію по справі проти обвинуваченого, не вдаючись до доказів, отриманих шляхом примусу або придушення волі обвинуваченого (п. 81 постанови). Свідчення, отримані в порушення статті 3, за визначенням вважаються недостовірними. Крім того, в кримінальному провадженні вони часто стають безпосереднім приводом для жорсткого поводження. Використання таких показань для визнання людини винною несумісне з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції» (п. 82 постанови).
В даній справі Європейський суд з прав людини встановив, що «... явка з повинною, яку заявник написав за відсутності адвоката в якості свідчення проти самого себе після затримання і взяття під варту, була одним із доказів сторони обвинувачення під час розгляду кримінальної справи. Обласний суд визнав дані показання неприйнятними , однак послався на них при визнанні заявника винним і винесення йому вироку» (п. 84 постанови). Суд прийшов до висновку, «...що розгляд у справі заявника було несправедливим незалежно від того, яку доказову цінність мали ці свідчення і від того, наскільки вирішальну роль вони зіграли в засудженні заявника» (п. 86 постанови), та констатував порушення статті 3 Конвенції у її процесуальному та матеріально-правовому аспектах, а також порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.
Досліджуючи та оцінюючи запропоновані учасниками процесу інші докази, колегією суддів враховуються вимоги ст. 85 КПК України, відповідно до яких докази є належними, якщо вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, та вимоги ст. 86 КПК України, відповідно до яких доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Окрім цього, судом враховуються вимоги ст. 290 КПК України, які зобов`язують сторону кримінального провадження після завершення досудового розслідування надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. Сторонам кримінального провадження, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ. У разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов`язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
В судовому засіданні встановлено, що стороною обвинувачення не було дотримано вимог ст. 290 КПК України щодо належно відкриття матеріалів досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_9 , який на етапі досудового розслідування, до моменту спрямування прокурором 05 березня 2015 року обвинувального акту до суду, відповідно до протоколу надання доступу до матеріалів досудового розслідування, фактично ознайомився з 30 аркушами матеріалів (т. 3, а.с. 49).
Хоча захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_23 ознайомилась на етапі досудового розслідування з більшою кількістю матеріалів, а саме, з першим томом справи, а в подальшому, коли обвинувальний акт вже перебував в провадженні суду, і з іншими матеріалами досудового розслідування у повному обсязі, на думку колегії суддів, дана обставина не може свідчити про належне виконання стороною обвинувачення вимоги закону, закріпленої в ст. 290 КПК України, стосовно відкриття матеріалів досудового розслідування, що безумовно впливає на оцінку допустимості використання в суді отриманих під час досудового розслідування зібраних доказів.
Оскільки стороною обвинувачення не було виконано процедури, яка чітко регламентована ст. 290 КПК України, в тому числі, і не використано процедури звернення до слідчого судді у разі затягування процесу ознайомлення з матеріалами справи, слідчим суддею строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не встановлювався, тому процедура відкриття матеріалів досудового розслідування не дотримана, і відповідно до вимог ч. 12 ст. 290 КПК України, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Виходячи з вищезазначених вимог законодавства, під час судового розгляду справи окрім визнання очевидно недопустимими фактичних обставин, які містяться в явці з повинною, колегією суддів були визнані очевидно недопустимими наступні надані стороною обвинувачення докази:
- зафіксовані на СД диску відеозаписи допиту свідка ОСОБА_64 , ОСОБА_9 , та протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 (т. 2, а.с. 87);
- довідка-аналіз технічної інформації абонентських номерів, (т. 2, а.с. 52-64);
- висновок експерта № 3405 від 02 лютого 2015 року (т. 2, а.с. 72-76);
- постанови слідчого про призначення судової імунологічної експертизи від 01 грудня 2014 року, судової цитологічної експертизи від 01 грудня 2014 року, судових імунологічних експертиз від 12 грудня 2014 року, (т. 2, а.с. 165-172);
- висновок трасологічної експертизи № 1545 від 21 грудня 2014 року (т. 2, а.с. 184-190);
- висновок трасологічної експертизи № 1521 від 02 грудня 2014 року (т. 2, а.с. 193-196);
- висновок судово-медичної експертизи № 469 від 21 січня 2015 року (т. 2, а.с. 198-200);
- висновок судово-медичної експертизи № 470 від 09 січня 2015 року (т. 2, а.с. 202-204).
Аналізуючи інші надані стороною обвинувачення докази, колегією судді також були встановлені порушення процедури відкриття доказів стороні захисту, регламентованої ст. 290 КПК України, тому, відповідно до вимог ст. 290 КПК України, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів визнає недопустимими фактичні дані, які містяться в наступних доказах:
- в протоколі огляду предмету (записки) від 01 грудня 2014 року (т. 2, а.с. 50-51);
- у висновку судово-медичної експертизи № 480-МК від 20 січня 2015 року (т. 2, а.с. 65-71);
- у протоколі проведення слідчого експерименту (т. 2, а.с. 80-84);
- у висновку судово-психіатричного експерта № 1101 від 30 грудня 2014 року (т. 2, а.с. 85-86);
- у висновку експертизи № 1520 від 01 грудня 2014 року (т. 2, а.с. 175-181);
- у висновку дактилоскопічної експертизи № 1546 від 20 грудня 2014 року (т. 3, а.с. 88-96).
Тобто тих доказів, які, в порушення вимог ст. 290 КПК України, не були відкриті стороні захисту відповідно до вимог закону.
Приймаючи рішення по суті справи колегія суддів бере до уваги лише ті фактичні обставини, які були належним чином відкриті стороною обвинувачення, а також безпосередньо встановлені під час судового розгляду.
В той же час, належними і допустимими, як джерело доказів, судом визнаються протоколи огляду місця події, огляду трупа, та висновки проведених під час судового розгляду судових почеркознавчих експертиз № 11654/16654/16-32 від 26 січня 2017 року, 11653/16-34/3122-3130/18-34 від 09 лютого 2018 року та № 7/3405 від 11 травня 2018 року, оскільки не вбачається порушень вимог КПК України під час їх отримання та не допущено порушення вимог ст.290 КПК України під час їх відкриття.
Разом з тим, розглядаючи ці докази з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що вони у своїй сукупності не дозволяють суду зробити висновок про доведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, тому не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Стосовно наданих стороною обвинувачення протоколу надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 05 березня 2015 року (т. 3, а.с. 48-49), опису документів, що знаходяться в кримінальному провадженні № 0008900 (т. 3, а.с. 50-53), повідомлення про підозру (т. 2, а.с. 205-207), довідки про відсутність судимостей у свідка ОСОБА_64 (т. 5, а.с. 69), ухвал слідчих суддів про накладення арешту на майно (т. 5, а.с. 66-68), колегія суддів вважає, що такі процедурні документи надають можливість визначити порядок отримання доказу у кримінальному провадженні, надати оцінку його допустимості, та можливості використання під час вирішення справи по суті пред`явленого обвинувачення, однак вони також у сукупності з іншими допустимими доказами не дозволяють суду зробити висновок про доведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, тому не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Оцінюючи долучені до справи документи, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до переконання, що вони ніяким чином не підтверджують вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, тому також не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Долучена до справи постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2016 року, відповідно до якої предметом досудового розслідування була перевірка наданих під час судового розгляду справи доводів обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно дій працівників ТВП № 2 Подільського УП ГУНП у м. Києві, які після його затримання 10 грудня 20147 року застосували до нього незаконні методи фізичного та психологічного впливу, та які не знайшли свого підтвердження, внаслідок чого провадження було закрите у зв`язку з відсутністю ознак вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, ніяким чином не підтверджує вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, тому також не може бути покладена в основу обвинувального вироку.
Таким чином, під час судового розгляду колегією суддів не встановлено достатніх достовірних, належних, допустимих та достатніх доказів для визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, відповідальність за вчинення якого передбачена п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Згідно вимог ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до статті 62 Конституції України, пунктів 18 та 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом1 цієї статті.
Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.
За наведених обставин, колегія суддів приходить висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що злочин, передбачений п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, вчинений ОСОБА_9 , тому він по пред`явленому обвинуваченню підлягає визнанню невинуватими і судом виправданим, як того вимагають положення п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 129 КПК України, позов потерпілої ОСОБА_20 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду.
Підлягають скасуванню обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та встановлені щодо нього обмеження, передбачені ст. 194 КПК України.
Долю речових доказів колегія суддів вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експертів, у зв`язку з проведенням експертизи, підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.
Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 373, ст. 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_9 визнати невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, і виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту та встановлені обмеження, передбачені ст. 194 КПК України, - скасувати.
Позов потерпілої ОСОБА_20 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.
Скасувати накладений ухвалою слідчого судді від 03 березня 2015 року арешт на квартиру АДРЕСА_5 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний номер картки платника податків № НОМЕР_1 .
Скасувати накладений ухвалою слідчого судді від 03 березня 2015 року арешт на майно, вилучене в ході поведених слідчим оглядів 29 листопада 2014 року, 01 лютого 2014 року, 02 грудня 2014 року, 10 грудня 2014 року та 11 грудня 2014 року.
Згідно ст.100 КПК України речові докази:
вилучені під час огляду 15 слідів папілярних узорів рук, 1 слід взуття, змиви речовини бурого кольору, змиви з лівої та правої руки та зрізи з нігтьових пластин рук ОСОБА_25 , 5 пляшок з-під пива, 1 пляшка з-під горілки, 1 пляшка з-під мінеральної води, одяг ОСОБА_25 (футболка, шорти), які зберігаються в камері схову Подільського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві знищити;
вилучені під час огляду місця події 29 листопада 2014 року ноутбук, жорсткі диски, мобільний телефон «Нокіа», листи з записами, особову медичну книжку, медичну амбулаторну карту, фотокартку, медичну книжку ОСОБА_25 , які зберігаються в камері схову Подільського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві повернути потерпілій ОСОБА_20 ;
вилучені у ОСОБА_64 дві футболки, джинси, кофта, черевики, пальто, обручка з жовтого металу, дві пари сережок із жовтого металу, кулон із жовтого металу, які зберігаються в камері схову Подільського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві повернути у володіння ОСОБА_64 ;
вилучений аркуш паперу від імені ОСОБА_25 , який зберігається в матеріалах справи залишити на зберіганні в матеріалах даного кримінального провадження;
вилучені 10 грудня 2014 року під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_9 мобільний телефон «Хуавей С2802» з сім карткою, мобільні телефони «Самсунг» та «Нокіа 3310», мобільний телефон «Нокіа 8800», мобільний телефон «Самсунг» з сім карткою, мобільний телефон «Нокіа» з сім карткою, чотири карти пам`яті, ноутбук «Асус К73Е», три сім картки з-під телефонів, металева коробка, упаковочну коробку з-під телефону «Айфон» з документами, карту з-під сім картки оператора Лайф, годинник наручний «Ролекс», п`ять накопичувальних флеш карт, зовнішній жорсткий диск, електронну книгу в коробці із шнурами живлення, зв`язку ключів, дві дисконтні картки «Скарбниця», які зберігаються в камері схову Подільського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві повернути обвинуваченому ОСОБА_9 ;
ноутбук «Асус К55V», який зберігається в камері схову Подільського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві повернути власнику ОСОБА_65 (т. 5, а.с. 92);
копію попереднього договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 з розпискою, копію договору купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_6 , попередній договір купівлі-продажу від 09 грудня 2014 року квартири АДРЕСА_6 з квитанцією № к6/8/49, форма А, рахунки за жовтень 2014 року, які зберігаються в матеріалах справи (т. 3, а.с. 38-47) - зберігати в матеріалах даного кримінального провадження;
медичну книжку на ім`я ОСОБА_9 , дві записні книжки із вкладеними записами, які додані до матеріалів даної справи, та зберігаються в запакованому поліетиленовому пакеті повернути обвинуваченому ОСОБА_9 .
Процесуальні витрати по залученню експертів віднести на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Судді: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 .