Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1969/17

Номер провадження: 1-кп/511/13/19

19 березня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна Одеської області кримінальне провадження № 0000992 від 14.08.2017 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Калантаївка Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого за наймом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 06.08.2017 року біля 04.06 год. знаходився біля магазину «Южанка», розташованому за адресою: вул.Леніна, 75-А, смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, де побачив, що біля магазину розташований автомобіль марки «Mazda», д/з НОМЕР_1 , в якому знаходиться шкіряна барсетка, у зв`язку з чим у ОСОБА_4 виник корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме: барсетки. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він ніким не помічений, 06.08.2017 біля 04.28 год. розбив заднє скло автомобіля марки «Мazda», д/з НОМЕР_1 , після чого з салону зазначеного автомобіля викрав шкіряну барсетку, належну потерпілому ОСОБА_7 , в якій знаходились грошові кошти в сумі 4200 грн. Після скоєння крадіжки ОСОБА_4 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, у подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 4200 грн.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, кваліфікований як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Дослідивши письмові та речові докази, представлені стороною обвинувачення та захисту, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідка, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у кримінальному провадженні повністю знайшло своє підтвердження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватість в інкримінованому йому органами досудового слідства злочині спочатку визнав частково, свою причетність до вчинення крадіжки чужого майна не заперечував та суду пояснив наступне.

06.08.2017 він перебував на дискотеці в смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, де по політичним мотивам посварився з молодими особами чоловічої статі, які недобре говорили про Президента України, та вирішив їм помститись. Він побачив, що вказані особи крутяться біля автомобілю і вирішив, що це їх автомобіль, та хотів проколоти колесо або розбити скло. Але побачив, що в салоні автомобілю знаходиться сумка, тому вирішив її забрати, для чого розбив скло в автомобілі, забрав сумку та пішов додому. Це був великий планшет чоловічій з ручкою через плече. Наступного дня він поїхав на ринок, подивився зміст сумки там були гроші в сумі 4200 грн. та документи. По фотографії на документах він зрозумів, що це не той чоловік, з яким він сварився. Тоді він віддав документи та гроші своєму братові, а той повернув майно потерпілому. Потерпілий не повинен був подавати заяву до поліції. Його примусили це зробити під тиском.

В подальшому під час судового розгляду за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_4 йому був призначений захисник та він змінив показання. Пояснив, що 06.08.2017 дійсно перебував в барі «Беріг» в смт.Лиманське та розбив скло в автомобілі, але потерпілого там не бачив, його барсетку не брав. Хто повернув майно потерпілому, йому не відомо. Під час досудового розслідування визнавав свою вину під тиском прокурора, але зараз від визнавальних показів відмовляється. Прокурор під час досудового розслідування впевнив його, що обвинувальний акт до суду передавати не буде. Підтвердив, що у нього є брат, але він не спілкується з ним багато років. Анкетні дані брата для перевірки зазначених відомостей надавати відмовився.

Пізніше висунув нову версію подій та пояснив, що крадіжки у потерпілого не вчиняв, скла в його автомобілі марки «Mazda» не розбивав. Про те, що його звинувачують у вчиненні крадіжки, він дізнався тільки в суді. Він дійсно 06.08.2017 був в барі, жбурнув в автомобіль камінь та розбив скло, але це був зовсім інший автомобіль і зовсім в іншому місці. За цей випадок його викликали в поліцію та погрожували штрафом. Він підписав документи, не читаючи їх, але згодом з`ясувалось, що його обвинувачують в крадіжці. Потерпілого він не знав і ніколи не бачив, першій раз побачив його в суді. Заперечував, що на відеозапису з місця події біля автомобілю потерпілого зафіксовано його. При цьому назвати особу, яка могла б підтвердити його алібі, обвинувачений відмовився.

Крім того, скориставшись правом не свідчити проти себе, відмовився надавати пояснення з приводу неодноразової зміни показань в суді.

Відповідно до ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Ст.95 КПК України надає визначення терміну «показання». Показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду. Особа дає показання щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Ст. 18 КПК України встановлює гарантії свободи від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї. Жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь - який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

Оцінюючи показання обвинуваченого, які є також процесуальним джерелом доказів по кримінальному провадженні, наряду з іншими доказами, та перевіряючи висунуту ним версію подій, суд вважає його показання щодо непричетності до вчинення крадіжки майна ОСОБА_7 неправдивими, наданими з метою уникнення від покарання, а показання, які він надав на початку судового розгляду, про його причетність до вчинення ним крадіжки з автомобілю потерпілого чоловічої сумки з документами та грошима належним та допустимим доказом його винуватості, оскільки вони повністю співвідносяться з показаннями потерпілого, свідка та не суперечать іншим дослідженим судом письмовим та речовим доказам. Вказані показання ОСОБА_4 надавав в судовому засіданні добровільно, після роз`яснення йому його прав, в тому числі права не свідчити проти себе. Він детально зазначив місце та спосіб вчинення крадіжки, описав зовнішній вигляд викраденої сумки та її зміст. Заперечував тільки наявність корисного умислу під час заволодіння майном, мотивуючи свої дії помстою невідомим особам, але така його версія підтвердження в судовому засіданні не знайшла. Навпаки, майно потерпілому було повернуто вже після його звернення до брата обвинуваченого з відеозаписом з місця події. Подальші показання обвинуваченого про його непричетність до крадіжки спростовуються показаннями потерпілого, свідка обвинувачення, письмовими доказами, відеозаписом з місця події.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 06.08.2017 відпочивав в нічному клубі «Беріг», розташованого біля магазину «Южанка» в смт. Лиманське, де залишив належний йому автомобіль марки «Mazda», д/з НОМЕР_1 , синього кольору. В салоні автомобілю він залишив чоловічу сумку чорного кольору з ремінцем через плече, яка висіла на сидінні, з документами паспорт, довідка про ІНН, документи на автомобіль, посвідчення водія, та грошима в сумі приблизно 4000 грн. О 03.00 год. ночі він перевірив автомобіль, все було в порядку, а вранці виявив, що заднє скло в автомобілі розбито, а сумка пропала. Він викликав поліцію, написав заяву про вчинення злочину. Оскільки автомобіль перебував в зоні дії камери зовнішнього спостереження, розташованої на магазині «Южанка», власник магазину зателефонував йому та повідомив, що відеозапис зберігся. Він під`їхав до власника магазина і скопіював відеозапис собі на флеш-носій. Він, власник магазину та його син передивились відео, на якому побачили, як невідомий йому чоловік, одягнений в білі штани на підтяжках, футболку знаходиться біля його автомобілю, а потім вже без футболки розбиває скло у його автомобілі. Син власника магазину впізнав особу, яка зображена на відеозапису з місця події і повідомив, що це ОСОБА_11 , який проживає в кінці вул. Виноградної в смт. Лиманське. Він з товаришами - братами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яким він також показав відео, поїхали за вказаною адресою шукати ОСОБА_14 , до них вийшла жінка та повідомила, що зараз прийде син. Через деякий час на мотоциклі приїхав чоловік, який представився братом ОСОБА_15 , подивився відео і пообіцяв розібратись в ситуації, і якщо його брат причетний до вчиненого, то він все поверне. Вечором того ж дня йому зателефонував брат ОСОБА_16 та призначив зустріч, під час якої повернув йому всі документи, що знаходились в барсетці, а протягом двох днів повернув і гроші в сумі приблизно 4000 грн. і 500 грн. вартість розбитого в автомобілі скла. Викрадену сумку йому так і не повернули. Заяву до поліції він писав цілком добровільно. Претензій до обвинуваченого він немає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 повністю підтвердив показання потерпілого, пояснив, що 06.08.2017 разом з потерпілим ОСОБА_7 відпочивали в нічному клубі «Беріг» в смт.Лиманське. Вранці побачили, що в автомобілі потерпілого «Мазда», який вони залишили за клубом біля магазину «Южанка», було розбито скло, а з салону автомобіля пропала барсетка з документами та грошима. В той же день після обіду потерпілому повідомили прізвище особи, яка розбила скло та місце її проживання. Вони разом з його братом та потерпілим приїхали за вказаною адресою в смт. Лиманське, з будинку вийшла жінка та повідомила, що нікого не має, потім потерпілий розмовляв з якимось чоловіком, який під`їхав через 10 хв., і представився братом тієї особи, яку вони шукали. В той же день в кафе «Форсаж» він сидів з товаришами та потерпілим, ОСОБА_7 сказав, що приїхав той брат на мотоциклі, вийшов до нього, а коли повернувся, повідомив, що йому повернули документи.

Свідків обвинувачення ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , від допиту яких відмовився прокурор та на допиті яких наполягала сторона захисту, допитати не виявилось можливим у зв`язку з не встановленням їх місця знаходження, внаслідок чого сторона захисту також відмовилась від їх допиту.

Свідок з боку захисту слідчий ОСОБА_20 , не дивлячись на вжиті судом заходи, також судом не допитаний у зв`язку з тим, що на час розгляду кримінального провадження в суді він звільнився з СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області і його місце знаходження або роботи встановити не виявилось можливим, його явка в судове засідання не була забезпечена, внаслідок чого сторона захисту відмовилась від його допиту.

Крім показань потерпілого та свідка, судом під час судового провадження досліджувались надані стороною обвинувачення письмові документи та відеозапис з місця події, які були подані як докази вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину, а саме:

- витяг з кримінального провадження 0000992, внесеного до ЄРДР 14.08.2017 за заявою потерпілого ОСОБА_7 від 06.08.2017 (Т.1 а.с. 73);

- заява потерпілого ОСОБА_7 від 06.08.2017 до поліції про вчинення крадіжки (Т.1 а.с. 75);

- протокол огляду місця події від 06.08.2017 з фототаблицею, згідно якого було оглянуто територію біля магазину «Южанка» та нічного клубу «Беріг», розташовану за адресою: смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, вул.Леніна, 75-А, на якій знаходиться автомобіль марки «Mazda», д/з НОМЕР_1 , синього кольору. Під час огляду автомобіля виявлено розбите скло в задній лівій дверці, а на землі біля дверці уламки скла. Також уламки скла були виявлені в салоні автомобілю на задньому сидінні з лівого боку (Т.1 а.с.76-80);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.09.2017 за фотознімками, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, яка вчинила крадіжку його барсетки, яку він 06.08.2017 бачив в барі «Беріг» та на відеозапису з камер відеоспостереження з місця події (Т.1 а.с.81-84). Стосовно впізнання потерпілим обвинуваченого в приміщенні Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області по фотознімкам потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що слідчий ОСОБА_21 до цього показав йому в райвідділі на ОСОБА_4 , де той перебував з дружиною, і сказав, що це той самий чоловік, що розбив скло в автомобілі та вкрав документи. Через деякий час слідчий викликав його до себе і провів впізнання по фотознімкам ОСОБА_4 . В судовому засіданні ОСОБА_7 заперечував, що бачив ОСОБА_4 в барі в ніч крадіжки та що впізнав його на відеозапису з місця події, пояснив, що впізнав ОСОБА_4 на фотознімку, так як бачив його напередодні в райвідділі і на нього як на крадія вказав слідчий ОСОБА_20 . У зв`язку з даними потерпілим показаннями захисник обвинуваченого ОСОБА_10 заявив клопотання про визнання даного протоколу недопустимим доказом, так як слідча дія впізнання за фотознімками проведена слідчим ОСОБА_20 з грубим порушенням вимог КПК, який категорично забороняє перед проведенням впізнання показувати особу, яку впізнають, особі, яка впізнає. Суд вважає доводи сторони захисту слушними. Відповідно до ст.228 КПК України 1. Перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Вказані вимоги КПК слідчим ОСОБА_20 при проведенні слідчої дії впізнання особи за фотознімками дотримані не були. Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Суд визнає протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.09.2017 за фотознімками недопустимим доказом по кримінальному провадженню, оскільки він отриманий з порушенням вимог КПК України;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 11.09.2017, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді від 11.09.2017 слідчий ОСОБА_20 у присутності директору магазину «Южанка» ОСОБА_22 ознайомився із відеозаписом із камер спостереження магазину «Южанка» від 06.08.2017 з 03.30 по 05.00 год., розташованого в смт.Лиманське Роздільнянського району по вул.Леніна, 75-А, та вилучив вказаний відеозапис на ДВД диску (Т.1 а.с.85-89).

Також за клопотанням сторони обвинувачення та захисту судом в порядку ст.359 КПК України був оглянутий представлений стороною обвинувачення речовий доказ - відеозапис із камер спостереження магазину «Южанка» від 06.08.2017 з 03.30 по 05.00 год., вилучений на підставі протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 11.09.2017. На відеозапису зафіксовано, як 06.08.2017 в період часу з 04.00 по 04.28 год біля автомобілю потерпілого марки «Mazda», д/з НОМЕР_1 , знаходиться обвинувачений ОСОБА_4 з ліхтариком у руці, який спочатку ходить біля машини разом з іншою невстановленою особою, торкається дверних ручок, заглядає у салон, стукає ногою по колесу, а потім вчиняє якісь-то дії біля задньої лівої двері автомобілю та зникає з зони видимості камери. Вказаний відеозапис суд вважає належним та допустимим доказом. Той факт, що на відеозапису зафіксований саме обвинувачений ОСОБА_4 в момент вчинення ним злочину, не дивлячись на заперечення самого обвинуваченого ОСОБА_4 , у суду сумнівів не викликає. Так, сам обвинувачений підтвердив у своїх первинних показах в судовому засіданні, що це він вкрав барсетку та розбив скло в автомобілі потерпілого з мотивів помсти під час перебування його на відпочинку в барі «Беріг» 06.08.2017 в нічний час. Також, його на відеозапису впізнав син власника магазину як ОСОБА_15 , про що розповів потерпілому, а згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , зареєстрованого 12.10.2007р., та заяви на видачу паспорта за формою №1 ОСОБА_4 до одруження мав прізвище ОСОБА_14 (Т.1 а.с.101). Крім того, приїхавши за вказаною сином власника магазину адресою проживання ОСОБА_15 наприкінці АДРЕСА_1 , що співпадає з адресою проживання обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілому братом вказаної особи було повернуто викрадене майно у виді грошей та документів та відшкодована майнова шкода за пошкодження автомобілю. Та обставина, що органом досудового розслідування не встановлена друга особа чоловічої статі, що на початку відеозапису перебувала біля автомобілю разом з ОСОБА_4 , для доведення його винуватості у вчиненні крадіжки з салону автомобілю значення не має, оскільки вказана друга особа в подальшому з поля видимості відеокамери зникла і більше на місці вчинення злочину не появлялась, всі дії біля автомобілю обвинувачений ОСОБА_4 вчиняв один. За повідомленням потерпілого, в 03.00 год. ночі він перевіряв свій автомобіль і той ушкоджень не мав, а вранці скло вже було розбито. Обвинувачений згідно відеозапису перебував біля автомобілю в період з 04.00 до 04.28 год. ранку, що не суперечить показанням потерпілого та відповідає часу вчинення крадіжки (т.1 а.с.122).

За клопотанням сторони захисту та обвинувачення суд вважає недопустимим доказом протокол огляду відеозапису від 11.09.2017, складений слідчим ОСОБА_20 , оскільки його зміст не відповідає самому відеозапису, визнаному судом допустимим доказом. Причину таких розбіжностей між відеозаписом, який містить об`єктивну інформацію з місця події, зняту стаціонарною відеокамерою, та складеним слідчим на підставі його суб`єктивного сприйняття відеоінформації протоколом огляду, усунути в судовому засіданні не виявилось можливим, оскільки явка слідчого ОСОБА_20 в судове засідання не була забезпечена, отже складений ним протокол не можна покласти в обґрунтування обвинувального вироку суду. (Т.1 а.с.90-97); Незважаючи на роз`яснення судом учасникам судового провадження положень вимог Закону щодо змагальності сторін, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, передбачених ст. 22 КПК України та обов`язку сторін доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, інших доказів, які б підтверджували чи спростовували подію злочину та винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, сторонами не надано.

Таким чином суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і вичерпав всі передбачені законом способи для всебічного, повного та неупередженого судового розгляду.

Відповідно до вимог ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд, відповідно до вимог норми ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , керуючись законом, оцінюючи кожний доказ наданий стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, кваліфікованого як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) «поза розумним сумнівом».

Підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не знайшов.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який не має судимості, на обліку у лікаря-нарколога і психіатра не перебуває, має сім`ю, має на утриманні неповнолітню дитину, працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно (Т.1 а.с.103).

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає наявність на утриманні неповнолітньої дитини, повне відшкодування шкоди потерпілому та сприятливу відносно нього позицію потерпілого .

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За вимогами ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і виходить з того, що призначене покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи, що предметом посягання є власність, що вчинено умисний злочин середньої тяжкості з корисливих мотивів, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, але має міцні соціальні зв`язки постійне місце проживання, дохід, сім`ю, утриманців, що він не має судимостей, повністю відшкодував шкоду потерпілому, потерпілий не бажає притягнення його до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі.

Визначені судом вид та міра покарання узгоджується і з висновком органу пробації, викладеним в досудовій доповіді від 26.10.2017р., про можливість виправлення ОСОБА_4 без застосування покарання у виді позбавлення чи обмеження волі (Т.1 а.с. 30-33).

Обвинувачений не надав згоди на звільнення його від покарання на підставі закону України про амністію, що унеможливлює її застосування судом.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати відсутні. Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.09.2017 на відеозапис із камер спостереження магазину «Южанка» (Т.1 а.с.99).

Речовий доказ відеозапис із камер спостереження магазину «Южанка» зберігати в матеріалах кримінального провадження (Т.1, а.с. 98).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1