Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/92/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 212 (148-2) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.11.2018 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кропивницький апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2018 року.

інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_8

представ. скаржника ОСОБА_7 ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
Апеляційна скарга подана представником скаржника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , в якій вона просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт вказаного майна. Зазначає, що суд в ухвалі не зазначив жодної конкретної підстави для арешту документів, крім цитування загальних положень процесуального закону. Зазначає, що згідно фабули кримінального провадження для вказаного провадження можуть мати значення лише документи, які стосуються господарської діяльності ФОП ОСОБА_7 в 2017 році. Ні слідчий, ні слідчий суддя не навели доводів, чому слід накласти арешт на документи, які не стосуються фабули кримінального провадження та його потреб, а саме, документів, що посвідчують факти господарських операцій в 2014 2016, а також в 2018 роках. В ухвалі про проведення обшуку суд зазначив, що слідчому слід розшукати документи за період з 01 січня 2017 року по 14 серпня 2018 року. Також вказує, що як вбачається з протоколів обшуку від 16-17 серпня 2018 року, перелічені в ухвалі документи не були зазначені в протоколах про обшук. Оскільки, в протоколах про обшук документи, які арештував суд не зазначаються, то у суду не було будь-яких підстав накладати на них арешт своєю ухвалою, оскільки джерело походження таких документів не відоме.
Також просить поновити строк на оскарження вказаної ухвали суду, оскільки копію ухвали їм було вручено лише 30 жовтня 2018 року, а в судове засідання було проведено без їхньої участі.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2018 року клопотання старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Кіровоградській області ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000042, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна задоволено. Накладено арешт на майно, яке вилучено 16 та 17 серпня 2018 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 11 071 одиниць документів.
Рішення мотивовано тим, що слідчим суддею враховується, що є розумні підстави вважати про можливість використання вказаного в клопотанні майна, як доказів у даному кримінальному провадженні, а тому виявлені та вилучені речі, документи, грошові кошти, які вказані в клопотанні мають істотне значення для даного кримінального провадження, а відомості, які вони містять можуть підтвердити факт вчинення кримінального правопорушення або його спростувати. Надавши оцінку доказам, які надані до матеріалів клопотання, з урахуванням наданих стороною кримінального провадження пояснень, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, а тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Заслухавши доповідача, доводи представника скаржника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги,вивчивши матеріали скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представник участі у судовому засіданні не приймали, оскаржувану ухвалу отримано апелянтом 30.10.2018 року, апеляційна скарга подана 05.11.2018 року (надійшла до суду 09.11.2018 року), колегія суддів вважає, що строк пропущений з поважних причин, а отже підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000042 від 18.07.2018 року відносно ФОП ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2018 року клопотання старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Кіровоградській області ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000042, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна задоволено. Накладено арешт на майно, яке вилучено 16 та 17 серпня 2018 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 11 071 одиниць документів.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати доведеними, а доводи апеляційної скарги необгрунтованими, виходячи з наступного.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий судя прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в судовому засіданні перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися у доцільності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження апелянта стосовно відсутності обґрунтувань щодо приналежності документів до кримінального провадження, слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до доданих до клопотання матеріалів, а саме постанови про визнання речей та документів речовими доказами від 20.08.2018 року, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовим доказом, оскільки вказані речі, предмети та документи підтверджують протиправну діяльність ФОП ОСОБА_7 та мають значення речового доказу.
Посилання автора апеляційної скарги на невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки клопотання містить підстави і мету арешту, обгрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати. З цих же підстав необґрунтованими є і посилання автора апеляційної скарги на відсутність правових підстав для накладення арешту.
Тож, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.
За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :
Поновити представнику скаржника ОСОБА_7 ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 21 серпня 2018 року.
Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 21 серпня 2018 року, якою накладено арешт на майно, яке вилучено 16 та 17 серпня 2018 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 11 071 одиниць документів залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді (підписи):
З оригіналом згідно:
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2