Справа № 192/1327/17
Провадження № 1-кп/204/101/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2019 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
за участю захисника: ОСОБА_4 ,
за участю обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Миколаїв, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2002, 2015 року народження, не судимий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
Обвинувачений ОСОБА_5 26 жовтня 2015 року близько 00.30 години, керуючи технічно справним автомобілем «VOLVO-VNL 660», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «VAN HOOL 3В 0021», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ввімкненим дальнім світлом фар, рухаючись зі швидкістю близько 70 км/год, в напрямку м. Дніпропетровськ по авто дорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя (Н-08), на 440 км + 300 м вказаної автодороги, на території Солонянського району, Дніпропетровської області, проявляючи крайню неувагу до дорожньої обстановки та її змін, втратив контроль над керуванням автомобіля, виїхав на розділювальну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «МАN L 2000», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був технічно несправний та стояв там з ввімкненою аварійною світловою сигналізацією та габаритними ліхтарями, в якому перебував ОСОБА_7 , тим самим не дотримався та порушив вимоги п.п.2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, які наголошують:
- п. 2.3 (б): Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 12.1: Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №68 від 28.03.2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої хребтово-спинномозкової травми у вигляді нестабільного перелому на рівні шостого-сьомого шийних хребців з розривом міжхребцевого диска, перелому дуговідросткових суглобів, компресійного перелому сьомого шийного хребця першого ступеня, яка за своїм характером відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя під час скоєння. Порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступом даної ДТП.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, підтвердив та не оспорював обставини, зазначені в обвинувальному акті, пояснивши, що дійсно 26 жовтня 2015 року близько 00.30 години, він керуючи автомобілем «VOLVO-VNL 660», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «VAN HOOL 3В 0021», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ввімкненим дальнім світлом фар, рухаючись зі швидкістю близько 70 км/год, в напрямку м. Дніпропетровськ по авто дорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя (Н-08), на 440 км + 300 м вказаної автодороги, втратив контроль над керуванням автомобіля, виїхав на розділювальну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «МАN L 2000», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був технічно несправний та стояв там з ввімкненою аварійною світловою сигналізацією та габаритними ліхтарями, в якому перебував ОСОБА_7 . В скоєному щиро кається.
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відстуністю.
У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачені та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 (а.п.105-115), протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.10.2015 року, з фототаблицею (а.п.3-14), висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість від 26.10.2015 року відносно ОСОБА_5 (а.п.15); посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 (а.п.16), посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 (а.п.19); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 19.01.2008 року на автомобіль «VOLVO-VNL 660», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.п.20), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 19.01.2008 року на напівпричіп «VAN HOOL 3В 0021», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.п.20); висновок експерта №70/27-22 від 25.12.2015 року (а.п.56-57), довідку про витрати на проведення експертизи (а.п.55), висновок судово-медичної експертизи №68 від 28.03.2016 року ОСОБА_7 (а.п.66-68); постанову про визнання речовими доказами (а.п.27), та визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання судом враховуються вимоги, передбачені ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, який відноситься до категорії тяжких, при цьому є необережним. Обвинувачений не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання характеризується позитивно.
Як пом`якшуючі покарання обставини, відповідно до ст.66 КК України, суд враховує щире каяття обвинуваченого.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки відповідатиме ступеню тяжкості вчинених злочинів, особі обвинуваченого, цілям його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Одночасно, враховуючи характер вчиненого злочину, пов`язаного з правом керування транспортними засобами, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , який має посвідчення водія, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що спричинило загибель людини, суд визнає за неможливе збереження за ОСОБА_5 права керування транспортними засобами.
Прокурор в судовому засіданні просив суд призначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від покарання.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
В частині 2 статті 3 закону України «Про застосування амністії в Україні» зазначено, що, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набрав чинності закон України«Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ .
Згідно п. "в" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, підлягають звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, які не позбавлені батьківських прав та які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 року» не виповнилось 18 років, відносно яких ОСОБА_5 не позбавлений батьківських прав, відповідно обвинувачений є суб`єктом вказаного закону та підлягає звільненню від відбування призначеного основного та додаткового покарання.
Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, є імперативною нормою, обов`язковою до застосування судами, застосування норм зазначеного закону до суб`єкта є обов`язком, а не правом суду.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від основного та додаткового покарання.
Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2017 року відносно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком до 03 листопада 2017 року, строк дії якого закінчився. Клопотань щодо продовження, обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суду не надходило.
Згідно ч.2 ст.124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого фактичну вартість проведення експертизи, згідно наданої довідки.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 не заявлений.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд
ОСОБА_6 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Звільнити ОСОБА_6 , від відбування призначеного основного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, та від відбування призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки, на підставі п. в) ст. 1, ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.
Речові докази: автомобіль «VOLVO-VNL 660», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «VAN HOOL 3В 0021», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_5 - залишити законному власнику; автомобіль «МАN L 2000», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_10 - залишити законному власнику.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1