№ 336/4631/18
провадження № 1кп/336/570/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001516 від 02.05.2018 р. відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, працюючого в ТОВ «Запоріжметалургремонт», який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
27.07.2004 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.2 ст.189, ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
07.03.2006 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.121 КК України до 10 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.07.2004 р. і призначено остаточне покарання у вигляді 13 років позбавлення волі, ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27.10.2015 р. звільнений 04.11.2015 р. умовно-достроково, невідбутий строк покарання 2 роки 6 місяців 1 день,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України,
В С Т А Н О В И В:
01 травня 2018 р., у нічний час у торгівельному павільйоні № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт з питань продажу слабоалкогольних напоїв останньому, після чого на грунті неприязних відносин у ОСОБА_4 виник умисел на пошкодження вищезазначеного торгівельного павільйону, шляхом його підпалу.

Так, 02 травня 2018 р., приблизно о 02.45 год., ОСОБА_4 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на умисне пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, прибув до торгівельного павільйону № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та який перебуває у користуванні потерпілого ОСОБА_5 на підставі угоди про оренду торгівельного павільйону від 01.05.2018 р., укладеної між потерпілим та ПП «Юлія + А».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою пошкодження торгівельного кіоску № 23-Ш, який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул..Бочарова, 3, шляхом підпалу, облив рекламні банери у кількості двох штук, які розташовані на фасаді зазначеного торгівельного павільйону, невстановленою досудовим розслідуванням рідиною, яку він приніс із собою, та за допомогою сірників підпалив її, чим спричинив займання зазначених банерів, внаслідок чого обгоріла частина фасаду зазначеного торгівельного павільйону та рекламні банери у кількості двох штук, розміщені на ньому, проте не довів свій злочинний умисел до кінця, оскільки його дії були помічені працівниками патрульної поліції УПП в Запорізькій області ДПП, які знешкодили пожежу.

Тим самим, своїми умисними діями ОСОБА_4 , міг спричинити потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду шляхом підпалу фасаду торгівельного павільйону № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якого, згідно з довідкою, наданою директором ПП «Юлія + А», складає 135 000 грн.

У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково. Не оспорював фактичних обставин вчиненого злочину, але вважав, що його дії кваліфіковані не вірно. Оскільки умислу на пошкодження майна шляхом підпалу не мав, його дії необхідно кваліфікувати як хуліганство, оскільки умисел був саме на пошкодження наклейок на кіоску з хуліганських мотивів. В обгрунтування своєї позиції ОСОБА_4 пояснив, що 01.05.2018 р. біля кіоску по вул.Бочарова, 3 у нього стався словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_5 з приводу того, що потерпілий відмовив ОСОБА_4 у продажу слабоалкогольних напоїв. Через деякий час, вночі 02.05.2018 р., обвинувачений в парку по вул..Бочарова зустрів незнайомих, з якими поспілкувався, вжив ще спритних напоїв та взяв півпляшки з рідиною для розпалювання. Проходячи мимо кіоску, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , згадавши про конфлікт, який виник раніше, ОСОБА_4 облив два рекламні банери розміщені на фасаді торгівельного павільйону та, за допомогою сірників, підпалив їх. Через декілька хвилин неподалік від павільйону обвинувачений був затриманий співробітниками поліції.
Вивчивши обставини кримінального провадження та оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні описаного вище кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним.

Допитані судом свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали пояснення про те, що є інспекторами групи реагування та з 01.05.2018 р. несли службу по охороні громадського порядку на території Шевченківського району м.Запоріжжя. В нічний час 02.05.2018 р. на службовому автомобілі рухалися по вул.Бочарова, де помітили, що горить кіоск. Неподалік, помітили чоловіка, якого затримав свідок ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 в цей час, за допомогою вогнегасника, погасив полум`я на фасаді торгівельного павільйону. У чоловіка, який представився ОСОБА_4 , свідки виявили напівпорожню плашку з рідиною для розпалювання. Після чого була викликана слідчо-оперативна група. ОСОБА_4 пояснював, що напередодні у нього стався конфлікт з продавцем, який у цьому кіоску відмовився продати алкогольні напої.
Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за фотознімками впізнали в ОСОБА_4 особу, яка 02.05.2018 р. приблизно о 02.45 год. була виявлена біля будинку № 3-а по вул.Бочарова в м.Запоріжжя, де намагалась підпалити металевий кіоск (а.с.79-82, 83-86).
З протоколу огляду місця події від 02.05.2018 р. (а.с.48-58), судом встановлено що в період часу з 03.10 по 04.50 год. була оглянута ділянка місцевості, розташована біля будинку АДРЕСА_2 . На ділянці місцевості розташований металевий кіоск, біля якого попереду стояли три металеві столи, праворуч та ліворуч холодильники. На момент огляду на лицьовій стороні кіоску наявні полімерні банери, які мають пошкодження у вигляді термічного обгорання загальною площею 1 м на 1,5 м. За вказаними банерами зачинені ставні, які мають сліди кіптяви та термічної обробки.
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.05.2018 р. (а.с.59). ОСОБА_8 просить прийняти заходів до невідомого, який 02.05.2018 р. в нічний час здійснив підпал кіоску, який він орендує за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до договору № 5 торгівельного павільйону (а.с.61-63) ОСОБА_5 прийняв в оренду торгівельний павільйон № НОМЕР_1 , торгівельною площею 20 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 у орендодавця ПП «Юлія+».
Згідно довідки № від 31.07.2018 р. (а.с.71), виданої ПП «Юлія+», оціночна вартість кіоску № 23Ш, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 становить 135 000 грн.
Під час проведення слідчого експерименту 17.07.2018 р. підозрюваний ОСОБА_4 надав пояснення щодо обставин вчинення злочину, аналогічні тим, які ним були надані в судовому засіданні (а.с.94-98).
Досліджені судом наведені докази узгоджуються між собою, стосуються події злочину, отримані у встановленому законом порядку, є належними, допустимим та такими, що в своїй сукупності послідовно і логічно підтверджують встановлені судом обставини вчинення злочину та винуватість ОСОБА_4 в його вчиненні.
Аналізуючи доводи ОСОБА_4 щодо необхідності кваліфікації його дій за ст.296 КК України, суд виходить із наступного.
Об`єктом захисту у ст.296 КК є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних місцях.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
У п.4 постанові Пленуму ВС від 22.12.2006 №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», надано роз`яснення, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та
обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Початок прояву хуліганства може бути різний: наприклад, особа може завчасно передбачити, що перебуватиме у громадському місці під час проведення якихось заходів, й у зв`язку із цим готується, налаштовує себе на вчинення у той час відповідних протиправних дій, або ж рішення вчинити такі дії може виникнути спонтанно, раптово, ситуативно. Однак для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може скоїти це діяння згодом за будь-яких обставин.
При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.
Суд переконався, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 КК України, оскільки в діях обвинуваченого відсутні обов`язкові елементи об`єктивної сторони вказаного злочину.
Зокрема, протиправні дії обвинуваченого були спрямовані не проти громадського порядку, а у зв`язку з неприязними відносинами, які виникли у обвинуваченого раніше. Злочин було вчинено не відразу після відмови потерпілого, яка образила ОСОБА_4 та у нічний час, коли такі дії не могли бути спрямовані проти усталених взаємовідносин громадян між собою та суспільством, заснованих на загальноприйнятих правилах співжиття, спокійних умов побуту та відпочинку людей.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, як замах на умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину (згідно ст.12 КК України тяжкий злочин), конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так ОСОБА_4 раніше судимий, не одружений, працює у ТОВ «Запоріжметалургремонт», на обліку в ЗОНД не перебуває.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття.

З урахуванням обставин справи та даних про особу, відсутності тяжких наслідків, суд погоджується з позицією сторони обвинувачення, і вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе в умовах без ізоляції його від суспільства з призначенням покарання в межах санкції статті КК України та можливості звільнення його від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком. При призначенні покарання судом врахований висновок органу пробації щодо обвинуваченого (а.с.43).

При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого судових витрат, суд вважає, що на підставі ст.ст.122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертизи в сумі 715 грн. (а.с.88).

Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , під час судового розгляду був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Під час судового розгляду ухвалою суду від 05.09.2018 р. обраний запобіжний захід був судом продовжений за клопотанням прокурора до 03.11.2018 р., строк застосування якого сплинув. Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора. Оскільки під час судового провадження прокурор з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не звертався, суд дане питання не вирішує за відсутності передбачених законом підстав.
Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст.368, 374, 392 КПК України, суд -

З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати період тримання його під вартою з 02.05.2018 р. по 03.05.2018 р.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні в сумі 715 грн.

Речові докази:

куртку темно-коричневого кольору, вилучену 02.05.2018 р. у ОСОБА_4 , повернути ОСОБА_4 за належністю;

пластикову прозору пляшку об`ємом 0,35 л із прозорою рідиною із наліпкою з написом «Засіб для розпалювання твердого палива», змиви на марлевий тампон з правої та лівої руки ОСОБА_4 , знищити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, -у той же строк після отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя ОСОБА_1