ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2018 року по кримінальному провадженню за №0002962,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2018 року задоволено клопотання старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та накладено арешт на квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 363595, що на праві власності належить ОСОБА_7 .
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що в матеріалах кримінального провадження є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що вище викладене нерухоме майно є предметом вчинення злочину, набуте злочинним шляхом, а також може забезпечити цивільний позов, у зв`язку з чим підлягає арешту, оскільки його незастосування призведе до відчуження майна.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про накладення арешту на майно.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги зазначає, що слідчим не доведена необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України. Звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов ОСОБА_9 , яка просить стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_7 на її користь та користь її онука ОСОБА_10 10 000 000 грн. за заподіяну кримінальним правопорушенням майнову та моральну шкоду. Вважає, що розмір позовних вимог, заявлених у цивільному позові, є необґрунтованим, оскільки жодних доказів для його обґрунтування позивачем не надано, як і відсутнє навіть посилання на такі докази у позовній заяві. Вказує на те, що вказана квартира належить ОСОБА_7 та його дружині ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності та відповідно до висновку експерта поділити житлову квартиру за існуючим плануванням, без порушень будівельних норм та правил неможливо. Отже, навіть у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_9 вона не буде мати законних підстав для подання позову про виділ частки із вказаної квартири в натурі.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши надані матеріали та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як слідує з матеріалів провадження, слідчим відділом Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0002962 від 27 листопада 2018 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
04 грудня 2018 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло клопотання представника потерпілої ОСОБА_9 про долучення до матеріалів кримінального провадження цивільного позову, так як вказаним кримінальним правопорушенням останній було завдано моральної та матеріальної шкоди, а також клопотання про арешт всього майна, що на праві власності належить ОСОБА_7 задля забезпечення цивільного позову.
Постановою слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 04 грудня 2018 року ОСОБА_9 визнано цивільним позивачем у кримінальному провадженні.
Згідно відомостей, отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер майна 363595.
Враховуючи, що в кримінальному провадженні до підозрюваного ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, а також з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження та запобігання можливості відчуження вказаного нерухомого майна, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вилучене майно.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2018 року про накладення арешту на квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 363595, що на праві власності належить ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

_____________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4