ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5335/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1287/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч. 1 ст.28, ч.2ст. 125 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

представника потерпілої - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Пісочин Харківського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно працюючого по цивільно-правовому договору в ТОВ «Гранд-Інжиніринг», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,
визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, яка має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.
Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, вчинили умисний злочин проти здоров`я особи, за наступних обставин.
Так, 24.03.2017 року приблизно о 03 год. 15 хв. ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 та малознайомою їм ОСОБА_10 , перебуваючи на задньому сидінні в салоні автомобіля таксі «DeoLanos», та рухалися по вул. Полтавський шлях м. Харкова у напрямку станції метро «Холодна гора».
Саме в той час між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 почалася сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. При цьому у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , спочатку діючи самостійно, зі злочинним умислом, відчуваючи зневагу до ОСОБА_10 , застосовуючи фізичну силу, ліктем правої руки наніс один удар у лівий бік тулуба потерпілої, яка сиділа поруч з ним з правої сторони. Надалі у зв`язку з тим, що водій таксі, особу якого в ході досудового розслідування встановити не виявилося за можливе, був змушений зупинити автомобіль навпроти багатоповерхового житлового будинку №177 по вул. Полтавський Шлях, а ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, почав силою виштовхувати руками ОСОБА_10 із салону автомобіля у відчинені ОСОБА_12 двері з правого боку пасажирського сидіння.
При цьому ОСОБА_8 , без попередньої змови із ОСОБА_7 , вирішила долучитись до побиття останнім потерпілої ОСОБА_10 , та спричинити їй тілесні ушкодження будь-якого ступеня тяжкості.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 , стоячи на відстані витягнутої руки від ОСОБА_10 , діючи зі злочинним умислом, без попередньої змови із ОСОБА_7 , відчуваючи зневагу до потерпілої, завдала декілька ударів кулаками рук в ділянку голови та шиї потерпілої, а потім, продовжуючи насильницькі дії, схопила її за волосся та силою потягнула на себе. В результаті зазначених насильницьких дій ОСОБА_10 впала колінами на землю. Потім, коли ОСОБА_10 намагалась встати з колін, ОСОБА_7 , діючи зі злочинним умислом, без попередньої змови із ОСОБА_8 , застосовуючи фізичну силу, схопив потерпілу руками за кисті її рук та почав стискати і викручувати пальці, а потім наніс їй два удари кулаком правої руки в ділянку голови. Від отриманих ударів ОСОБА_10 впала на землю, а ОСОБА_7 разом із ОСОБА_12 нанесли їй ще близько п`яти ударів ногами в ділянку тулуба.
Після цього, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , вважаючи виконаними до кінця всі свої злочинні дії, припинили побиття потерпілої та з місця скоєння злочину зникли.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи без попередньої змови між собою, спричинили потерпілій ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма 5-го пальця лівої кісті у вигляді часткового розриву сухожилля довгого розгинача і посттравматичного теносіновіта сухожилля згинача 5-го пальця лівої кисті із наявністю синця та тілі припухлості м`яких тканин в ділянці проміжної фаланги 5-го пальця, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3 тижнів (21 дня); ділянка відсутності волосся на голові, садна на правій бічній поверхні шиї, синці на гомілках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №3507-ая/17 від 08.06.2017 року.
Під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнали повністю та надали показання, що вони не спричиняли ніяких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 не визнають у повному обсязі..

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_9 подали на нього апеляційні скарги.
До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги.
Захисник ОСОБА_9 просить вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 05 червня 2018 року по кримінальному провадженню за звинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України скасувати; кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України - закрити, у зв`язку з відсутністю у діях останньої складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України; призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України; цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Обґрунтовуючи свою вимогу апелянт посилається на те, що судом при винесенні вироку по даному кримінальному провадженню не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; а також: за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Так, в порушення вимог ст. 96 КПК України суд не з`ясував достовірність показань свідка ОСОБА_14 , оскільки вони є суперечливими та не відповідають дійсності.

Крім того, захисник зазначає, що судом не надано належної оцінки висновку експерта з питань судово-медичної експертизи № 298-2017 від 16 травня 2017 року, що також було відображено у висновку експерта № 3507- ая/17 від 08 червня 2017 року.

Також, захисника вказує на те, що жоден зі свідків не дав показання які б викривали ОСОБА_8 чи вказували, що саме вона причетна до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, лише свідок ОСОБА_14 , шляхом надання неправдивих показань, оговорила підзахисну.

Захисник в своїй апеляційний скарзі просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, у зв`язку з тим, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, а саме докази на аркушах справи 191, 192, 193 не були оцінені судом з точки зору незалежності, допустимості, достовірності, сукупності зібраних доказів для прийняття правильного рішення, що вплинуло на вирішення питання про винуватість або невинуватість моєї підзахисної.

Стосовно ОСОБА_7 захисник зазначає, що обвинувачений фактично визнав факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 та відповідно розкаявся у скоєному, що є пом`якшуючою обставиною, про що він додатково заявив під час судових дебатів 04 червня 2018 року, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України є обставиною яка пом`якшує покарання. ОСОБА_15 раніше не судимий, з моменту інкримінованого кримінального правопорушення будь яких злочинів та адміністративних правопорушень не вчиняв, обтяжуючі обставини в діях обвинуваченого, при скоєні даного кримінального правопорушення, відсутні.

Щодо цивільного позову захисник вказує на те, що сторона захисту вважає, що ОСОБА_8 повинна бути повністю виправдана, а тому позовна заява у цій частині не підлягає задоволенню. Стосовно суми моральної шкоди, що стягнута з ОСОБА_7 захисник вважає, що потерпіла не обґрунтувала свої вимоги стосовно стягнення саме такої суми моральної шкоди.

Потерпілою не надано підтвердження того, що вона зверталась до лікаря стосовно моральних, душевних, психічних страждань. Не прояснено у зв`язку з чим саме така сума підлягає стягненню.

У зв`язку з тим, що цивільний позов потерпілої не обґрунтованийзахисник просить у задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинувачених та їх захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора,потерпілої та її представника, які вважали оскаржений вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисникане підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника щодо необхідності скасування вироку районного суду стосовно ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки відсутні об`єктивні підстави для цього.
Зокрема, твердження сторони захисту про відсутність даних, що підтверджують факт нанесення обвинуваченою ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , спростовуються об`єктивними даними, які суд встановив під час судового розгляду, досліджуючи показання потерпілої та свідків за цим провадженням, а також відомості, зазначені в письмових доказах: заяві потерпілоївід 02.06.2017 року про вчинення злочину; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.09.2017 року; довідці КЗОХ «Харківська міська поліклініка №24» від 25.03.2017 року та у висновку судово-медичної експертизи №3507-ая/17 від 08.06.2017 року.
Крім того, зі змісту висновку експерта №3507-ая/17 від 08.06.2017 року (арк. 159-161 т.1) вбачається, що у гр. ОСОБА_10 мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма 5-го пальця лівої кисті, у вигляді часткового розриву сухожилля довгого розгинача і посттравматичного теносіновіта сухожилля згинача 5-го пальця лівої кисті і з наявністю синця на тлі припухлості м`яких тканин в ділянці проміжної фаланги 5-го пальця, яке належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня); ділянка відсутності волосся на голові, садна на правій бічній поверхні шиї, синці на голімках, що викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Ці ушкодження утворились в результаті ударної травматичної дії тупих твердих предметів за винятком саден, які утворились за механізмом удар-тертя-ковзання; ділянка відсутності волосся на голові утворилась ймовірніше за все в результаті механічного видалення волосся (виривання) і могли бути отримані за 1-2 доби до моменту огляду. Цей висновок підтверджується видом, характером пошкоджень, а також стадією загоєння саден і кольором синців.
Зазначені висновки експертизистороною захисту не спростовані в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду не надано нових доказів щодо отримання потерпілою цих тілесних ушкоджень в інший час та спосіб, ніж це встановлено експертом.
Також, потерпілаОСОБА_10 в той же день, а саме 24.03.2017 року, майже одразу після отриманих тілесних ушкоджень о 04 год. 20 хв. звернулася до медичного закладу КЗОЗ «ХМКЛШНМД ім.. О.І. Мещанінова» в кабінет політравми.
Більш того, свідок ОСОБА_14 під час її допиту в суді першої інстанції пояснила, що в ніч з 23.03.2017 на 24.03.2017 року, приблизно з 02 до 03 години ночі, вона гуляла зі своєю собакою породи Сенбернар, в районі будинку АДРЕСА_3 . В цей час вона побачила як зупинився автомобіль таксі, далі із задньої пасажирської двері автомобіля вийшла жінка крупної статури, вона обійшла автомобіль та відрила задні двері за пасажирським сидінням, після чого почала витягувати із автомобіля іншу жінку, далі почала наносити їй удари по шиї та голові. Потім із заднього сидіння автомобіля вийшов чоловік, який також почав наносити тілесні ушкодження цій жінці. Побиття продовжувалось приблизно 10 хвилин. В цей час вона знаходилась на відстані приблизно 150 метрів. Далі з переднього пасажирського сидіння вийшов чоловік, який почав щось голосно кричати, а потім він почав прикривати цю жінку, яку били. Після цього чоловік та жінка, які били іншу жінку, сили в автомобіль таксі та від`їхали від цього місця. Потім другий чоловік також пішов до автомобіля таксі та вони поїхали. Коли вона підійшла до жінки, яку перед цим побили, одяг на ній був забруднений, на голові у неї було дуже заплутане волосся. Коли вона підійшла до потерпілої то побачила, що це ОСОБА_10 , із якою вони раніше проживали в одному мікрорайоні. Вона запропонувала потерпілій допомогу, на що ОСОБА_10 відмовилась та сказала, що вона сама викличе поліцію.
Свідок ОСОБА_14 була попереджена судом про кримінальну відповідальність занадання завідома неправдивих показань та стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що свідок має особисту зацікавленість щодо розгляду цього кримінального провадження чивона має намір обмовити обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт попереднього знайомства ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 ніяким чином не свідчить про бажання потерпілої обмовити обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 .

Також, під час проведення досудового розслідуванняза участю свідка ОСОБА_14 проводилось пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками. Під час цієї слідчої дії вона впізнала осіб, які згідно обвинувачення побили потерпілу ОСОБА_10 , тобто обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до протоколу пред`явлення за фотознімками від 05.09.2017 року (арк. 172-174 т.1), свідокГальоса ОСОБА_16 впізнала обвинувачену ОСОБА_8 за обличчям та зовнішнім видом, а тому колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника про те, що колір волосся, який був у ОСОБА_8 до та після подій згідно пред`явленого їй обвинувачення, істотно впливають на достовірність наданих свідком показань.

Свідка ОСОБА_17 , який був допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції, підтвердив факт того, що він 24.03.2017 року разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 їхали на таксі додому, на задньому сидінні сиділи обвинувачені та потерпіла, які по дорозі дуже голосно розмовляли, про що саме він не чув, оскільки в машині гучно грала музика. Також він підтвердив, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 був конфлікт, але причини його він не знає. Потім водій таксі зупинив автомобіль та він разом з обвинуваченою та потерпілої вийшли з нього. Далі на вулиці продовжився конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Коли він вийшов із автомобіля то побачив, ОСОБА_18 лівою рукою відштовхнув ОСОБА_10 від ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_17 також підтвердив в судовому засіданні, що поблизу місця, де був конфлікт між обвинуваченими та потерпілою, він бачив незнайому жінку, яка прогулювалась неподалік із невеликою собакою, що він добре запам`ятав.
Показання свідків ОСОБА_14 ОСОБА_19 , а також ОСОБА_20 , зважаючи на рівень їх аргументованості, колегія суддів вважає переконливими та послідовними, вони узгоджуються між собою та зі всією сукупністю фактичних обставин провадження, їх допустимість та належність не викликає сумніву, у зв`язку з чим апеляційні доводи захисника про те, що свідок не була очевидцем подій, що мали місце в ніч з 23.03.2017 на 24.03.2017 року між обвинуваченими та потерпілою, є суб`єктивними та необґрунтованими.
Апелянтами не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей.
Як вбачається з відомостей довідки від 05.02.2018 року за підписом директору КП «МІСЬКСВІТЛО» ХМР ОСОБА_21 (арк..192 т.1), зовнішнє освітлення за адресою: АДРЕСА_3 , працювало 23.03.2017 року з 18 год. 16 хв. до 01 год. 00хв. 24.03.2017 року.
Відповідно до цих відомостей не вбачається, що саме місце, де було вчинено злочин, згідно формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, а саме навпроти багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_3 , тобтобіля дороги на значній відстані від цього будинку, не було освітлено та свідки подій не могли бачити конфлікту між обвинуваченими та потерпілою. Затаких обставин, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника про те, що свідки не могли бачити усіх подій між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченими ОСОБА_8 і ОСОБА_7 .

Отже, версія та доводи захисника про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченої у вчиненні нею злочинуза ч.2 ст.125 КК України мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги в цій частині.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 вчинила злочин, передбачений ч.2ст. 125 КК України, а саме умисне спричинення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 покараннясуд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який а обліку у лікаря психіатра не перебуває, з листопада 2010 року знаходиться на обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» з діагнозом «синдром залежності від опіоїдів», тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно працевлаштований по цивільно-правовому договору в ТОВ «Гранд-Інжиніринг», неодружений, дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, в силу ст. 89 КК України судимостей не має.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.

Апеляційні доводи захисника про зайву суворість призначеного покарання - у виді 240 годин громадських робіт, за вчинення умисного злочину проти здоров`я особи та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення його більш м`якого, на думку колегії суддів - є безпідставними, оскільки згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги, об`єктивно відсутні обставини, які пом`якшують призначене покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також свідчать про те, що призначене судом покарання ОСОБА_7 в межах альтернативної санкції, передбаченої ч.2 ст.125 КК України, є явно несправедливим.

Крім того, захисником в його апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів, яким чином обвинувачений розкаявся у вчиненому злочині.Визнання ОСОБА_7 під час судових дебатів своєї вини не свідчать про справжність щирого каяття. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Поряд з цим, у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості на підтвердження того, що обвинувачений примирився з потерпілою та відшкодував їй завдану шкоду.

Отже, апеляційні вимоги захисника про будь-яке пом`якшення ОСОБА_22 покарання, слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами захисника про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Переглядаючи апеляційні доводи захисника щодо незгоди з оскаржуваного судового рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що ці апеляційні доводи також є суб`єктивними та безпідставними.
Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_10 , яка вона безпосередньо надавала під час судового розгляду в суді першої інстанції, їй були спричиненні від злочинних дій обох обвинувачених моральні переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, вона тривалий час знаходилась на лікарняному та проходила курс фізіотерапевтичного лікування, що також підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, внаслідок чого були обмежені її можливості щодо догляду за неповнолітньою дитиною ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться на її утриманні.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.п.3 та 5Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підставцивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявністьтакої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявністьпричинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювачата вини останнього в її заподіянні.

З огляду на викладене, апеляційні доводи захисника про те, що суд невірно встановив розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь потерпілої ОСОБА_10 - є суб`єктивними та необґрунтованими.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року стосовно ОСОБА_24 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді