Провадження № 11-кп/824/547/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України

У Х В А Л А
іменем України
16 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
В ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хряськ, Маневицького району, Волинської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 12.07.1988 року Луцьким районним судом Волинської області за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку в порядку ст.46-1 КК України на 2 роки, постановою Млинівського районного суду Рівненської області від 20.01.1989 відстрочка була скасована і засуджений направлений для відбування покарання; 07.12.1989 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч. 3 ст.140,ч. 3 ст. 193 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 08.06.1990 року Бережанським районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 206 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 07.02.1995 року Петровським районним судом м. Донецька за ч. 3 ст. 140КК України до 4 років позбавлення волі; 06.04.1999 року Кузнецовським міським судом Рівненської області за ч. 1 ст. 196-1, ч .2 ст. 17,ч.3 ст.81,42 КК України до 3 років позбавлення волі; 18.04.2002 року тим же судом за ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 12.12.2005 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі; 17.11.2010 року Кузнецовським міським судом Рівненської області за ч. 2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі; 07.02.2011 року тим же судом за ст. ст. 395, 71, 72 КК України до 2 років 3 місяців обмеження волі; 18.10.2012 року тим же судом за ч. 2 ст. 185 до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 07.11.2012 року тим же судом за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 26.07.2016 року тим же судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі,на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1рік;зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнановинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк на 4 (чотири)роки 6 (шість) місяців. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26.07.2016 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.Цим же вироком вирішено питання про речові докази.
В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до вироку суду, обвинувачений ОСОБА_10 , будучи раніше судимий, в тому числі за корисливі злочини, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та знову повторно вчинив умисне корисне кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
18.06.2017 року приблизно о 00 годин 35 хвилин, обвинувачений ОСОБА_10 перебуваючи поряд із входом до наземного переходу «Труба», що на території вокзального комплексу ст. «Київ Пасажирський», що за адресою: м. Київ, вул. Вокзальна,1 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою чоловічої статі, помітили раніше не знайомого їм чоловіка ОСОБА_11 , який був одягнений в чоловічий джинсовий піджак із шкіряною нашивкою на спині, вартістю 200 грн.
У цей час у ОСОБА_12 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна з метою власного збагачення, шляхом застосування насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_10 вступив у злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою.
Обвинувачений ОСОБА_7 , діючи спільно та узгоджено з невстановленою досудовим розслідуванням особою, наблизилися до потерпілого ОСОБА_11 попереду нього впритул, та з метою подолання опору останнього, ОСОБА_7 умисно наніс потерпілому удар правою рукою в область обличчя, застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 почав нишпорити по кишенях потерпілого, дістав з правої кишені брюк належні потерпілому грошові кошти в сумі 1600 грн. купюрами номіналом 200 грн. в кількості 8 штук: серії ЕБ № 2339816, УМ № 387963, ВФ № 8551080, УИ № 6213210, ЕЯ № 1111242, УМ № 8883793, ПГ № 1489048, ЄЄ № 8713555. Після цього зірвав з потерпілого піджак джинсовий чорного кольору з шкіряною нашивкою на спині, вартістю 200 грн., в кишені якого знаходились грошові кошти в сумі 128 грн. купюрами номіналом 10 грн. у кількості 12 штук: серії ПД № 0825192, ХБ № 4634929, МЖ № 2520761, ХА № 3522586, СД № 8817868, КЄ № 6161023, НГ № 4644985, МВ № 0599598, СД № 8817868, ПЄ № 7713139, ЦЄ № 1838141, НП № 0691653, номіналом 2 грн. у кількості 3 шт.: серії ПЕ № 3849678, ТЖ № 8593726, СА № 7615613, номіналом 1 гривню у кількості 2 шт. серії ТД № 1475155, СД № 1103441.
В цей час невстановлена досудовим розслідуванням особа, на очах потерпілого своєю рукою дістала з його кишені належний йому мобільний телефон марки « Nokia 105» чорного кольору, вартістю 300 грн., з сім-картою стільникового оператора зв`язку «Lifecell» вартістю 20 грн., на рахунку якої грошових коштів не було.
З викраденим майном ОСОБА_10 і невстановлена досудовим розслідуванням особа, з місяця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 2 248 грн.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Так, адвокат зазначає, що під час судового розгляду ОСОБА_7 свою вину не визнавав, та пояснив суду, що 18.06.2017 року йшов зі своїм знайомим на залізничний вокзал. По дорозі, перебуваючи поряд із входом до наземного переходу «Труба», його знайомий зачепив потерпілого, і що між ними відбувалося, він не бачив і не чув; потім підійшли поліцейські, і він їм сказав, що ні в чому не винен. Захисник звертає увагу суду на те, що потерпілий в судовому засіданні не допитувався, оскільки сторона обвинувачення відмовилася від його допиту, а допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не були очевидцями події та застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого нічим не підтверджено. Апелянт зазначає, що також відсутні докази викрадення мобільного телефону. На переконання адвоката, протокол огляду місця події від 18.06.2017 року за участю ОСОБА_7 є недопустимим доказом через істотне порушення прав та свобод людини, а протокол огляду місця події від 18.06.2017 року за участю ОСОБА_15 не містить даних про фактичні обставини правопорушення. Апелянт зазначає, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.06.2017 року (впізнання ОСОБА_7 потерпілим) є недопустимим доказом у зв`язку з порушенням порядку проведення слідчої дії, оскільки у вказаному протоколі допущено порушення вимог КПК України, зокрема, не вказано анкетні дані особи, яка впізнає; не зазначено дані про місце проживання осіб, які пред`являлись для впізнання; особам, які брали участь в слідчій дії, не роз`яснено їх права, обов`язки та відповідальність; перед проведення слідчої дії ОСОБА_7 був показаний потерпілому; особи, які пред`являлись до впізнання, мали істотну різницю у віці. Захисник звертає увагу, що протокол огляду місця події від 18.06.2017 року також є неналежним доказом, оскільки, відповідно до вказаного протоколу було проведено обшук, а не огляд ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідача, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 186 КК України не визнав, однак вона підтверджується доказами, які були досліджені під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, зокрема:
- показаннями допитаних в судовому засіданні судом першої інстанції свідків ОСОБА_13 , який був присутній в якості понятого при проведенні огляду місця події, при цьому потерпілий чітко вказував на обвинуваченого, як на особу, що спричинила йому тілесні ушкодження та викрала майно; та свідка ОСОБА_14 , який перебував на службі в патрульній поліції на залізничному вокзалі, до них підійшов потерпілий та заявив, що особи, які сидять біля станції метро побили його і відібрали речі. Потерпілий вказав на ОСОБА_7 , як на особу, що завдавала тілесних ушкоджень;
- протоколом огляду місця події від 18.06.2017 року, складеного слідчим в приміщенні службового кабінету УП ВП на ст. Київ-Пасажирський Солом`янського УП ГУ НА у м. Києві в присутності двох понятих, відповідно до якого, ОСОБА_10 добровільно видав грошові кошти, які знаходились в правій кишені його джинсів в сумі 1 600 грн., а саме 8 купюр по 200 грн. кожна з відповідними номерами та серією; обвинуваченим було надано пояснення, що зазначені грошові кошти він викрав у незнайомого йому чоловіка разом із наглядно знайомим чоловіком в червоній бейсболці /а.п. 75/;
- протоколом від 18.06.2017 року, складеним слідчим у присутності понятих під час огляду місця події, відповідно до якого чоловік на прізвище ОСОБА_15 , який був одягнутий в чорний джинсовий піджак, пояснив, що піджак та гроші в сумі 128 грн. йому віддав наглядно знайомий на ім`я ОСОБА_16 , який сказав, що зазначені речі дарує йому, що це його речі. Потерпілий ОСОБА_11 впізнав свій піджак і сказав, що гроші з кишені піджака також належать йому /а.п.77/;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.06.2017 року, відповідно до якого, в присутності понятих, потерпілий ОСОБА_11 вказав на ОСОБА_7 якого впізнав, як особу, яка 18.06.2017 року нанесла йому удари в обличчя і відкрито викрала грошові кошти, та речі /а. п. 71/;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.06.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 впізнав особу під № 1, як таку, що 18.06.2017 року приблизно о 00 годин 35 хвилин на пл. Вокзальній передала йому піджак та грошові кошти; під особою №1 було зазначено ОСОБА_7 /а.п.73/;
- речовими доказами, а саме вилученими грошовими коштами в сумі 128 грн., чорною джинсовою курткою зі шкіряною нашивкою, грошовими коштами в сумі 1 600 грн. /а. п. 69-70/;
Що стосується посилання захисника на обґрунтування винуватості її підзахисного недопустимими доказами, то слід зазначити наступне.
Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Критерії належності та допустимості доказів передбачені ст. ст. 85, 86 КПК України. Так, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
У статті 87 КПК України визначено однозначні обставини недопустимості доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Докази, передбачені ст. 87 КПК України, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Так, проаналізувавши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів приходить до висновку, що ним не було доведено наявності вищеперерахованих критеріїв.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.
КПК України не встановлює імперативних вимог щодо того, що свідок повинен бути безпосередньо очевидцем події, у зв`язку з чим, аргументи захисника в частині того, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 безпосередньо не бачили події, до уваги взяті бути не можуть. Окрім того, суд першої інстанції оцінював їх показання у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.
Та обставина, що потерпілий ОСОБА_11 не був допитаний в суді першої інстанції також не впливає на законність та обґрунтованість судового рішення, оскільки захисник була присутня в судовому засіданні та могла як заявити клопотання про допит потерпілого, так і заперечувати проти встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, у зв`язку з чим, у вказаних обставинах колегія суддів не вбачає порушення.
Так, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене правопорушення (або таке, що готується) від 18.06.2017 року, потерпілий ОСОБА_11 вказав, що 18.06.2017 року о 00 годин 30 хвилин двоє невстановлених осіб чоловічої статі, перебуваючи за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1 (навпроти входу до наземного переходу «Труба») відкрито, шляхом застосування насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , викрали грошові кошти в сумі 1 800 грн., мобільний телефон марки «Нокіа 105» чорного кольору вартістю 300 грн., джинсову куртку чорного кольору з шкіряними вставками, вартістю 200 грн. /а. п. 79/.
Враховуючи вказані обставини, та те, що щодо потерпілого злочин вчиняло двоє осіб, які мали час розпорядитися майном на власний розсуд, та одна з яких слідством встановлена не була, те, що в оскаржуваному вироку відсутні відомості про мобільний телефон, не впливає на встановлені під час досудового слідства та судового розгляду обставини, оскільки факт викрадення мобільного телефону задокументовано належним чином.
Щодо вказівки захисника на незаконність вилучення у обвинуваченого предметів кримінального правопорушення слід зазначити, що відповідно до протоколу огляду місця події від 18.06.2017 року ОСОБА_7 на запитання слідчого, чи є у нього предмети, які йому не належать, самостійно видав зазначені у протоколі речі /а. п. 75-76/, у зв`язку з чим, його обшуку, як зазначено захисником в апеляційній скарзі, не проводилося. Окрім того, вказаний протокол було прочитано, заяв та заперечень від учасників слідчої дії не надходило /а. п. 76/, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що порушень при проведенні вказаної слідчої дії допущено не було.
Що стосується посилання захисника на те, що протокол огляду місця події за участю ОСОБА_15 також не відповідає вимогам КПК України, спростовується змістом вказаного протоколу та є належним доказом.
Слушним є зауваження захисника щодо того, що при впізнанні потерпілому та свідку були пред`явлені особи різного віку, однак, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні фотографії вказаних осіб, то колегія суддів не може зробити однозначного висновку про те, що вони суттєво відрізнялися між собою за антропометричними даними.
Отже, враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а наведеним у вироку доказам дав належну юридичну оцінку.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність вироку суду першої інстанції, а тому вона не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення; обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4