Ухвала
Іменем України
19 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 175/2959/16-к
провадження № 51- 9769 ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілих, цивільних позивачів ОСОБА_4 у своїх інтересах та інтересах потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року щодо ОСОБА_9 ,
встановив:
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Клопотання захисника ОСОБА_10 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» залишено без задоволення.
Постановлено стягнути із ОСОБА_9 на користь потерпілих:

- ОСОБА_7 7 тис. 200 грн на відшкодування матеріальної шкоди;

- ОСОБА_4 5 тис. 560 грн на відшкодування матеріальної шкоди;
- ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 - 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди;
- на користь малолітнього потерпілого ОСОБА_5 200 тис. грн на відшкодування моральної шкоди;

- на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 551 грн 20 коп. на відшкодування судових витрат.

Відмовлено:
- ОСОБА_7 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у задоволені цивільних позовів до ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди;

- ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у задоволені цивільних позовів до ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальної шкоди на їх утримання.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задоволено частково, вирок щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК змінено, виключено із вироку висновки суду про стягнення із ОСОБА_9 на користь держави судового збору в розмірі 551 грн 20 коп. Постановлено вважати ОСОБА_9 звільненим від відбування призначеного основного і додаткового покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».В іншій частині вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі потерпілі, цивільні позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ставлять питання про перегляд в касаційному порядку судових рішень у зв`язку з істотними порушеннями судом першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та норм матеріального права, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просять скасувати ухвалу апеляційного суду в повному обсязі, вирок скасувати в частині відмови у задоволенні в повному обсязі цивільних позовів, змінити судові рішення, притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 , задовольнити вимоги цивільних позовів в повному обсязі в частині стягнення солідарно матеріальної шкоди із ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .
На обґрунтування своїх доводів потерпілі посилаються на те, що:
- матеріали кримінального провадження свідчать про грубе порушення правил дорожнього руху під час ДТП, що може бути пояснене виключно діями водія ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- в порушення вимог ст.1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК) та ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд першої інстанції відмовив у задоволенні цивільних позовів потерпілих до ОСОБА_11 , а ухвалення рішення апеляційним судом про скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в порядку цивільного судочинства, виходить за межі вимог апеляційних скарг;
- суд першої інстанції в порушення вимог п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» зобов`язав потерпілих сплатити судовий збір в сумі 551 грн 20 коп. з кожного, чим порушив права цивільних позивачів в кримінальному провадженні, на що апеляційний суд не звернув уваги;
- задовольняючи вимоги прокурора, апеляційний суд допустивупередженість в провадженні в частині виключення із вироку рішення суду про стягнення з обвинуваченого судового збору в сумі 551 грн 20 коп. на користь держави, який за вироком суду було стягнуто на користь потерпілих, а на користь держави вироком суду стягнуто витрати на залучення експертів та проведення психологічної експертизи;
- апеляційний суд в порушення вимог ст.18 Закону України «Про амністію у 2016 році» необґрунтовано застосував положення цього Закону до обвинуваченого за клопотанням його захисника, оскільки цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування і підлягає виконанню протягом трьох місяців.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, дійшов до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ст. 438 КПК України року в суді касаційної інстанції підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Суд касаційної інстанції згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Посилання у скарзі потерпілих про те, що матеріали кримінального провадження свідчать про грубе порушення правил дорожнього руху під час ДТП, що може бути пояснене виключно діями водія ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції відповідно до положень статей 433, 438 КПК з огляду на те, що судами першої й апеляційної інстанцій не встановлювались обставини перебування обвинуваченого під час вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Як вбачається із копії вироку, судом першої інстанції під час судового розгляду установлено, що ОСОБА_11 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, передав право керування автомобілем ОСОБА_9 , який допустив грубе порушення правил дорожнього руху під час ДТП, а питання, у якому стані перебував обвинувачений під час вчинення ДТП, учасниками провадження не порушувалось і судом не установлено. При цьому, як вбачається із показань самого обвинуваченого, зазначених у вироку, він після ДТП з місця події поїхав через погане самопочуття.
Апеляційний суд обґрунтовуючи вимоги апеляційних скарг потерпілих, цивільних позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , зазначив, що ними не оспорювались правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого, доведеність його вини, законність і справедливість призначеного покарання, та порушувалось питання про скасування вироку в частині вирішення цивільних позовів у зв`язку з порушенням судом процесуального і матеріального закону.
Враховуючи положення статей 433, 438 КПК вирішення питання, зазначеного у касаційній скарзі щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 , а також встановлення такого доказу у кримінальному провадженні до повноважень касаційного суду не віднесено.
Не заслуговують на увагу вимоги скарги потерпілих щодо необхідності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 , оскільки згідно з вироком суду останнього засуджено за вчинення кримінального правопорушення, але відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування призначеного основного і додаткового покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) судові витрати передбачені у виді судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Доводи потерпілих про те, що суд першої інстанції в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» зобов`язав їх сплатити судовий збір в сумі 551 грн 20 коп. з кожного, на що апеляційний суд не звернув увагу, не ґрунтуються на висновках суду першої й апеляційної інстанцій, наведених у вироку і ухвалі, та доводах скарги цивільних позивачів, які водночас стверджують про те, що у вироку суд стягнув із обвинуваченого зазначену суму коштів на користь кожного потерпілого, тобто суму сплаченого ними судового збору, що не суперечить вимогам цивільного законодавства.
Так, як видно із наявної копії вироку, суд першої інстанції вирішуючи вимоги цивільних позовів потерпілих вказав, що оскільки потерпілі сплатили судовий збір за відшкодування моральної шкоди, що підтверджується квитанціями, а тому ці судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на їх користь.
При цьому апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу прокурора в цій частині, врахувавши положення частин 1 і 5 ст. 128 КПК, п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та керуючись вимогами статей 409, 412 КПК обґрунтовано дійшов висновку про те, що з огляду на те, що за апеляційними скаргами цивільних позивачів вирок суду в частині вирішення цивільних позовів підлягає скасуванню з призначенням у цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, тому є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню вимоги, які стосуються порядку розподілу процесуальних витрат за цивільними позовами.
На думку Суду, ухвала суду апеляційної інстанції в частині виключення із вироку рішення суду про стягнення з обвинуваченого судового збору в сумі 551 грн 20 коп., у зв`язку із прийняттям рішення про скасування вироку з направленням провадження на новий розгляд в порядку цивільного судочинства, є обґрунтованою і відповідає вимогам вищезазначених положень норм КПК і ЦПК.
За таких обставин, посилання у скарзі потерпілих на упередженість апеляційного суду в кримінальному провадженні в частині виключення із вироку рішення суду про стягнення з обвинуваченого судового збору в сумі 551 грн 20 коп. на користь держави, зокрема, на неправильну вказівку апеляційного суду щодо виключення з вироку рішення суду про стягнення судового збору на користь держави, а не потерпілих, в цілому не спростовують правильність прийнятого апеляційним судом процесуального рішення, оскільки зазначене не є таким істотним порушенням, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Крім того, як вбачається з копії оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції розглянув та задовольнив клопотання захисника обвинуваченого про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», при цьому зазначив належні мотиви прийняття такого рішення.
При цьому, апеляційний суд приймаючи до уваги те, що відносно ОСОБА_9 ухвалено вирок суду, який не набрав законної сили, яким його засуджено за вчинення до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» неумисного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, який відповідно до положень ст. 12 КК не є особливо тяжким, що він має дитину, якій не виповнилося 18 років, доньку 2010 року народження, у відношенні якої батьківських прав не позбавлявся, тому обґрунтовано зазначив про те, що відповідно до п. «в» ст. 1 цього Закону, ОСОБА_9 підлягає звільненню від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, та додаткового покарання як іншого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
У статті 18 Закону України «Про амністію у 2016 році» встановлено строк виконання закону, проте зазначене не обмежує строк застосування цього Закону до осіб, які підпадають під його дію, за умови дотримання вказаних у ньому підстав.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Крім того, у скарзі цивільними позивачами ставиться питання про перевірку судових рішень в частині вирішення їхніх вимог цивільних позовів в повному обсязі, зокрема щодо протиправної відмови судом першої інстанції у задоволенні цивільних позовів до ОСОБА_11 та ухвалення рішення апеляційним судом про скасування вироку і призначення нового розгляду кримінального провадження в порядку цивільного судочинства, який вийшов за межі вимог апеляційних скарг.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим законом.
Як убачається із наявних матеріалів провадження, вирок районного суду в частині вирішення цивільних позовів скасовано, призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, отже, ухвала апеляційного суду не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, тому не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції в частині вирішення цивільних позовів потерпілих.
Оскарження у касаційному порядку ухвали суду про скасування судового рішення з призначенням нового розгляду діючим кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Отже, касаційна скарга потерпілими подана на судове рішення, яке в частині призначення нового розгляду кримінального провадження, не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Згідно з пунктами 1 і 2 ч.2 ст.428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку та з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги не має.
Враховуючи положення ч.7 ст. 115 КПК та керуючись п.п.1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілих, цивільних позивачів ОСОБА_4 у своїх інтересах та інтересах потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року щодо ОСОБА_9 , відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_2 ОСОБА_3