Номер провадження: 11-сс/813/59/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 23 грудня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002733 від 03 жовтня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 09 год. 30 хв. 22 лютого 2019 року. В якості альтернативного запобіжного заходу визначено розмір застави в сумі 2 448 997 грн. 08 коп. та, у разі внесення застави, на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

- слідчий суддя безпідставно застосував до ОСОБА_9 найбільш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також визначив завідомо непомірний для підозрюваного розмір застави;

- слідчий суддя не взяв до уваги, що ОСОБА_9 , раніше не притягався до кримінальної відповідальності, а інкримінований йому злочин не посягав на життя та здоров`я будь-яких осіб;

- слідчим та прокурором не доведено існування будь-якого ризику, передбаченого ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги, при цьому ОСОБА_9 наполягав, що пред`явлена йому підозра необґрунтована, а кримінальне провадження відносно нього сфабриковане, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

19 грудня 2018 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Після цього, 09 січня 2019 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_9 про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та повідомив його про нову підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах та у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України за кваліфікуючою ознакою заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Підозра ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів обґрунтовується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме:

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 про те, що 24.10.2018 року за місцем здійснення нотаріальної діяльності нотаріуса ОСОБА_12 за адресою: м.Одеса, вул. Новосельського, 94, невстановлена особа, яка видала себе за ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та використовуючи правовстановлюючі документи на квартири за АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , під приводом оформлення в установленому законом порядку переходу права власності на зазначені об`єкти нерухомості шляхом укладання нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, зареєстрованих в реєстрі нотаріальних дій за №766 та №768, заволоділа грошовими коштами останньої у загальному розмірі 89 тисяч доларів США;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , який підтвердив показання ОСОБА_15 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що 27.09.2018 року він мав зустріч з раніше невідомим йому чоловіком на ім`я ОСОБА_17 , який пояснив, що продає свою кв. АДРЕСА_3 за 50 000 доларів США. На прохання ОСОБА_16 пред`явити йому правоустановчі документи на вищевказану квартиру, останній надав йому документи та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий Кіровським РВ Донецької області. Однак ОСОБА_19 смутило, те, що в паспорті вказано 1974 р.н., а чоловік виглядав максимум на 35 років, в результаті чого він не уклав з ним договір купівлі-продажу вищевказаної квартири;

-відповіддю начальника управління державної міграційної служби України в Чернігівській області за №7401.3-9195/74.3-18 від 04.10.2018, відповідно до якої паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 видавався ім`я ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-протоколом огляду предметів від 04.11.2018 року - мобільного телефону, вилученого під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_21 , який надав свідчення про те що, ОСОБА_9 причетний до вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України;

-іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. При цьому, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_9 .

Апеляційний суд визнає необгрунтованими, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3 та 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_9 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування, знаходячись на свободі матиме можливість знищити, сховати або спотворити документи та речові докази, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слід зазначити, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбаченого покарання від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Вказаний ризик підтверджується і тим, що ОСОБА_9 оголошувався розшук, був затриманий в м.Кривий Ріг. Під час затримання ОСОБА_9 викинув портфель з документами, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального провадження, а отже перебуваючи на свободі він може знищити, сховати або спотворити документи та речові докази, які органом досудового розслідування ще не виявлені та не вилучені, та які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд враховує особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, він не одружений, не має утриманців.

Крім того, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника про те, що ОСОБА_9 рініше не судимий. Так, відповідно до відповіді ДІТ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 був засуджений вироком Апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2013 року за ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч.2 ст.358, ч.4 ст.27 ч.1 ст.366 КК України із застосуванням ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до пояснень прокурора, наданих ним під час апеляційного розгляду, на теперішній час в провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області знаходиться інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Зазначена обставина не оспорювалася стороною захисту.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність ризику того, що ОСОБА_9 перебуваючи на волі може продовжити вчиняти інші аналогічні злочини.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_9 , який у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно вдасться до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому в абзаці 2 ч.5 чт.182 КПК України зазначено, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням обставин злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 , особи підозрюваного, обґрунтовано визначив заставу в сумі 2 448 99, 08 грн., оскільки саме ця сума еквівалентна сумі матеріальних збитків завданих потерпілим внаслідок вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_9 .

Апеляційний суд вважає, що такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим прокурором ризикам.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 2 448 997, 08 грн. у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002733 від 03 жовтня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4