П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 р.
м. Київ

Справа № 641/1629/16-к

Провадження № 51-4576 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки та мешканки

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року, ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 26 вересня 2012 року і за сукупністю вироків ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
В строк покарання ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення: з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі - з 10 лютого 2016 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі - з 21 червня 2017 року по 27 липня 2017 року строк попереднього ув`язнення зараховано.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона 06 жовтня 2015 року близько 12.30, знаходячись в магазині «Ровесник» за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, таємно викрала з полиці магазину жіночу сумку з мобільним телефоном «Samsung E 210» та іншим майном, яке не становить для ОСОБА_7 матеріальної цінності, спричинивши потерпілій матеріальних збитків на загальну суму 148 грн. Після чого ОСОБА_6 з вказаною сумкою покинула приміщення магазину. Однак, довести до кінця свій злочинний намір ОСОБА_6 не змогла з причин, що не залежали від її волі, оскільки її спробі зникнути з місця скоєння злочину завадили активні дії ОСОБА_8 .
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо неї судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та її особі внаслідок суворості, просить їх змінити, пом`якшивши призначене покарання. Свої вимоги засуджена мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, в достатній мірі не врахувавши даних про її особу та обставин, що пом`якшують покарання, зокрема того, що вона визнала вину, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, а також позицію потерпілої, яка просила суворо її не карати, дійшли необґрунтованого висновку про неможливість зниження міри призначеного їй покарання. Крім того, ОСОБА_6 вказує на неправильне застосування ч. 5 ст. 72 КК України, що призвело до погіршення її становища.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор касаційну скаргу підтримав частково, просив задовольнити її в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК України.
Мотиви Суду
Положенням ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо наведених у касаційній скарзі доводів ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, а також дані про її особу, тобто суд дотримався вимог статей 65-67, 69, 71 КК України.
Крім того, доводи засудженої щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи її апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Проте, заслуговують на увагу наведені у касаційній скарзі доводи засудженої про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Положенням ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі є «іншим кримінально-правовим наслідком діяння» в розумінні вказаної норми закону.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Частиною 2 ст. 5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Закон № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, який передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи в розумінні ст. 5 КК України.
Закон № 2046-VIII від 18 травня 2017 року є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи в розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 серпня 2018 року № 13-31 кс 18 зробила правовий висновок про те, що суди, призначаючи покарання, мають враховувати, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII), а якщо злочини вчинені особою, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинила злочин до 20 червня 2017 року і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року.
З огляду на викладене, Суд уважає, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не врахував положень ч. 2 ст. 4, частин 1, 2 ст. 5 КК України та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), а тому судові рішення підлягають в цій частині зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої задовольнити частково.
Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 27 липня 2017 року включно та в порядку ст. 433 КПК України - з 28 липня 2017 року по 05 грудня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3