Справа № 539/3062/18
Провадження № 1-кп/539/52/2019
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2019 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,на даний час АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня - спеціальна, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 19.11.2004 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1 ст.186 КК України до 1 року позбавлення волі на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;
- 22.09.2005 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;
- 19.01.2006 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.263, ч.1 ст.309, ч.2 ст.186, ст.ст.70, 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. 28.12.2007 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 9 місяців 18 днів;
- 20.10.2008 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ст.ст. 70,71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі;
- 14.05.2014 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 17.06.2016 року по відбуттю строку покарання;
- 24.04.2018 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-
ОСОБА_4 згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
Відносно обвинуваченого, ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.08.2018 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.10.2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.12.2018 року, який ухвалою суду від 28.11.2018 року продовжено строком на два місяці, тобто до 27 січня 2019 року, таким чином, строк обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу закінчується.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, оскільки розглянути справу в даному судовому засіданні не можливо. Ризик на яких наполягає прокурор є наступні: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу та свідків, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечують вказавши, що вони вважають, що доцільним є зміна запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки ризики наведені прокурором є не обгрнутованими. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить належну поведінку обвинуваченого. Окрім того, прохають суд врахувати, що матеріали кримінального провадження містять низку відомостей про наявність у обвинуваченого серйозних захворювань, лікувати які в умовах ізоляції неможливо.
Потерпіла згідно поданої заяви на розгляд справи не з`явилась, прохала справу слухати за її відсутності.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, суд вважає за необхідне змінити щодо обвинуваченого запобіжний захід з утримання під вартою на домашній арешт, таким чином задововльнивши клопотання сторони захисту та відхиливши клопотання прокурора.
Згідно ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Враховуючи, що судове провадження до спливу строку тримання під вартою не може бути завершено, суд вважає, що при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу слід врахувати наступні обставини.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, раніше неодноразово судимий, на момент вчинення злочину по даному кримінальному провадженні злочин вчинив перебуваючи на іспитовому терміні. Разом з цим прокурором заявлено чергове клопотання про продовження самого тяжкого запобіжного заходу з ризиками, які не повністю доводяться наданими суду доказами. Так, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 була допитана, свідки обвинувачення, такі як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчетверте не з`явились у судове засідання, ухвала суду про їх примусовий привід від 28.12.2018 року залишена без належного виконання. Суду надано довідку Комунальної Лубенської ЦМЛ від 11.12.2018 року, якою підтверджується, що ОСОБА_4 має захворювання на СНІД та отримує лікування у кабінеті «Довіра». Вказана довідка відповідає виписці з карти амбулаторного (стаціонарного) хворого відносно ОСОБА_4 , за 29.08.2018 року та виписці № 197 від 01.03.2018 року з вказівкою на відповідні діагнози.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Статтею199 глави18 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою, згідно до якого клопотання про продовження строку тримання під вартою і , крім відомостей, зазначених уст.. 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
При вирішенні питання щодо заявленого клопотання прокуром, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І. А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
З урахуванням того, що прокурором не доведено обгрунтованими доказами існування вагомих ризиків щодо вказаної особи з урахуванням його стану здоров`я, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з триманням під вартою на цілодобовий домашній арешт, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України із застосування електронного браслету.
Згідно ч.1 ст. 195 КПК України застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.
Відповідно до ч.2 ст. 195 КПК України електронні засоби контролю можуть застосовуватися працівниками органу Національної поліції на підставі ухвали слідчого судді, суду, якою щодо підозрюваного, обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, ч.3 ст. 331 КПК України, суд
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 жителю АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч. 2 ст. 185 КК України, у вигляді тримання під вартою змінити на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного браслету - за адресою: АДРЕСА_2 за місцем проживання матері ОСОБА_9 , якою відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19 липня 2018 року було придбано вказане нерухоме майно.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло - за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, суду цілодобово на строк два місяці, тобто, до 23 березня 2019 року.
Звільнити ОСОБА_4 із під варти у залі суду негайно.
Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- з`являтися за першим викликом до суду;
-не відлучатися за межі с.Засулля Лубенського району Полтавської області без дозволу суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Відповідно до ч.6 ст. 195 КПК України попередити обвинуваченого ОСОБА_4 , що відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Лубенський ВП ГУНП в Полтавській області.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1