В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/92/19

Провадження № 1-кп/348/204/19

12 березня 2019 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

його захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна кримінальне провадження № 0000043 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, на утриманні немає нікого, військовослужбовця, солдата, механіка-водія 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , несудимого, громадянина України, у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за контрактом вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби назавжди, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Злочин ним вчинено при наступних обставинах:

ОСОБА_4 з Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 укладено контракт про проходження військової служби терміном до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 17.08.2016 року №73-РС солдата ОСОБА_4 призначено на посаду механіка-водія 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 17.08.2016 року № 246 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення даної військової частини.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Відповідно до припису командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 20.12.2016 року солдат ОСОБА_4 вибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Однак 28.12.2016 року о 09 год. 00 хв., солдат ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою ухилитися від військової служби назавжди, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та ухилявся від військової служби до 07.12.2018 року, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.

07.12.2018 року о 09 год. 10 хв. солдата ОСОБА_4 затримано прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Таким чином, своїми діями солдат ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби назавжди, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, передбачене ч.3 ст.408 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що він з Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 уклав контракт про проходження військової служби терміном до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 17.08.2016 року №73-РС його було призначено на посаду механіка-водія 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Відповідно до припису командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 20.12.2016 року він вибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

В подальшому, 28.12.2016 року о 09 год. 00 хв., він не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), у зв`язку з тим, що захворіла його перестаріла мати, а саме майже повністю втратила зір, тому він поїхав додому.

Вдома в м.Барвінкове він постійно здійснював догляд за матір`ю, тому у військову частину не повернувся. Про своє перебування вдома нікого не повідомив, оскільки не мав номерів телефону частини НОМЕР_1 .

Зазначає, що розумів що такі його дії це дезертирство, що він легковажно віднісся до своїх обов`язків військовослужбовця, не подумав про наслідки.

Усвідомлює, що вчинив злочин, оскільки не з`явився протягом двох років на місце проходження служби у особливий період.

Просить його суворо не карати, у вчиненому щиро розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення. Стверджує, що вчинити даний злочин та ухилитися від проходження служби його спонукали сімейні обставини.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 , які виразились у дезертирстві, тобто нез`явленні на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вірно кваліфіковано за ч.3 ст.408 КК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З врахуванням всіх обставини справи, особи обвинуваченого, його поведінки до і після вчинення злочину, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, те що по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного та відповідно до ч.1 ст.66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини у вчиненому на досудовому слідстві та в суді, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні перестарілої матері. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 являється учасником АТО.
Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції частини статті Кримінального кодексу у вигляді позбавлення волі. Однак, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 ще можливе без ізоляції від суспільства і є всі підстави за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України застосувати ст.75 КК України і звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням.

Беручи до уваги особу обвинуваченого та обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити 2 роки.

Згідно ст.76 КК України на ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти обов`язок повідомляти уповноважений орган (сектор) з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом (сектором) з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу (сектору) з питань пробації.
На думку суду, саме таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 під час іспитового строку такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу (сектору) з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган (сектор) з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом (сектором) з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти у залі судового засідання негайно.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 до вступу вироку в закону силу не відлучатися із АДРЕСА_1 , без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 - в той самий строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1