Справа № 201/285/19
Провадження № 1-кс/201/357/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши за участю представника заявника у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням, в якому просив суд скасувати арешт, накладений ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року по справі №11-сс/774/784/17 на майно вилучене під час проведення обшуку 24 червня 2017 року за адресою: м.Дніпро, пр.Нігояна Сергія, 100, а саме на тверді диски.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що ОСОБА_4 є власником зазначених твердих дисків і не є учасником будь-якого кримінального провадження, у зв`язку із чим перебування належного йому на праві власності майна під арештом порушує його права. Заявник зазначає, що збереження арешту на його майні перешкоджає йому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю і є неправомірним втручанням в мирне володіння майном з боку правоохоронних органів.

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримала з підстав у ньому викладених, пояснила, що у даному кримінальному провадженні підозру не пред`явлено жодній особі і таке довготривале і безпідставне втручання держави у право власності заявника порушує його права на мирне володіння майном.

Представник прокуратури Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, із клопотаннями про відкладення розгляду справи або заявами про розгляд справи за відсутністю до суду не звертався. Зазначене відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду клопотання за відсутністю представника прокуратури Дніпропетровської області, а тому, з метою дотримання розумних строків розгляду даної категорії справ, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника прокуратури Дніпропетровської області.

Суд, вислухавши представника, дослідивши надані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року у справі №11-сс/774/784/17був накладений арешт шляхом заборони розпорядження та користування речами і документами, вилученими під час проведення обшуку в автомобілі «Шевроле Лачетті» чорного кольору в кузові універсал, д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До переліку майна, на яке цією ухвалою накладено арешт, також входять два жорстких диска з комп`ютера.

Частиною 1 статті 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В пункті 12 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 наголошено «….слід звернути увагу на положення ст. 174 КПК, яка встановлює порядок скасування арешту майна підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Зазначені учасники кримінального провадження мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Таким чином, ухвала про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна, які були присутні при розгляді питання про арешт майна, або із клопотанням про скасування арешту майна мають право звернутися ці ж учасники кримінального провадження, якщо вони не були присутні при розгляді питання про арешт майна».

Зазначені жорсткі комп`ютерні диски належать ОСОБА_4 .

В судове засідання при розгляді питання про арешт майна 12 липня 2017 року ОСОБА_7 судом не викликався і не був присутнім при розгляді питання про арешт майна.

Крім того, зазначеною ухвалою від 12 липня 2017 року був скасований арешт з автомобіля «Шевроле Лачетті» чорного кольору в кузові універсал, д/н НОМЕР_1 , в якому перебували жорсткі диски, на які накладено арешт.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 174 КПК України власник та володілець майна має право на заявлення клопотання про скасування арешту майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

З матеріалів скарги вбачається, що арешт майна був накладений в межах кримінального провадження №0002010 від 28 грудня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 358 КК України.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів того, що у кримінальному провадженні заявник є підозрюваним або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого, або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також відсутність доказів того, що майно, на яке накладений арешт, визнано речовим доказом у відповідному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку про відсутність підстав збереження арешту майна заявника на цей час, у зв`язку із чим заява про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

За ч.1 ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права. У даній справі суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для збереження арешту майна заявника, що тягне за собою необхідність скасування арешту.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справам «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів, або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

Європейський суд з прав людини у численних своїх рішеннях вказував на неприпустимість непропорційного втручання держави у мирне володіння майном громадян та наголошував на неухильному дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справи «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_8 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші).

Таким чином, з огляду на вимоги доцільності і співмірності втручання держави в право власності заявника, суд приходить до висновку про те, що подальше обмеження права заявника, який не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, на мирне володіння грошовими коштами, буде непропорційним втручанням у його право власності, тобто у його право на мирне володіння майном, яке захищено у тому числі і нормами Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і тому повинно бути припинено.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, а також приймаючи до уваги відсутність підстав для подальшого арешту майна заявника, суд вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше збереження арешту майна заявника може спричинити неправомірне втручання держави в мирне володіння майном заявника, що буде порушенням ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є неприпустимим.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 170 - 174, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 року по справі №11-сс/774/784/17 на майно вилучене під час проведення обшуку 24.06.2017 року за адресою : м.Дніпро, пр.Нігояна Сергія, 100, а саме на тверді диски.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1