Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4658/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія п.4 ч.2 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000984 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 травня 2018 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Носівки Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , якого визнано винним та призначено покарання
-за п.4 ч.2 ст.115 КК України на 10 (десять) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу відносно ОСОБА_8 залишено без змін утримання під вартою.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк відбування покарання рахувати з моменту затримання у порядку ст.208 КПК, з 19 червня 2016 року.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання починаючи з часу затримання і до 20.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 13624 грин. 97 коп. за проведення судово-медичних експертиз.
Речові докази в кримінальному провадженні: змив на марлевий тампон з плям бурого кольору, виявлених на гранітній плиті у дворі до паперового конверту №1; шматок матерії зі слідом взуття виявлений на сходинці перед входом до будинку до картонної коробки; пара галош поміщених до картонної коробки; навісний замок з нашаруванням речовини бурого кольору поміщений до паперового конверту №2; кухонний ніж поміщений до паперового конверту №3; змив на марлевий тампон з плям речовини бурого кольору, виявлених на дверях, які ведуть із сіней до кімнати №2 поміщений до паперового конверту №4; ніж з руків`ям рожевого кольору з полімерного матеріалу поміщений до паперового конверту №5; гумова рукавичка поміщена до спецпакету № 0565415; ніж з дерев`яним руків`ям поміщений до паперового конверту №6; виріз з наволочки ні ліжку поміщений до паперового конверту №7; змив на марлевий тампон з плям речовини бурого кольору, поміщений до паперового конверту №8, дві ганчірки, безрукавку та шорти які знаходяться в спец пакеті №0727191, зрізи з нігтьових пластин пальців рук, зразки волосся, які знаходяться у камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Житомирській області-знищено.
Арешт накладений на пару капців, ковдру, футболку, штани шкарпетки, три рушники-що належать ОСОБА_8 - скасовано.

встановила:
Судом встановлено, що 18 червня 2016 року, близько 20 години, ОСОБА_8 знаходився за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 . В цей момент між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, виник конфлікт, який переріс у суперечку, в ході якого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , утримуючи в руці кухонного ножа, умисно, діючи з особливою жорстокістю, усвідомлюючи, що такими діями завдає сильного фізичного болю та особливих страждань і бажаючи їх спричинення, наніс численні удари указаним ножем у місце розташування життєво важливих органів, в область шиї, обличчя, грудну клітину та спину ОСОБА_9 . З метою самозахисту потерпіла почала чинити опір. Однак ОСОБА_8 , з метою подолання опору ОСОБА_9 та доведення свого злочинного умислу до кінця, спричинив останній різані рани правої та лівої кисті та продовжив наносити численні удари вищевказаним ножем в область тулуба і таким чином умисно вбив ОСОБА_9 .
Смерть потерпілої настала в результаті проникаючих колото-різаних поранень шиї з пошкодженням судин шиї (зовнішньої яремної вени), грудної клітини з пошкодженням тканини легень, що ускладнилось гострою внутрішньою та зовнішньою кровотечами.
В ході умисного вбивства ОСОБА_8 заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: 21 рани на шиї, грудній клітині, животі, спині, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю; тілесні ушкодження у вигляді 5 ран на кінцівках, саден та крововиливів, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , зазначає, що вирок постановлено з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та не вірного застосування Закону України про кримінальну відповідальність в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання.

Просить вирок змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Вказує, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд в достатній мірі не врахував обставини, що його пом`якшують, оскільки під час судового розгляду ОСОБА_8 визнавав вину у скоєному ним злочині в повному обсязі, підтвердив усі ті обставини, які були встановлені досудовим слідством, пов`язані із скоєним ним злочином, щиро розкаявся у скоєному злочині, а отже суд безпідставно не взяв до уваги таку пом`якшуючу обставину - як щире каяття.

Також, суд першої інстанції, не взяв до уваги, що обвинувачений за місцем проживання та навчання характеризується виключно з позитивної сторони, що підтверджують характеристики з місця навчання та проживання, ОСОБА_8 молодий за віком, має хворобу очей(вроджену катаракту), раніше не притягувався ні до кримінальної, ні адміністративної відповідальності, що також не враховано судом першої інстанції.

Також зазначає, що судом не вірно застосовано до обвинувачуваного Закон України про кримінальну відповідальність в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 на підтвердження доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений ніким з можливих апелянтів не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 надто суворого покарання на думку колегії суддів безпідставні.

Так, при призначенні покарання судом першої інстанції було дотримано вимоги ст. 65 КК України та враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 вчинення злочину в неповнолітньому віці, обставини що обтяжують покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також дані про особу обвинуваченого.

Судом при постановленні вироку враховано характер та спосіб вчинення злочину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, що свідчило про відсутність щирого каяття обвинуваченим, а також дані про особу обвинуваченого, що виявляє високий ризик небезпеки для суспільства, потребує постійного нагляду за поведінкою з боку правоохоронних органів в умовах ізоляції від суспільства.
При призначенні покарання обвинуваченому суд також врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання, думку потерпілої, яка просила суворо покарати обвинуваченого у зв`язку з чим обвинуваченому було призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність у обвинуваченого щирого каяття є обґрунтованими та переконливими, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.
Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно, відверто, а не уявно визнав свою провину у вчиненому злочині, висловив щирий жаль з приводу цього та осуджував свою поведінку.
Обвинувачений ОСОБА_10 намагався приховати сліди злочину, на початку судового розгляду вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав, дав показання лише після дослідження всіх доказів, в яких фактично покладав часткову відповідальність на потерпілу, вказуючи на її провокуючі дії, що переконливо свідчить про відсутність у нього щирого каяття.
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, обставини його вчинення, підвищену суспільну небезпечність дій обвинуваченого, вимоги матеріального закону щодо призначення необхідного та достатнього покарання для виправлення та попередження нових злочинів, відсутності кількох обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає що знайшли своє підтвердження доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції при призначенні покарання положень ч.5 ст. 72 КК України щодо зарахування обвинуваченому строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.
Так відповідно до ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
З аналізу вказаних норм вбачається, що строк попереднього ув`язнення розпочинається з моменту затримання особи і закінчується датою набрання рішенням суду щодо нього (вироку, ухвали) законної сили.
На підставі викладеного, колегія суддів, вважає, що вирок суду в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зміні та вважає за можливе додатково зарахувати засудженому ОСОБА_8 у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 07.11.2018 року - включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 травня 2018 року змінити.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України додатково зарахувати засудженому ОСОБА_8 у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 07.11.2018 року - включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення копії вироку.

Судді: