Провадження № 1-кс/344/112/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу на бездіяльність щодо не внесення відомостей в ЄРДР,-

ВСТАНОВИВ:

В скарзі вказано, що: 14/12/2018 р. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулись до Івано-Франківського ГУНП України в Івано-Франківській області із заявою про злочин, що вчинений керівниками ТОВ «Коломиянка», ТОВ «Грант» спрямований на заволодіння майном у спосіб внесення завідомо неправдивої інформації в розподільчий баланс підприємства та передавальні акти, відчужили на свою користь та користь пов`язаних осіб майна на суму 23 000 000 гривень, здійснювали розкрадання майна. Заява скаржників відповідає вимогам, що ставляться до такого виду заяв, однак органом досудового розслідування не внесено відповідні відомості в ЄРДР, не повідомлено скаржників про результат розгляду їх заяви.

В судовому засіданні адвокат підтримала скаргу з підстав, що в ній зазначені та надала пояснення про те, що особи, щодо дій яких подано заяву про вчинення злочину передали собі майно товариств, уклали договори безвідсоткової позики, відомостей про внесення заяви в ЄРДР заявники не отримали, документи керівництва товариств про оцінку майна не внесено в державний реєстр Фонду держмайна України, оцінку майна товариств, складену на замовлення заявників внесено в державний реєстр Фонду держмайна України.

В судове засідання повторно не з`явився представник органу, бездіяльність якого оскаржено, повторно не повідомив суд про причини неявки, повторно не повідомив суд про здійснення дій щодо розгляду заяви від 14/12/2018 р.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Судом встановлено наступні обставини.

14/12/2018 р. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулись до Івано-Франківського ГУНП України в Івано-Франківській області із заявою про злочин.

Відповідно до шести копій висновків про ринкову вартість майна вказано вартість майна підприємства, яке зазначено в заяві про вчинення злочину.

Відповідно до копії витягу із переліком засновників ТОВ «Коломиянка» заявників зазначено в якості членів зборів засновників.

11/10/2018 р. складено розподільчий баланс ТОВ «Коломиянка».

11/10/2018 р. складено передавальний акт ТОВ «Коломиянка» на виконання рішення про реорганізацію у спосіб виділення ТОВ «Коломийські делікатеси».

11/10/2018 р. складено передавальний акт ТОВ «Коломиянка» на виконання рішення про реорганізацію у спосіб виділення ТОВ «Грант».

24/09/2018 р. комісія з реорганізації ТОВ «Коломиянка» склала протокол, яким погоджено надання безвідсоткових позик ОСОБА_8 , ОСОБА_9

26/09/2018, 25/09/2018, 04/09/2018 складено договори безвідсоткових позик.

29/10/2018 р. адвокат заповнила ордери на представництво заявників серед іншого в тому числі і в судових органах.

Так, відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься диспозитивність.

В ст. 26 КПК України вказано, що зміст диспозитивності полягає у тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. 22 КК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Для даного кримінального процесуального спору це означає, що заявники і орган, дії якого оскаржуються реалізують свої права на власний розсуд, самостійно для себе вирішують чи підтримувати скаргу, заперечувати скаргу, або не здійснювати відповідних дій.

Так, представник органу досудового розслідування повторно не повідомив суд про причини свого не прибуття в судове засідання, не надав доказів поважності таких причин, не повідомив суд про вчинення дій за заявою від 14/12/2018 р.

В ст. 23 КПК України вказано, що суд досліджує докази безпосередньо.

В ст. 84 КПК України зазначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 26 КПК України докази надаються суду сторонами.

Скаржниця надала суду доказ звернення із заявою про злочин, в якій викладені її припущення щодо дій осіб, на яких заявники вказують, що вони вчинили злочин.

Відповідно до п. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Однак суду не надано постанови про відмову в задоволенні клопотань, що розміщені в заяві від 14/12/2018 р.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа Ассенов та інші проти Болгарії (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справіТанрікулу проти Туреччини (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, Ґюль проти Туреччини (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так само відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже саме орган, дії якого оскаржуються зобов`язаний був надати суду докази відсутності правових підстав для внесення заяви в ЄРДР.

Крім цього відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини учасники судового розгляду не вправі очікувати від суду вчинення дій на їх користь, що порушить засади змагальності і диспозитивності.

Разом з цим скарга не обґрунтована в частині зобов`язання двох посадових осіб здійснити одну і ту ж саму дію. На обґрунтування відповідного прохання скаржником не надано суду жодного пояснення.

Так, відповідно до ст. 129 Конституції України однією із загальних засад правосуддя є обов`язковість виконання судових рішень.

Однак не може бути виконано рішення про зобов`язання двох посадових осіб із самостійними функціями здійснити одну і ту ж дію.

Крім цього відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

У свою чергу у справі Європейського суду з прав людини "Preda and Dardari v. Italy" (1999) Суд вказав, що метою конвенції також є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Так в ст. 3 КПК України вказано, що державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором.

Отже у заявників і скаржника відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ними кваліфікацією дій особи за відповідною диспозицією КК України.

Також право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини.

Тому попередня кваліфікація дій осіб, на час внесення відомостей в ЄРДР, здійснюється відповідним органом досудового розслідування.

Крім цього в ч. 2 ст. 214 КПК України вказано, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже заявниками і скаржником на час розгляду зазначеної скарги не доведено бездіяльності в цій частині.

Отже у вказаній частині заява і скарга позбавлені правових підстав.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу задовольнити частково;

зобов`язати начальника СВ ГУНП в Івано-Франківській області забезпечити внесення відомостей за заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 14/12/2018 р. про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

в іншій частині скарги відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1