Справа № 314/4723/18
Провадження № 1-в/314/1387/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.11.2018 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за поданням начальника Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№ 1)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Оріхів, Запорізька область, громадянина України, освіта середня, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

По даній справі засуджений: 03.11.2014 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16.02.2016 року, зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 09.04.2014 року по 08.12.2015 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 31.05.2018 року невідбуту частину покарання у вигляді 2 років 2 місяців 10 днів замінено на обмеження волі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.09.2018 року на підставі ст.72 КК України зараховано в строк покарання період слідування під вартою з дня винесення ухвали до прибуття у виправний центр, із розрахунку 1 день позбавлення волі відповідає 2 дням обмеження волі.

Початок строку: 09.04.2014 року, кінець строку: 09.07.2020 року,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
представника колонії ОСОБА_5 ,
захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№ 1)» ОСОБА_3 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Засуджений у судовому засіданні на клопотанні наполягав, просив його задовольнити та звільнити від відбування покарання умовно достроково на підставі ст. 81 КК України на строк який залишився, так як віну скоєному злочині розкаюється, зробив для себе належні висновки, запевнив про недопущення ним порушень закону в майбутньому.
Захисник засудженого в судовому засіданні клопотання засудженого підтримала, просила задовольнити.
Представник адміністрації установи виконання покарань не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані йому матеріали, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 31.05.2018 року засудженому ОСОБА_3 невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі замінено на обмеження волі.

Так, згідно ч. 8 ст. 154 КВК України особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця позбавлення волі.
Законодавство України передбачає прогресивну систему виконання відбування покарання. Засуджений переходить на кожен етап цієї системи залежно від ступеня свого виправлення. Якщо засуджений «став на шлях виправлення», невідбута ним частина покарання може бути замінена більш м`яким його видом. Наступний ступінь характеризується виправленням засудженого, яке він має довести сумлінною поведінкою та ставленням до праці. До таких осіб застосовується умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Дотримання поступовості (послідовності) зміни етапів виконання відбування покарання мотивує засудженого до остаточного виправлення.

Аналіз ч. 8 ст. 154 КВК України свідчить про те, що передбачений у ній обмежувальний строк в один рік для повторного представлення засудженого до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є порушенням підпорядкованості нормативно-правових актів. Такий умовивід вбачається з наступного.

Основним законом, який регламентує питання кримінальної відповідальності, є КК України, і лише в ньому можуть передбачатися умови застосування кримінально-правових заходів, у тому числі умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. У чинному КК України не закріплено обмеження можливості застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо особа довела своє виправлення чи відповідно стала на шлях виправлення. У свою чергу, КВК України належить до похідних нормативно-правових актів у цих питаннях, тому пріоритет має надаватися положенням КК України.

Водночас згідно з ч. 5 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінено більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.

Крім того, використавши у ч. 8 ст. 154 КВК України слово «знову», законодавець не врахував його синонімів «ще раз, ще, удруге; повторно». Таким чином, відповідно до ч. 7 ст. 154 КВК України застосовувати зазначену заохочувальну норму повторно можна за умови, коли під час відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому суд міг відмовити в умовно-достроковому звільненні, а обмеження в один рік можуть стосуватися лише повторності застосування умовно-дострокового звільнення. Щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким особам, яким пом`якшено вид покарання з позбавлення на обмеження волі, то у ст. 82 КК України немає обмежень повторного застосування цієї пільги засудженим. Заборона повторного розгляду питання на один рік, передбачена у ч. 8 ст. 154 КВК України, грубо порушує права в`язнів.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обраховуватись виходячи з покарання, встановленого рішенням суду.

У ст. 65 КК України закріплено загальні засади призначення покарання, де ключовим є обрання судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Тобто при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким суд не призначає покарання, а лише його замінює.

Отже, на думку суду, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, як вид пом`якшення покарання можна застосовувати після фактичного відбуття засудженим строку покарання згідно з вироком суду за вчинений злочин.

Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що ч. 8 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України не повною мірою відповідає принципу гуманізму, положенням Кримінального кодексу України та доктринальним правилам застосування інститутів умовно-дострокового звільнення від відбування покарання й заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Так, з наданихвідомостей про особу встановлено, що засуджений ОСОБА_3 02.07.2018 року прибув до Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№ 1)» як особа, яка твердо стала на шлях виправлення. За період відбування покарання характеризується позитивно. Працевлаштований робітником дільниці № 3 установи, до праці ставиться добре, виробничу дисципліну не порушує, зауважень з боку виробничого персоналу відносно свого ставлення до праці не має. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 130 та п. 14 ст. 134 КВК України стягнення, які були накладені на засудженого, зняті та погашені у встановленому законом порядку, а тому вони не повинні враховуватися при розгляді питання про звільнення умовно-достроково від відбування покарання, тобто ОСОБА_3 вважається таким, що не має стягнень, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має десять заохочень, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок установи, у відношенні з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості, у відношенні до представників адміністрації грубощів не проявляє, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, залучався до виконання робіт із благоустрою установи, приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення» та «Фізкульту і спорт», підвищує свій загальноосвітній рівень, відвідує бібліотеку.

Оцінивши всі докази, враховуючи вимоги Європейської конвенції з прав людини, вимоги КК України, КВК України, Постанови Верховного Суду України від 26 квітня 2001р № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суд дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_3 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, відбув частину покарання за вироком суду, що відповідно до ст. 81 КК України, дає йому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 1 ст. 537,ст. ст. 539, 395 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Подання начальника Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№ 1)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно достроково від подальшого відбування покарання, призначеного йому за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2014 року, з урахуванням ухвали Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2016 року, ухвали Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2018 року та ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.09.2018 року, на невідбутий строк, що складає 1 рік 8 місяців 2 дні.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя : ОСОБА_1

07.11.2018