Справа № 466/8552/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003635 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого : вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11.05.12 р. за ч. 3 ст. 185, із застосуванням ст. 75,76 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі з випробуванням 3 роки іспитового терміну та визначенням обов`язків ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України ,-

в с т а н о в и в :

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0003635 ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що він 29.10.14 р. , близько 16 год. , повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи поруч із територією фабрики « Пух перо» , що у м. Львові на вул. Городницька, 49, побачив автобус марки « Богдан» моделі «А091», жовтого кольору , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 на праві приватної власності із зовнішніми механічними пошкодженнями, яким вирішив незаконно заволодіти та здати на металобрухт з метою отримання грошової винагороди. Реалізовуючи свій злочинний умисел обвинувачений викликав на місце події евакуатор марки « МАН 18.220», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Назвавшись власником вищевказаного автобуса, ОСОБА_5 ввів в оману водія евакуатора ОСОБА_10 , з яким завантажив вказаний транспортний засіб на платформу евакуатора марки МАН»18.220», після чого згаданий автобус було неправомірно транспортовано в пункт прийому металобрухту, що за адресою : АДРЕСА_2 . За вказаною адресою ОСОБА_5 шляхом обману працівників пункту прийому металобрухту запевнив, що він є власником даного транспортного засобу, за результатами його зважування отримав гроші у сумі 4200 грн. чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 100 000 грн.

Крім того, 01.11.14 р., близько 16 год., ОСОБА_5 , повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом , перебуваючи поряд із будинком № 23, що на вул. Ткацькій у м. Львові, побачив малотонажний В фургон марки « LDV» моделі « 400 CONVOY» , білого кольору , р.н. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_8 , із зовнішніми механічними пошкодженнями та вирішив незаконно заволодіти , з метою здачі на металобрухт і отримання грошової винагороди. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 викликав на місце події евакуатор марки «ТАТА», червоного кольору, р.н. НОМЕР_4 . Назвавшись власником вказаного транспортного засобу , обвинувачений ввів в оману водія евакуатора ОСОБА_11 , з яким завантажив вказаний фургон на платформу евакуатора »ТАТА». В подальшому малотонажний В фургон неправомірно був транспортований у пункт прийому металобрухту, за адресою АДРЕСА_2 , де ОСОБА_5 шляхом обману працівника пункту прийому металобрухту запевнив, що він є власником даного транспортного засобу ,за результатами його зважування отримав гроші у сумі 2600 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 170 000 грн.

Відтак, ОСОБА_5 було пред`явлено обвинувачення, за ч. 2 ст. 289 КК України , за кваліфікуючою ознакою - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

У процесі розгляду судового провадження від потерпілої ОСОБА_7 поступив цивільний позов, в якому вона просила суд стягнути з ОСОБА_5 у відшкодування спричиненої їй злочинними діями останнього, матеріальної шкоди у сумі 100 000 грн. та 15 000 моральної шкоди.

Заслухавши в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , який своєї винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, показання потерпілих , свідків , перевіривши представлені суду стороною обвинувачення та стороною захисту докази, суд вважає, що ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України слід визнати невинуватими та виправдати.

Так, у відповідності до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. 2. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 17 КПК України врегульовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заперечив свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 289 КК України та з підстав ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань . Заперечив і проти задоволення цивільного позову . Скориставшись правом на останнє слово, обвинувачений зазначив, що в ході досудового розслідування працівники поліції під психологічним тиском змусили його зізнатись у скоєнні злочинів, які він не вчиняв.

В якості доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначених у обвинувальному акті кримінальних правопорушень прокурор просив дослідити ( т. 2 а.с. 58-59) : повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ( т. 1 а.с. 13-14 ), протоколи огляду місця події від 01.11.14 р. ( т.1 а.с. 15-17) , від 03.11.14 р. ( т. 1 а.с. 19-20 ) та від 03.11.14 р. ( т. 1 а.с. 22-26 ) ; постанову про визнання та приєднання речового доказу до кримінального провадження ( т.1 а.с. 28 ) ; розписку потерпілої ОСОБА_8 ( т. 1 а.с. 29) ; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( т. 1 а.с. 39) ; повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ( т. 1 а.с. 41); протокол огляду місця події від 03.11.14 р. ( т. 1 а.с. 43-44); розписку , що міститься на а.с. 47 т. 1; протокол огляду предметів( т.1 а.с. 61); постанову про визнання та приєднання речового доказу до кримінального провадження ( т. 1 а.с. 62); конверт із речовим доказом сім-карткою оператора мобільного зв`язку « Київстар « ( т. 1 а.с. 63) ; протоколи проведення слідчого експерименту від 26.11.14 р. ( т. 1 а.с. 63-67) та від 26.11.14 р. ( т. 1 а.с. 68-72) ; постанови про призначення авто-товарознавчої експертизи ( т. 1 а.с. 91,99 ) ; висновки експерта № 9/433 від 28.11.14 р. ( т. 1 а.с. 94-97 ) та № 9/434 від 27.11.14 р. ( т. 1 а.с. 102-104) ; відповідь на запит Управління Державтоінспекції ( т. 1 а.с. 122-124 ). Крім того сторона обвинувачення просила допитати потерпілих та свідків : ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 .

Допитана в судовому засідання потерпіла ОСОБА_8 зазначила, що вона є власником білого автомобіля марки « LDV» моделі « 400 CONVOY» р.н. НОМЕР_3 . Вказане авто протягом двох років стояло біля будинку ,де вона проживає. Ним не користувались , проте періодично включали двигун, щоб його прогріти . Лобове скло автомобіля було вибите , тому замість нього отвір був затягнутий целофаном. Одне з коліс було спущене, проте автомобіль був у справному стані. 01.11.14 р. вона біля 21 год. повернулась додому до будинку АДРЕСА_3 та побачила, що немає належного їй автомобіля . Вона відразу зателефонувала у поліцію. При опитуванні очевидців , водій, який заїздив на територію підприємства « Світоч «, що знаходиться поруч з будинком повідомив, що бачив, як якесь авто вантажили на евакуатор. В такий спосіб автомобіль був знайдений у пункті прийому металобрухту, що на вул. Персенківка, 2 у м. Львові. На наступний день автомобіль був їй повернутий. При визначенні розміру шкоди вона вказала ту ціну автомобіля, яку вона сплатила при його придбанні. При транспортуванні автомобіля він був пошкоджений, проте розмір шкоди не був визначений . Потерпіла не ставить питання про відшкодування їй шкоди, оскільки це потребує часу та тягне за собою витрати на адвоката . Просила розглядати в подальшому справу у її відсутності.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що вона проживає у Перемишлянському районі Львівської області. На праві власності їй належить автобус марки « Богдан» моделі «А091» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 , яким користувався її син та здійснював на ньому перевезення пасажирів. Восени 2014 р. син повідомив її, що вказаний транспортний засіб було викрадено з місця парковки . Де саме син паркував автобус їй не відомо, проте вона знає, що авто було у справному стані, син приїздив до неї в село на тому автобусі три роки тому. Зі слів сина їй також відомо, що автобус був завантажений на евакуатор і відвезений на пункт прийому металобрухту, де його розрізали на частини. При цьому працівники , які приймали автобус як метал, не з`ясували хто є його власником, де документи на авто. Потерпіла вважає, що і водій евакуатора, і працівники пункту прийому металобрухту причетні до вказаного злочину, проте правоохоронні органи покривають їх дії. В зв`язку з тим, що їй спричинено значну матеріальну та моральну шкоду, нею заявлено цивільний позов, який вона просить задовольнити. Зокрема, просить стягнути з обвинуваченого 100 000 грн. матеріальної шкоди та 15 000 грн. морального відшкодування. В подальшому, потерпіла неодноразово не з`явилась в судове засідання, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що стверджується поштовими повідомленнями, долученими до матеріалів судового провадження.

Захисник потерпілої ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_9 подала до суду заяву про продовження розгляду справи у її відсутності. Повідомила, що у неї відсутній зв`язок з потерпілою та остання не вносить коштів згідно договору про надання правової допомоги.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 зазначив, що його мати - ОСОБА_7 є потерпілою у даному кримінальному провадженні. Тривалий час він користувався належним матері автобусом марки « Богдан моделі «А091» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 , зокрема здійснював перевезення пасажирів. Даний транспортний засіб зберігався біля чотирьох років на території фабрики « Пух перо», що по вул. Городницькій, 47А у м. Львові. Проте в зв`язку з конфліктом, що виник на фабриці, він забрав транспортний засіб з охоронюваної території і за домовленістю з охоронцями, припаркував біля території фабрики. Автобус був у справному стані, з номерними знаками але оскільки деякий час свідок ним не користувався, так як пасажирські перевезення стали не рентабельними, відтак була знята головка руху циліндра , не було два задніх наружних колеса, що унеможливлювало самостійний рух транспортного засобу. Приблизно за місяць до викрадення автобуса він приходив і оглядав його стан і він був нормальний. Згодом йому зателефонували охоронці з фабрики і повідомили, що в автобусі невідомими особами вибите вікно. Через деякий час йому зателефонували працівники поліції і запитали де знаходиться вказаний автобус. Коли він зазначив його місце перебування ,- АДРЕСА_4 , йому запропонували приїхати на вул. Персенківка, на пункт прийому металобрухту, оскільки там виявлене його авто. При прибутті він побачив, що в автобусі вибиті вікна, зрізані сидіння, корпус та дах розрізані, були відсутні номерні знаки. На його думку, злочин вчинено групою осіб, оскільки одна людина без документів на транспортний засіб, не могла б його транспортувати та здати на металобрухт.

З показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 вбачається, що він працює в ПП» Черлов» та здійснює перевезення авто евакуатором. Точної дати він не пам`ятає, проте приблизно восени 2014 р. йому зателефонувала диспетчер та повідомила, що треба забрати вантаж біля підприємства «Світоч» та дала контактний телефон. Свідок зателефонував за наданим номером. Клієнт назвався іменем « ОСОБА_14 » та попросив приїхати на вул. Городницьку. Прибувши за вказаною адресою він побачив, що там біля проїжджої частини дороги стоїть автобус, який був без вікон, частини коліс не було, частина була спущена. Видно було, що він не може рухатись власним ходом. Автобус був покритий зеленим нальотом, брудний. Оскільки дверей в автобус не було в наявності , свідок зайшов в салон, де побачив обгорілу панель , ніби згоріло від замикання проводки. Всередині було повно сміття, обшивка скинута, пластмасові деталі та відкоси лежали біля сидіння. Номери транспортного засобу були в кабіні авто. У людини, яка викликала евакуатор був техпаспорт на автобус , дані якого співпадали . Посвідчення особи, яка викликала евакуатор він не перевіряв, оскільки був впевнений, що ОСОБА_14 і є власник автобуса . Всі дані про авто, яке підлягає евакуації записує диспетчер, який приймає замовлення, а не він. Техпаспорт, який дав йому для огляду ОСОБА_14 був не пластиковий, а старого взірця. Володимир сказав, що автобус треба відвезти на вул. Персенківка біля автобусного заводу. За допомогою лебідки вказаний автобус він завантажив на евакуатор, відвіз за згаданою адресою, розвантажив на території пункту прийому металобрухту та з ним розрахувались . При розвантаженні він вже не міг з евакуатора зняти авто лебідкою і таке вивантажували за допомогою крана , що був на вказаному пункті. Йому заплатили 450 грн. Цю ціну визначав диспетчер, а не він. За плином часу він не може ствердити , що саме присутній у судовому засіданні ОСОБА_5 і є тією особою, якій він перевозив вантаж. Той чоловік був з бородою. З обвинуваченим він раніше ніколи знайомий не був.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснила, що восени 2014 р. вона працювала на випробувальному терміні в ТзОВ « Індустрія енергії» у пункті прийому металобрухту, що на вул. Персенківка , 2 у м. Львові, де мала намір працевлаштуватись . Вона не пам`ятає точної дати, проте в кінці робочого дня, десь о 19 год., до них зателефонував постійний клієнт, на ім.»я ОСОБА_14 і попросив, що його знайомий привезе для здачі на метал старий автобус, а документи на авто підвезуть на наступний день. В подальшому на пункт здачі металу привезли два транспортні засоби - жовтий автобус і мікроавтобус марки «Фольксваген» . Свідок не може вказати, чи це було в один і той же день, і чи одна і та ж особа привезла ці авто. Проте впізнати на даний час особу свідок не може, бо пройшов час, а за день на пункті проходило багато людей, оскільки в середньому пункт приймав 120-130 тонн металу в добу. Вона лише пам`ятає, що чоловік був в шапці. Жодних сумнівів з приводу того, що вказані авто можуть бути здані на метал у неї не було, оскільки з їх зовнішнього вигляду випливало , що ними ніхто не користувався та вони довго стояли під відкритим небом. Так, мікроавтобус , який колись був білого кольору, був на спущених колесах, весь покритий мохом. Жовтий автобус був без вікон, на спущених колесах, салон в розібраному стані зі сміттям. Вказані авто були доставлені в пункт евакуатором, проте свідок не пам`ятає, чи це був один і той же автомобіль. Оскільки при здачі вказаний транспортних засобів у особи не було документів на них, такі були поставлені краном на зберігання без зважування, до представлення документів. Проте в подальшому їй стало відомо, що на наступний день прийшли працівники поліції і документів на автобуси вже ніхто не довіз. Вона не була присутньою при огляді правоохоронцями території пункту. Після вказаних подій вона допрацювала випробувальний термін , проте у ТзОВ, дочірньою компанією якої є « Галтекс», не працевлаштувалась , і той період роботи їй не був занесений у трудову книжку.

Для забезпечення допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , крім скерування судових повісток за адресою його проживання, яка вказана стороною обвинувачення, було винесено понад 15 ухвал про його примусовий привід . Судові повістки були повернуті по закінченню терміну зберігання. Частина вказаних ухвал суду залишилась без жодного реагування відділу поліції , куди скеровувалась для виконання та прокурора, на якого було покладено контроль по виконанню ухвал. Як вбачається із рапортів , представлених працівниками Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області по кількох ухвалах по забезпеченню приводу свідка, такий неможливо здійснити, оскільки за вказаною стороною обвинувачення адресою ОСОБА_10 не проживає ( т. 2 а.с. 136 ).На запит суду до Адресного бюро з приводу адреси особи на прізвище ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає АДРЕСА_5 , було отримано відповіді ( т. 3 а.с. 32, 68 ) , що дані про вказану особу відсутні. Враховуючи викладене, в судовому засіданні за згоди прокурора було прийнято ухвалу про зміну обсягу доказів та виключено з числа осіб, що слід допитати свідком у справі ОСОБА_10 .

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, що врегульовано ст. 84 КПК України.

З наведених вище показань потерпілих та свідків не вбачається, що саме ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується. Жоден із допитаних в ході розгляду свідків не вказав на ОСОБА_5 як на особу, яка викрадала транспорті засоби потерпілих чи перевозила їх до пункту прийому металобрухту та отримала кошти за здачу металу. Впізнання за участю вказаних свідків і ОСОБА_5 , відразу після події злочинів органом досудового розслідування не проводилось. З невідомих причин не долучено до матеріалів провадження та не досліджувались в ході судового розгляду і відеозапис з камер спостережень на пункті прийому металобрухту , який за словами свідків був вилучений працівниками поліції.

В розумінні ст. 84 КПК України не можуть слугувати доказом винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 289 КК України і повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ( т. 1 а.с. 13-14 ), постанова про визнання та приєднання речового доказу до кримінального провадження ( т.1 а.с. 28 ) ; розписка потерпілої ОСОБА_8 ( т. 1 а.с. 29) ; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( т. 1 а.с. 39) ; повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ( т. 1 а.с. 41); розписка , що міститься на а.с. 47 т. 1; постанова про визнання та приєднання речового доказу до кримінального провадження ( т. 1 а.с. 62) ; постанова про призначення авто-товарознавчої експертизи ( т. 1 а.с. 91,99 ) , які за клопотанням прокурора були досліджені в ході судового розгляду.

Даючи оцінку у якості доказів протоколам огляду місця події від 01.11.14 р. ( т.1 а.с. 15-17) , від 03.11.14 р. ( т. 1 а.с. 19-20 ) ; від 03.11.14 р. ( т. 1 а.с. 43-44 ) та від 03.11.14 р. ( т. 1 а.с. 22-26 ) , представленим стороною обвинувачення, суд приходить до висновку про наступне.

З протоколу огляду місця події від 01.11.14 р., складеного слідчим СВ Шевченківського ВП ГУНП УМВСУ у Львівській області ОСОБА_15 вбачається, що вказана слідча дія проводилась за участі понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , в присутності яких було оглянуто територію проїжджої частини на вул. Ткацькій у м. Львові , з якої було викрадено транспортний засіб потерпілої ОСОБА_8 . Тобто зазначений доказ не підтверджує вчинення кримінального правопорушення саме ОСОБА_5 , а підтверджує лише факт зникнення транспортного засобу, який належить потерпілій ОСОБА_8 .

За клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ( т. 2 а.с. 57) , з метою встановлення допустимості згаданого доказу, в судове засідання викликались для допиту у якості свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Оскільки за адресами, зазначеними в протоколі огляду місця події вказані особи не проживають, що стверджується наявними в матеріалах судового провадження рапортами ( т. 2 а.с. 106, 139, т. 3 а.с. 104, 115, 117 ) , відомості в адресному бюро щодо їх іншого місцеперебування відсутні, за згодою захисника обвинуваченого судом було прийнято ухвалу про зміну обсягу доказів і розгляд справи завершено без допиту вказаних свідків.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 пояснив, що у 2014 році він працював на посаді слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області і складав протокол огляду місця події у даному кримінальному провадженні У нього не залишилось жодних контактних телефонів осіб, які були запрошені ним у якості понятих при проведенні слідчих дій. Анкетні дані понятих , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 були записані у протоколі з їх слів, без перевірки з даними паспорта чи посвідки. На даний час не пам`ятає коли саме складався протокол та в зв`язку з чим ним вносились виправлення у даті, годині огляду та анкетних даних понятих. На даний час у нього відсутні відомості про засоби зв`язку з вказаними особами.

В процесі дослідження протоколу огляду місця події від 03.11.14 р. ( т. 1 а.с.19-20 ) , в якому зафіксовано огляд транспортного засобу - малотонажного В фургону марки « LDV» моделі « 400 CONVOY» , білого кольору , р.н. НОМЕР_3 , на території ТзОВ» Галтекс`за адресою м. Львів вул. Персенківка, 2, за участі менеджера ОСОБА_18 , понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 судом встановлено наступне. Вказана слідча дія проводилась ст.слідчим Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 у період з 11 год. 25 хв до 12 год. 10 хв. Як вбачається із тексту протоколу від 03.11.14 р., що міститься у т. 1 а.с. 43-44 , в цей же день, в цей же час , тобто з 11 год. 25 хв. до 12 год. 10 хв. зазначений слідчий у присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , за участю спеціаліста ОСОБА_22 ( без зазначення засобів зв`язку останнього , анкетні дані якого у протоколі додаткового огляду місця подій від 03.11.14 р. ( т. 1 а.с. 22 ) зазначений як ОСОБА_23 ) проводить огляд автомобіля марки « Богдан моделі «А091» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 пояснив, що працював у 2014 р. на пункті прийому металобрухту, що знаходиться на вул. Персенківка, 2 у м. Львові на посаді начальника дільниці. Точної дати він не пам`ятає, проте кілька років тому на металобрухт на лафеті привезли старий автобус. Оскільки у людини, яка його привезла не було документів на авто, то транспортний засіб відставили в бік, та на наступний день чоловік мав надати техпаспорт. Проте на наступний день прийшли працівники поліції, оскільки , як виявилось, це авто було викрадене. Оскільки велася відео фіксація на території пункту прийому металобрухту, то диск з відео, де було зафіксовано хто саме привіз вказаний транспортний засіб, в якому стані було авто, був переданий працівникам поліції. Свідок зазначив, що це був автобус жовтого кольору у стані металобрухту. Зокрема, він був без коліс , без вікон, сидіння та руль відірвані. Транспортний засіб не міг сам пересуватись, так як не було двигуна та коробки передач. Вказаний автобус привезли на евакуаторі. Крім водія евакуатора, був ще чоловік середнього зросту, років 45-47 , з яким свідок не знайомий. Всі ці обставини були зафіксовані на відео, яке забрали працівники поліції. Крім того , оскільки громадянин, який хотів здати автобус на металобрухт запевнив, що транспортний засіб належить йому, що зранку привезе відповідні документи. Тому працівники пункту пішли назустріч, дозволили відвантажити автобус з евакуатора і поставити на території товариства, проте на зважування , до представлення документів, металобрухт не був допущений та кошти громадянину не виплачені. В подальшому вказаний транспортний засіб ще довго стояв на території пункту. Свідок зазначив, що не давав вказівки своїм працівникам зрізати дах чи розрізати на частини корпус автобуса. Якщо такі дії і вчинені, то йому не відомо ким. Також ОСОБА_18 зазначив, що не пам`ятає обставин, за яких було прийнято білий мікроавтобус на територію пункту прийому металобрухту . Йому відомо лише те, що потерпіла за допомогою евакуатора забрала свій транспортний засіб. На пропозицію працівників поліції він підписував якісь документи після того, як вони самі ходили по території і все оглядали. При цьому не було інших осіб, які б теж ставили свій підпис у документах.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 пояснив, що з 2012 р. по 2015 р. він неофіційно працював на посаді газорізчика на пункті прийому металобрухту , що на АДРЕСА_2 . Жодного відношення до прийому і відвантаження металу він не мав, тому не бачив хто привіз і здав на металобрухт жовтий автобус. Свідок пам`ятає, що восени 2014 р., виконуючи свої обов`язки по роботі : різав метал, який здавали на брухт. Зокрема, він розрізав і жовтий автобус «Богдан», який знаходився на території пункту здачі металу. Йому ніхто не давав вказівки різати саме вказане авто. Він поступово, на свій розсуд , розрізав всі великі металеві предмети, які були на території товариства. Вказаний транспортний засіб, до виконання ним робіт, виглядав як брухт, а не машина, якою можна користуватись. Зокрема, в ньому були вибиті вікна, демонтовані сидіння , колеса були спущені. не було передніх дверей. В салон транспортного заходу він не заходив ,а вказані пошкодження явно були видні. Виконати роботи він встиг лише частково, - зрізав дах. Згодом приїхали працівники поліції і сказали не чіпати авто. В подальшому , його запросили у вагончик для працівників товариства, де був мужчина, який представився слідчим. Він запропонував підписати свідкові документи та запевнив, що все буде нормально. Сказав, що підпис стосується того, що він бачив автобус, який привезли і здали на брухт. При цьому був присутній лише він і працівник поліції. Він не знайомився з документами, які підписав, оскільки довіряв поліції. Між тим, він не був присутнім при огляді вказаного транспортно засобу, не бачив хто його привіз. Пам`ятає лише , що з моменту, коли автобус з`явився на території і до приїзду працівників поліції пройшло 2 3 дні.

В судове засідання неодноразово викликався для допиту у якості свідка і ОСОБА_24 . Як вбачається з долучених до матеріалів судового провадження рапортів працівників поліції (т. 3 а.с. 103, 116 ) за адресою реєстрації вказана особа не проживає та її місцезнаходження на даний час не відоме. За згодою учасників судового розгляду судом було прийнято ухвалу про виключення вказаної особи із списку свідків, що підлягають допиту в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, що врегульовано ст. 84 КПК України.

Порядок складення протоколу та вимоги до нього визначені у ст. 104 КПК України. Як вбачається із показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , яким суд надає віри, оскільки вказані особи не знайомі з учасниками провадження і не зацікавлені у результатах його розгляду, їм не роз`яснювались їх процесуальні права, вони не були присутні впродовж проведення слідчої дії огляду місця події., участь яких одночасно зафіксована у двох процесуальних документах слідчим.

З тексту вказаних протоколів також вбачається, що під час огляду застосовувались технічні засоби : фотокамера мобільного телефону марки «Айфон» - у протоколі від 03.11.14 р., що міститься на а.с. 19-20 т. 1 ; та фотокамера марки « Canon « із збереженням інформації на цифровий носій у протоколі від 03.11.14р. , що міститься на а.с. 43-44 т. 1 . Проте жодних даних про те, що при застосуванні фіксації були дотримані вимоги ст. 107 КПК України, немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки огляди місця події від 03.11.14 р. ( т. 1 а.с. 19-20 та т. 1 а.с. 43-44 ) було проведено без встановленої процедури, вказані протоколи огляду місця події слід визнати недопустимими доказами.

Предметом дослідження у судовому засіданні був і протокол додаткового огляду місця події від 03.11.14 р. , з тексту якого вбачається, що такий проводився ст. слідчим Шевченківського ВП ОСОБА_21 за участю потерпілої ОСОБА_8 , спеціаліста ОСОБА_25 ( без зазначення засобів зв`язку ) , понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . Предметом огляду був автомобіль моделі « 400 CONVOY» , білого кольору , р.н. НОМЕР_3 , що знаходився на автоевакуаторі на вул. Єрошенка у м. Львові. Під час огляду застосовувались технічні засоби фотоапарат марки « Canon « із збереженням інформації на цифровий носій. Дані про дотримання вимог ст. 107 КПК України, при проведенні фіксації відсутні, як і самі носії відеоінформації.

ОСОБА_21 , який був допитаний в судовому засіданні у якості свідка пояснив, що у 2014 році він працював на посаді старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП УМВСУ у Львівській області та проводив ряд слідчих дій у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, яке на даний час розглядається судом. У нього не збереглось жодних записів щодо засобів зв`язку з особами, які зазначені ним у протоколах проведення слідчих дій у даному провадженні. Зі слів осіб, які дали згоду бути понятими він записував їх анкетні дані у протокол. При цьому не було змоги перевірити їх документи, оскільки такі були відсутні. Не зміг пояснити свідок і де зберігають дані з носіїв, на яких ніби-то проводилась фіксація , зокрема фотозйомка проведення слідчої дії .

Між тим, з протоколу додаткового огляду місця події від 03.11.14 р. ,- транспортного засобу потерпілої ОСОБА_8 не вбачається, що злочин щодо неї вчинено саме ОСОБА_5 .

Ще одним доказом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України прокурор зазначає протокол огляду предметів від 13.11.14 р. ( т.1 а.с. 61 ) та конверт, в кому міститься сім картка оператора « Київстар» абонентського номера НОМЕР_5 . Як вбачається із змісту вказаного протоколу, слідчим одноособово , після допиту в якості свідка ОСОБА_5 , проводиться огляд сім картки мобільного зв`язку оператора « Київстар» абонентського номера НОМЕР_5 , яка ніби-то надана добровільно свідком ОСОБА_5 . З вказаного протоколу та самої сім карти, яка долучена речовим доказом у справі , неможливо зробити висновок про те, що вказана сім карта належить саме ОСОБА_5 . Крім того, орган досудового розслідування не звертався з клопотанням про надання доступу до інформації, що міститься на вказаній сім карті. Відтак, не свідчить про телефонні розмови обвинуваченого з оператором служби по виклику евакуатора в дні викрадення транспортних засобів. Частиною 2 п. 6 ст. 87 КПК України врегульовано, що суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини отримання показань від свідка , який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Стороною обвинувачення не надано доказів законності отримання речового доказу сім картки оператора « Київстар» абонентського номера НОМЕР_5 . Відтак, вказані докази слід визнати недопустимими.

В процесі дослідження в судовому засіданні протоколів проведення слідчого експерименту від 26.11.14 р. ( т. 1 а.с. 63-67) та від 26.11.14 р. ( т. 1 а.с. 68-72) суд прийшов до висновку про наступне.

Вказані процесуальні документи були складені слідчим Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_28 . При проведенні даних слідчих дій у якості свідка, участь приймав ОСОБА_5 , якому в подальшому, 28.11.14 р. , було оголошено про підозру у даному кримінальному провадженні . В цей же день, 28.11.14р. ОСОБА_5 пред`явлено і обвинувачення за ч. 2 ст. 289 КК України, ознайомлено з матеріалами досудового розслідування, що вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту, який в той же день, 28.11.14 р. було скеровано до суду.

КПК України наділяє підозрюваного певними правами, реалізовуючи які, особа здатна захищати себе від кримінального переслідування (ст. 42 КПК України). Зокрема до таких прав відноситься право особи на захисника: участь захисника у проведені певної слідчої та процесуальної дії, мати побачення з захисником до першого допиту без дозволу слідчого, прокурора, суду, а після першого допиту такі ж побачення без обмеження кількості та тривалості. Проте як вбачається з вище наведених обставин, у всіх слідчих діях , які проводились за участю ОСОБА_5 у ході досудового розслідування , такий перебував у якості свідка. Істотним порушенням прав і свобод людини кримінальний процесуальний закон визнає порушення права особи на захист.

ОСОБА_5 , який приймав участь у слідчих діях у статусі свідка не було роз`яснено право на захист. Крім того, як вбачається з фототаблиць, що є невід`ємною частиною вказаних протоколів, учасником проведення слідчої дії зафіксовано лише ОСОБА_5 , який стоїть на безлюдній вулиці та на фоні закритих воріт пункту прийому металобрухту. При цьому у тексті протоколів відсутня інформація про засоби фотофіксації, які використовувались в ході проведення слідчої дії.

Крім обвинуваченого, понятими у протоколі проведення слідчого експерименту від 26.11.14 р. ( т. 1 а.с. 63-67 ) зазначені ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , яких було допитано судом за клопотанням сторони захисту.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_29 повідомив, що працює менеджером на фірмі , що розташована на вул. Ткацька, 31 у м. Львові. Неподалік вказаного будинку тривалий час був припаркований мікроавтобус білого кольору, яким ніхто не користувався і який був в занедбаному стані. Він стояв під вербою, відтак був присипаний сміттям з опалого листя та гілок . Вікна були розбиті, спущені колеса, тобто самостійно рухатись транспортний засіб не міг. Точної дати свідок не пам`ятає, але взимку 2014 р. до нього звернувся слідчий з запитанням, чи бачив він вказане авто та чи відомо йому про обставини його зникнення. Проте лише після цього звернення він зауважив, що транспортний засіб зник. Слідчим було складено протокол , в якому було зафіксовано про зникнення мікроавтобуса з вул. Ткацької, в якому свідок і розписався. Вказаний протокол був складений слідчим у них в офісі на вул.Ткацькій . Зі слідчим до пункту прийому металобрухту він не їздив, ОСОБА_5 ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_31 , який був допитаний в якості свідка в ході судового розгляду пояснив, що працює на станції техогляду , що на вул. Ткацькій, 41 у м. Львові. Тривалий час при виході на роботу він помічав білий мікроавтобус , що стояв біля будинку АДРЕСА_6 на цій же вулиці. Це було приблизно з жовтня 2011 року. Авто було покрите мохом, у нього були вибиті переднє і бокове скло. В цю машину почали скидати непотріб. Вона дійсно виглядала як металобрухт, що нікому не потрібен, а потім машина зникла . Він не пам`ятає, щоб його залучали до проведення будь-яких слідчих дій. При наданні для огляду в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту, що міститься на а.с. 63-67 т. 1 кримінального провадження , свідок підтвердив свій підпис . Проте пояснив, що він не може уточнити точної дати, але після зникнення зазначеного авто, до них на роботу, на АДРЕСА_7 , зайшов мужчина, який представився слідчим . Він запитав чи може свідок своїм підписом ствердити той факт , що раніше бачив припаркований білий мікроавтобус, який згодом зник. Оскільки жодних сумнівів у свідка не було, він і поставив свій підпис на підтвердження вказаного факту, не читаючи документу. Вказаний протокол був підписаний в приміщенні магазину , що є на станції техогляду і при цьому не було ОСОБА_5 . З вказаною особою свідок не знайомий.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 26.11.14 р., що міститься у т. 1 на а.с. 68-72, крім слідчого та свідка ОСОБА_5 , були присутні в якості понятих ОСОБА_32 , та ОСОБА_33 .

Допитати за клопотанням сторони захисту вказаних осіб в судовому засіданні не виявилось можливим, оскільки за адресою, зазначеною у протоколі як адреса проживання ОСОБА_34 знаходиться поштове відділення № 37 . Житлового будинку за вказаною адресою немає, що вбачається з рапорту працівників поліції, наданому на виконання ухвали суду про примусовий привід свідка ( т. 2 а.с.142 ) . Крім того, відсутній житловий будинок і за адресою, зазначеною слідчим як адреса проживання понятого ОСОБА_35 . Натомість там розташоване підприємство « Львівсвітло», що вбачається із рапорту працівників поліції, представленого на виконання ухвали суду про привід свідка ( т. 2 а.с.143-144). Також судом отримано відповіді на запити до Адресного бюро, з яких вбачається, що інформація про громадян, з анкетними даними, зазначеними слідчим у якості понятих у протоколі проведення слідчого експерименту від 26.11.14 р., що міститься у т. 1 на а.с. 68-72, відсутня .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_28 зазначив, що у 2014 р. працював у на посаді слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП УМВСУ у Львівській області і проводив ряд слідчих дій у даному кримінальному провадженні. Зокрема, ним складалися два протоколи проведення слідчих експериментів від 26.11.14 р. ( т. 1 а.с. 63-68 та 68-72 ) У якості понятих він залучає випадкових перехожих, які давали згоду на участь у проведенні слідчих дій, оскільки не всі бажають витрачати свій час. При цьому їх анкетні дані зазначались у протоколі з їх слів, оскільки не завжди перехожі мають при собі документи. Як і зазначено у протоколі проведення слідчих дій, поняті були присутні від початку і до кінця проведення кожної слідчої дії.

Використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані в порядку та у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що протоколи проведення слідчого експерименту від 26.11.14 р. ( т. 1 а.с. 63-67) та від 26.11.14 р. ( т. 1 а.с. 68-72) слід визнати недопустимими доказами.

Досліджена у судовому засіданні відповідь Управління Державтоінспекції ( т. 1 а.с. 122-124 ) не є доказом винуватості ОСОБА_5 а несе інформацію лише щодо власників транспортного засобу - автобуса марки « Богдан моделі «А091» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 .

Не свідчить про винуватість особи і досліджені в процесі судового розгляду висновки експерта № 9/433 від 28.11.14 р. ( т. 1 а.с. 94-97 та а.с. 102-104).

Відповідно до висновку експерта 9/433 від 28.11.14 р. ринкова вартість автомобіля марки « LDV» моделі « 400 CONVOY» Р.Н. НОМЕР_3 станом на 01.11.14 р. становить 49 837 грн. 16 коп. Згідно висновку експерта № 9/434 від 27.11.14 р. ( т. 1 а.с. 102-104) визначити технічний стан автобуса марки « Богдан моделі «А091» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 та відповідно його ринкову вартість, через його значні пошкодження не виявилось можливим. Середня ринкова ціна вказаного автобуса станом на 29.10.14 р. становила 86 821 грн. 07 коп.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_36 пояснив, що він виконував дві судових експертизи щодо двох транспортних засобів : автобуса марки « Богдан моделі «А091» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 та білого автомобіля марки « LDV» моделі « 400 CONVOY» Р.Н. НОМЕР_3 . Висновки підтримує. Детально оглянути автобус »Богдан» не було можливості, оскільки фізично не було забезпечено доступу до вказаного транспортного засобу , який знаходився в розукомплектованому стані на території пункту прийому металобрухту і до нього неможливо доступитись, бо це було небезпечно. Не мав можливості експерт пересвідчитись і з приводу наявності чи відсутності двигуна у вказаному авто, не було жодних даних про стан транспортного засобу до викрадення . Всі ці фактори впливають на вартість авто . Експерт відповідав на ті запитання, які перед ним були поставлені слідчим. Проте таке дослідження не можна назвати повноцінним. Крім того, експерт зазначив, що в зв`язку з відсутністю ключів він лише ззовні оглядав і білий мікроавтобус. Відтак, не досліджувався його технічний стан. Чи могли вказані транспортні засоби виконувати свою функцію на момент викрадення йому не відомо. При визначенні розміру шкоди він виходив з середньої вартості автомобіля аналогічного класу. Для проведення дослідження слідчий не надавав йому матеріали кримінального провадження , чи будь-які вихідні дані. В розпорядженні експерта були технічні паспорти вказаних транспортних засобів, фабула кримінального правопорушення . Відтак, експерт виходив з припущення про технічну справність транспортних засобів на момент їх викрадення.

Згідно висновку комплексної судової авто-товарознавчої та авто-технічної експертизи за № 9/38, 1/198 від 22.03.18 р. ( т. 3 а.с. 144-150 ), виконаної згідно ухвали суду , визначити ринкову вартість автобуса марки « Богдан моделі «А091» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 станом на 29.10.14 р. не виявилось можливим. Не виявилось можливим встановити і ринкову вартість вказаного транспортного засобу на ту ж дату за умови, що у ньому був відсутній двигун, колеса, пасажирські сидіння у салоні. Ринкова вартість білого автомобіля марки « LDV» моделі « 400 CONVOY» Р.Н. НОМЕР_3 станом на 01.11.14 р. становила 49 837 грн. 16 коп. Визначити, чи дозволяв технічний стан вказаних транспортних засобів використовувати їх за призначенням не виявилось можливим. Автобус марки « Богдан моделі «А091» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 станом на момент первинного огляду експертом, знаходився не укомплектованим, тобто є транспортним засобом в розкомплектованому стані.

Суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності та встановивши, що під час судового провадження не здобуто та не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення особою, ухвалює виправдувальний вирок.

Отже, суд прийшов до висновку, що жоден із перевірених судом доказів, наданих обвинуваченням, не підтверджує причетність ОСОБА_5 до вчинення ним протиправних дій, зазначених у пред`явленому обвинуваченні , а відтак його слід визнати невинуватими та виправдати в зв`язку з недоведеністю пред`явленого обвинувачення.

При ухваленні виправдувального вироку суд відмовляє в задоволенні позову, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК); 2) не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 3) не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим (п. 1, 2 ч. 1 ст. 373 КПК). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 .

Речові докази у справі : малотонажний В фургон марки « LDV» моделі « 400 CONVOY» , білого кольору , р.н. НОМЕР_3 - повернути потерпілій ОСОБА_37 ; автобус марки « Богдан моделі «А091» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_6 - повернути потерпілій ОСОБА_7 ; сім картка мобільного зв`язку оператора « Київстар» абонентського номера НОМЕР_5 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд , -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з недоведеністю його вини.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування 100 000 грн. матеріальної шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди -відмовити.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 судом не обирався.

Речові докази у справі : малотонажний В фургон марки « LDV» моделі « 400 CONVOY» , білого кольору , р.н. НОМЕР_3 - повернути потерпілій ОСОБА_37 ; автобус марки « Богдан моделі «А091» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_6 - повернути потерпілій ОСОБА_7 ; сім картка мобільного зв`язку оператора « Київстар» абонентського номера НОМЕР_5 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова .

Суддя ОСОБА_1