Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2064/18
Номер провадження 1-кс/376/537/2018
"05" жовтня 2018 р. слідчий суддя Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сквирського районного суду Київської області скаргу захисника адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування та розшуку підозрюваного, подану в порядку ст. 303 КПК України, -
Постановою заступника начальника СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області від 23.12.2016 року було зупинено досудове розслідування та оголошений розшук підозрюваного.
Вважає, що оскаржувана постанова ухвалена у свавільний спосіб, оскільки вказані у постанові факти не відповідають дійсності, оскаржувана постанова є невмотивованою, та винесеною з порушенням норм чинного законодавства. Прокурором та слідчим порушено порядок кримінального провадження, а саме ОСОБА_4 не набув статусу підозрюваної особи у кримінальному провадженні, а тому і всі подальші дії слідчого є незаконними.
Захисник адвокат ОСОБА_3 та скаржник ОСОБА_6 у судовому засіданні просили скаргу задовольнити на зазначених у скарзі підставах тощо.
Слідчий та процесуальний керівник прокурор у судовому засіданні просили у задоволені скарги відмовити посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням норм Кримінально процесуального кодексу України, а саме : ОСОБА_4 належним чином було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки слідчим були виконані необхідні слідчі дії, щодо вручення підозри та крім того на час розгляду скарги досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні було відновлено.
Вивчивши матеріали провадження по скарзі, заслухавши пояснення особи, що подала скаргу, слідчого та прокурора, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
27.10.2016 року заступником начальника СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 винесено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України яке 28.10.2016 року, у зв`язку з неявкою ОСОБА_4 до слідчого, направлене поштою.
Відомостей про вручення ОСОБА_4 вище зазначеної підозри матеріали кримінального провадження не містять.
23.12.2016 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та цього ж дня винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного.
Відповідно ч. 2 ст. 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Відповідно ст. ст. 7, 8 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться, зокрема: верховенство права; законність; забезпечення права на захист та оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, тощо.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частинами 1, 4, 5, 6 статті 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження, зокрема, слідчий, прокурор, зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Відповідно до п. 18 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Згідно до вимог ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, за змістом ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, що кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно вимог ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, що регулює відносини, пов`язані з викликом особи до слідчого, прокурора, суду.
Згідно ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Відповідно до ч.1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
В ході судового розгляду слідчий не надав доказів того, що 23.12.2016 року мало місце вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру у процесуальний спосіб.
Направлення поштою ОСОБА_4 повідомлення про підозру не є доказом вручення повідомлення про підозру, так як останні не містять передбаченого ч. 1 ст. 136 КПК України розпису про його отримання ОСОБА_4 .
У відповідності до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Суд, також звертає увагу, що згідно п. 2 розділу I Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України N 69 від 17.08.2012 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела та попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Зокрема, згідно п. 5 розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України N 69 від 17.08.2012 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань включаються відомості відносно осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, тобто осіб яких повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, після: складання повідомлення про підозру (ст. 277 КПК України) та вручення (дата та час) повідомлення про підозру (ст. 278 КПК України) та відомості про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, а саме коли стосовно неї приймається одне з таких рішень про: звернення до суду з обвинувальним актом (п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України), з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності (ст. 44 - 49 КК України), з клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру (ст. 292 КПК України); закриття кримінального провадження, коли помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого (п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України); закриття кримінального провадження щодо підозрюваного, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених КПК України, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України).
Згідно з п.п. 10) п. 2.1. Положення до Реєстру вносяться відомості про час та дату повідомлення про підозру, відомості про особу, яку повідомлено про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.п. 4) п. 3.1. Положення унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням таких строків (про): дату складання повідомлення про підозру, дату і час вручення повідомлення про підозру, зміну раніше повідомленої підозри - невідкладно.
Таким чином, відомості про невручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру та не набуття у зв`язку з цим ним статусу підозрюваної особи підлягають невідкладному внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З огляду на це, враховуючи, що органом досудового розслідування не вжито заходів для вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень, а також, що у органу досудового розслідування відсутні дані про належне підтвердження про факт вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 у будь-який інший спосіб, передбачений чинним законодавством, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_4 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.
Вказані обставини, а саме не набуття статусу підозрюваного ОСОБА_4 стверджується і подальшими діями слідчого, після зупинення досудового розслідування, а саме : надання ряду доручень органу досудового розслідування про вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 , рапортами слідчого про те, що вручити підозру ОСОБА_6 не можливо та рядом інших дій.
Відповідно до ч.2 ст. 280 КПК України до зупинення досудового розслідування слідчий зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе.
Положення цієї статті, з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч. 2 ст. 9 КПК України, передбачає повне та всебічне дослідження на дату зупинення провадження у справі всіх обставин кримінального провадження, виявлення обставин, які викривають, чи виправдовують підозрюваного, встановлення належними та допустимими доказами факту заподіяння збитків від вчинення дій службовою особою, їх розмір.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що в ході досудового розслідування ОСОБА_4 не перебував в процесуальному статусі підозрюваного, а тому останнього не можна оголосити у розшук, оскільки ч. 1 ст. 281 КПК України встановлено, що розшук оголошується тільки стосовно підозрюваного.
Згідно з положеннями ст. 282 КПК України зупинене досудове розслідування відновлюється постановою слідчого, прокурора, якщо підстави для його зупинення перестали існувати (підозрюваний видужав, його місцезнаходження встановлено, завершено проведення процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва), а також у разі потреби проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій. Зупинене досудове розслідування також відновлюється у разі скасування слідчим суддею постанови про зупинення досудового розслідування. Відомості про відновлення досудового розслідування вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування можуть бути оскаржені потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Частиною першою статті 280 КПК України передбачено, що досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо: 1) підозрюваний захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, за умови підтвердження цього відповідним медичним висновком; 2) оголошено в розшук підозрюваного; 2-1) слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування; 3) наявна необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.
Частиною 1статті 281 КПК України передбачено, що якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.
Відповідно до ч. 2 ст. 280 КПК України, до зупинення досудового розслідування слідчий зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для здійснення розшуку підозрюваного, якщо зупинити досудове розслідування необхідно у зв`язку з обставинами, передбаченими пунктом 2 частини першої цієї статті.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається у тому числі з мотивувальної частини, яка повинна містити: відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Відповідно до вимог КПК України зупинення досудового розслідування на підставі п. 2 ч. 1ст. 280 КПК України допускається лише після повідомлення особі про підозру та за умови оголошення цієї особи вже після набуття статусу підозрюваного у розшук, а оголошенню особи у розшук за ст. 281 КПК України повинна передувати та існувати саме сукупність таких обставин як: набуття особою статусу підозрюваного, відсутність інформації щодо місцезнаходження підозрюваного чи перебування його за межами України, здійснення належного повідомлення підозрюваного про необхідність явки до прокурора чи слідчого, декілька (дві або більше) неявок підозрюваного без поважних, причин на такі виклики.
Враховуючи вищевикладене, слідчим суддею встановлено, що органами досудового слідства формально виконувались вимоги КПК при винесенні постанови про оголошення розшуку підозрюваного зупинення досудового розслідування, оскільки не здобуто жодного доказу чи інших фактичних даних, які підтверджували б наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК, тобто переховування від органів слідства та суду з метою ухилення, що випливає з такого. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК, покладається на слідчого та прокурора, у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до висновку, що доводи захисника щодо відсутності будь-яких викликів ОСОБА_4 слушними, оскільки докази з цього приводу органом досудового розслідування не надано, тому висновки слідчого про переховування ОСОБА_4 від слідчого є його особистим припущенням, а зупинення досудового розслідування з цього приводу є передчасним.
Разом з цим не підлягають задоволенню інші вимога скарги, у зв`язку з тим, що суб`єктом звернення зі скаргою не конкретизовано, які саме дії повинен вчинити слідчий для встановлення заявлених ним обставин та крім того статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Таким чином, на підстави викладеного слідчий суддя приходить до висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що після розгляду скарги, слідчим суддею можуть бути прийняті ухвали про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Керуючись ст. 303-307 КПК України, суд, -
Скаргу ОСОБА_4 , на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування та розшуку підозрюваного, подану в порядку ст. 303 КПК України задовольнити частково.
В решті вимог скарги відмовити.
Ухвала слідчого судді в порядку ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Слідчий суддя