ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2635/18 Номер провадження 11-кп/814/524/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 153 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001006, за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яшники, Лохвицького району, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого машиністом насіннєочисних машин в ТОВ «Коновалівка-Агро», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

-за ч. 1 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

-за ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 20 серпня 2018 року близько 01 години, перебуваючи в с. Кованчик Полтавського району Полтавської області після святкування «Дня села», зустрів потерпілу ОСОБА_10 , яка в свою чергу направлялась до свого місця проживання в с. Байрак, Полтавського району, Полтавської області. Перебуваючи на узбіччі польової дороги, розташованої в Полтавському районі Полтавської області між с.Байрак і с.Кованчик, із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволодів мобільним телефоном «Нокіа 225», що належить ОСОБА_10 , спричинивши останній матеріального збитку на загальну суму близько 500 грн., яким розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 20 серпня 2018 року близько 01 години, перебуваючи на тому ж самому місці, де був вчинений перший злочин, у ОСОБА_7 виник умисел на задоволення статевої пристрасті, і реалізуючи вказаний умисел, підійшов ззаду до ОСОБА_10 , накинувши ремінь від чоловічої сумки на шию останньої, після того, за допомогою сили своїх м`язів почав її душити, тим самим подавив волю потерпілої та силоміць повалив на землю, де тримаючи її за волосся, висловлюючи намір застосувати ніж, користуючись подавленою до опору її волею та безпорадним станом, що стала наслідком застосування щодо неї насилля у вигляді здавлювання шиї ременем та подальшого нанесення ударів руками по голові та тулубу, а також значною перевагою у фізичній силі, зґвалтував потерпілу ОСОБА_10 . Таким чином насильно задовольнивши свою статеву пристрасть природним способом.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 20 серпня 2018 року близько 01 години, перебуваючи на тому ж самому місці, де був вчинений перший та другий злочини, у ОСОБА_7 виник умисел на задоволення статевої пристрасті неприродним способом. Тримаючи потерпілу ОСОБА_10 за одяг, яка продовжувала лежати на землі, ставши над її обличчям, погрожуючи фізичною розправою, примусив потерпілу вступити з ним в оральний статевий акт, таким чином насильно задовольнивши свою статеву пристрасть неприродним способом.

В подальшому, не зупинившись на досягнутому, ОСОБА_7 , зірвавши кукурудзяний початок, здійснив насильницькі дії над потерпілою, чим задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.

Внаслідок насильницьких дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, смугоподібне садно шкіри шиї з внутрішньо-шкіряними крововиливами; гематоми волосяної ділянки голови з ссадненням епідермісу; саден на обличчі, тулубі та кінцівках, синців голови, тулуба та кінцівок, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №856 від 28 серпня 2018 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді синців на плечах потерпілої могли утворитися внаслідок утримання ОСОБА_10 при її самозахисті.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині застосування іспитового строку, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

На думку прокурора, судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, мотиви і спосіб у який вони вчинені, а також кількість епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, який посягнув на такі важливі цінності, як статева свобода та статева недоторканість, честь і гідність жінки.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник в його інтересах ОСОБА_8 заперечували проти її задоволення. Крім того захисник ОСОБА_8 надав письмові заперечення в яких послався на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим, з огляду на посткримінальну поведінку ОСОБА_7 , який визнав провину, не намагався уникнути відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому, неодноразово просив вибачення у потерпілої та відшкодував матеріальну і моральну шкоду.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників процесу не оспорюються.

Судове рішення прокурором оскаржується в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, яке на його думку є безпідставним. Мотиви, з яких прокурор просить вирок суду скасувати - неврахування судом ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, мотиви і спосіб у який вони вчинені та кількості епізодів злочинної діяльності.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 70 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчинених ним злочинів, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого.

Щодо доводів апелянта про неможливість звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням за правилами ст. 75 КК України з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з такого.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У п. 3 постанови Пленуму зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен зясувати його вік, стан здоровя, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сімї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо. Поряд з цим передбачено визначення особливостей вчиненого злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Як вбачається із змісту вироку, суд належним чином вмотивував своє рішення про застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

При цьому, суд врахував характер і ступінь тяжкості скоєних злочинів обвинуваченим, дані про особу ОСОБА_7 , який характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відшкодував збитки, розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без реального відбування покарання.

Із вказаним висновком суду першої інстанції повністю погоджується і колегія суддів, одночасно окрім врахованого судом при призначенні покарання враховує конкретні обставини вчинення обвинуваченим злочину, мету та спосіб їх вчинення, три епізоди злочинної діяльності, один із яких є тяжким злочином, два інші злочини середньої тяжкості. В сукупності з наведеним, колегією суддів враховують дані про особу обвинуваченого, його поведінку до та після вчинення злочинів.

Так, обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності. Із характеристик, наданих суду з місця роботи та проживання, характеризується виключно позитивно, раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався. На користь цього вказує і наявне у матеріалах провадження клопотання директора ТОВ «Коновалівка АГРО» про бажання взяти на поруки, що надійшло під час досудового розслідування та свідчить про виключну довіру керівника підприємства, на якому працює обвинувачений. Поведінка ОСОБА_7 після вчинення злочинів свідчить про його щире каяття та власний осуд своєї негативної поведінки. Обвинувачений повністю відшкодував збитки потерпілій ОСОБА_10 . Остання в судовому засіданні просила не позбавляти його волі. ОСОБА_7 має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційному розгляду колегії суддів наведено не було.

Обговорюючи доводи апелянта про скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання лише за умови, що в апеляційній скарзі порушується питання про ухвалення нового вироку.

Всупереч вимогам ст. ст. 407 та 420 КПК України прокурор ні у мотивувальній, ні у резолютивній частинах апеляційної скарги не ставить питання про ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку щодо ОСОБА_7 з призначенням йому нового покарання. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає апеляційні вимоги прокурора неспроможними з точки зору їх відповідності застосуванню процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, колегія судді не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4