Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 17.04.2019. Забезпечено надання загального доступу: 19.04.2019.
Дата набрання законної сили: 04.04.2019
Номер судового провадження: не визначено
Номер кримінального провадження в ЄРДР: не визначено
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/530/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

04 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0006551 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2018 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Ставище Ставищенського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представників потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

В с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь 50000 гривень моральної шкоди.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_6 24 червня 2016 року, приблизно о 21 годині 58 хвилин, будучи в стані наркотичного сп`яніння, керував технічно-справним автомобілем «ЗАЗ-1102», д.н.з. НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю приблизно 40 км/год по вул. Г. Наумова в м. Києві, зі сторони Нової дороги на м. Ірпінь в напрямку пр-ту. Ак. Палладіна, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вул. Підлісна, на якому розташований нерегульований пішохідний перехід.

В цей же час проїзну частину вул. Г. Наумова в м. Києві по нерегульованому пішохідному переході, який був позначений відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою у вигляді «зебри» зліва направо, по ходу руху водія ОСОБА_6 , в темпі звичайної ходи, переходила дорогу пішохід ОСОБА_9 .

Під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу по вул. Г. Наумова в м. Києві, водій ОСОБА_6 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, не надав перевагу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_9 , чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконав вимоги Правил дорожнього руху України :

- п. 1.5, згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3 (б), який зобов`язує водія транспортного засобу, для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розташування та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі;

- п. 2.9 (а) згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

- п. 18.1, згідно якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

- п. 19.3, згідно якого у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 були заподіяні такі тілесні ушкодження:

а) закрита травма правого стегна: перелом правої стегнової кістки у ділянці середньої третини (зі зміщенням уламків);

б) відкрита травма голови: рана (визначена клінічними лікарями як забійно-рвана) лобної ділянки справа; синець м`яких тканин потиличної ділянки голови; часткова травматична екстракція зубів ротової порожнини (без уточнення та опису морфології); перелом дуги нижньої щелепи; перелом зовнішньої пластинки фронтального синусу; перелом носової перетинки; перелом кісток спинки носа зліва (зі зміщенням до 3 мм) які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу, в якій ставилось питання про скасування вироку Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2018 року та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

До початку апеляційного розгляду відповідно до вимог ч. 3 ст. 403 КПК України, захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 подано зміни до апеляційної скарги.

В змінах до апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2018 року скасувати частково та ухвалити новий вирок. Виключити з обвинувального вироку обтяжуючу обставину вчинення кримінального правопорушення у стані наркотичного сп`яніння, не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами та звільнити ОСОБА_6 на підставі п. «д» ст. 1 Закону України про амністію у 2016 році. Зменшити відшкодування моральної шкоди, з урахуванням раніше відшкодованих грошових коштів потерпілій.

За доводами захисника, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вирок суду винесений із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог адвокат ОСОБА_7 зазначає, що суд, вмотивовуючи своє рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтовує своє рішення очевидно недопустимими доказами, серед яких лист КМНКЛ «Соціотерапія» № 771 від 21.07.2016, про те, що ОСОБА_6 проходив медичний огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння 25.06.2016, результат огляду - наркотичне сп`яніння.

Апелянт вважає, що даний письмовий документ не може бути визнаний судом допустимим доказом на підтвердження факту перебування ОСОБА_6 в стані наркотичного сп`яніння на момент дорожньо-транспортної пригоди з наступних підстав.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регламентовано Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі по тексту - Інструкція), яка затверджена спільним наказом МВС та МОЗ України 09 листопада 2015 року за № 1452/735.

У відповідності до п.п. 3.15-3.21 Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який їі доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апелянт стверджує, що жодної з перерахованих вимог Інструкції, дотримано не було. Доказом на підтвердження стану сп`яніння може бути виключно висновок, який повинен відповідати додатку Інструкції, один з екземплярів цього висновку повинен був бути вручений не лише працівнику поліції, а й особі, яку було оглянуто. ОСОБА_6 такий висновок не вручався. Органом обвинувачення, в порядку вимог ст. 290 КПК України, такий висновок відкрито не було, а відтак, на переконання захисника, відповідно до п. 3.22 Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог Інструкції вважаються не дійсними.

Також адвокат ОСОБА_7 зазначає, що суд, на підтвердження вини ОСОБА_6 та наявності обтяжуючої обставини - стану сп`яніння, посилається на такі докази:

- лист КМНКЛ «Соціотерапія» № 196 від 13.02.2018 року щодо направлення належним чином завірених копій документів стосовно результату огляду на стан сп`яніння ОСОБА_6 , проведеного 25.06.2016 року;

- акт медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002984 від 25.06.2016 року ОСОБА_6 , відповідно до якого останній перебував в стані наркотичного сп`яніння;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002984 від 29.06.2016 року ОСОБА_6 , відповідно до якого останній перебував в стані наркотичного (амфетамін) сп`яніння;

- направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції ОСОБА_6 від 24.06.2016 року;

- результат, лабораторного дослідження сечі ОСОБА_6 № 554 від 27.06.2016 року на визначення наркотичного засобу або лікарської речовини, відповідно до якого в сечі виявлено амфетамін;

- результат обстеження на визначення наявності вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_6 з використанням газоаналізатору «Drager Alkotest 6810», зав № АЯАМ-35 79, від 25.06.2016 року, який видав результат 0,00 % проміле;

- інформативна добровільна згода ОСОБА_6 на проведення огляду на стан сп`яніння від 25.06.2016 року;

- витяг із журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, стосовно ОСОБА_6 від 25.06.2016 року.

На думку сторони захисту перелічені письмові документи не є допустимими доказами у кримінальному провадженні, оскільки не відкривалися стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, та є такими, які отримані всупереч визначеному порядку кримінальним процесуальним законом та в розумінні вимог ст. 86 КПК України.

Крім цього адвокат ОСОБА_7 зазначає, що в ході судового розгляду, 01.02.2018 року представником потерпілого, було заявлено клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до медичної документації щодо перебування ОСОБА_6 в момент ДТП в стані сп`яніння. 23 лютого 2018 року, перед початком судового засідання, головуючий у справі суддя повідомив сторонам, що він самостійно витребував медичну документацію і сторони мають право ознайомитися з нею до початку судового засідання. В ході судового засідання 23.02.2018 року представник потерпілого відмовився від заявленого ним клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

На думку апелянта суд вийшовши за межі своєї компетенції, за власної ініціативи, шляхом витребування з закладу медичної установи, своїм запитом від 13.02.2018 №196 від 13.02.2018 року, здійснив дії, які не передбачені діючим кримінальним процесуальним законом, та надав сторонам докази, які є очевидно недопустимими.

Посилаючись на рішення Конституційного суду України від 20 жовтня 2011 року в справі № 1-31/2011, постанову Пленуму Верховного суду України «Про застосування конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року за № 9, постанову Пленуму Верховного суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30 травня 1997 року за № 7, постанову ЄСПЛ у справі «Ялло проти ФРН» від 11.07.2006 року, у справі Биков проти РФ» від 10.03.2009 та ст.ст. 7, 17, 86 КПК України, адвокат ОСОБА_7 стверджує, що суд в частині підтвердження наявності обставини, що обтяжує покарання поклав в основу вироку недопустимі докази.

Крім того, адвокат ОСОБА_7 стверджує, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 враховує обставину, що обтяжує його покарання - стан сп`яніння, хоча належних і допустимих доказів на підтвердження цієї обставини у суду не було і при призначенні додаткового покарання у вигляді позбавлення прав керування транспортними засобами на строк три роки, взагалі не обґрунтував таке рішення, а тому вирішення судом першої інстанції питання про призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не ґрунтується на вимогах ст.ст. 50, 55, 65 КК України та роз`ясненнях, наведених у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Захисник вказує на те, що зазначене додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України як факультативне, підлягає застосуванню у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим порушенням порядку користуваннявідповідним спеціальним правом, або коли порушення такого порядку мало систематичний характер.

Щодо цивільного позову, то сторона захисту зазначає, що при його частковому задоволенні, суд також не дотримався норм цивільного законодавства, оскільки cудом не вмотивовано стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та проголошене рішення в залі судового засідання не відповідає письмовому його вигляду.

Крім цього адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що обвинуваченим ОСОБА_6 відшкодовано значно більшу суму матеріальних, ніж заявлено в цивільному позові таких збитків, які суд залишив без задоволення. Суд зобов`язаний був, відрахувати частину задоволеної ним моральної шкоди, за рахунок добровільного відшкодування, чого зроблено не було. Крім цього, суд не врахував добровільне відшкодування обвинуваченим завданих збитків, як добровільне відшкодування завданого збитку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, що також свідчить про незаконність ухваленого рішення. Крім того, захисник вказує, що обґрунтовуючи призначення покарання, суд врахував статус обвинуваченого як учасника бойових дій, однак фактично не розглянув заяву, озвучену в судових дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо звільнення останнього від покарання на підставі ст. 2 Закону України про амністію у 2016 році.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Святошинського районного суду міста Києва від 03.03.2018 відносно ОСОБА_6 , засудженого до покарання у виді 2(двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 3 (три) роки - залишити без змін.

В обґрунтування своїх доводів прокурор зазначає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України повністю підтверджується показаннями потерпілої, свідків, а також зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в ході судового розгляду доказами, судом першої інстанції під час судового розгляду даного кримінального провадження визнано подані стороною обвинувачення письмові докази, як допустимі та такими, які отримані в порядку встановленим Кримінальним процесуальним кодексом України.

Окрім того, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України та вірно оцінив зібрані у справі докази, повно та всебічно встановив всі фактичні обставини вчинення злочину, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та прийняв правильне рішення та виніс законний вирок, яким призначив цілком справедливу міру покарання, що повністю відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2018 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

За доводами потерпілої апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

В обґрунтування своїх доводів потерпіла зазначає, що дійсно, суд своє рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовує доказами, серед яких і лист KMHKЛ «Соціотерапія» № 771 від 21.07.2016, про те, що ОСОБА_6 проходив медичний огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння 25.06.2016 року, результат огляду - наркотичне сп`яніння.

Потерпіла вважає твердження сторони захисту про те, що вказаний доказ є очевидно недопустимим та посилання на Інструкцію «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» безпідставним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Вказаний лист направлено під час проведення досудового розслідування на запит слідчого та долучено до матеріалів кримінального провадження у встановленому законом порядку.

Крім того зазначає, що за ініціативою її представника ОСОБА_11 з Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» судом витребувано документи, що підтверджують знаходження обвинуваченого ОСОБА_6 в стані наркотичного сп`яніння і при прийнятті рішення суд оцінював сукупність зібраних доказів, в тому числі і лист КМНКЛ «Соціотерапія» № 771 від 21.07.2016 року.

Твердження сторони захисту про те, що вказаний письмовий доказ є не обґрунтованим та безпідстаним, оскільки вказаний доказ отримано у порядку встановленим Кримінальним процесуальним кодексом України, а саме відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України, яка не вимагає участі понятих та обов`язкового підпису інших присутніх при цьому осіб.

Крім цього потерпіла зазначає, що твердження апелянта про необгрунтоване застосування додаткового покарання до його підзахисного є безпідставним, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2018 в частині позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки на її думку є законним та обґрунтованим, оскільки санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено такий вид покарання, а також судом враховано вимоги ст. ст. 50, 55, 65 КК України. Інші твердження апелянта, зазначені в апеляційній скарзі, на її думку також є безпідставними.

ОСОБА_9 стверджує, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України та вірно оцінив зібрані у справі докази, повно та всебічно встановив всі фактичні обставини вчинення злочину, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, прийняв правильне рішення та виніс законний і обґрунтований вирок. Вина засудженого ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині повністю доведена стороною обвинувачення та підтверджується її показами, показами свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Вирок суду в частині призначення основного покарання потерпіла вважає законним та обґрунтованим.

Звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України не визнав, при цьому визнав, що вчинив наїзд на потерпілу на пішохідному переході та не визнав, що в момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем в стані наркотичного сп`яніння.

Також, повідомляє, що їй із загальнодоступних джерел стало відомо, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 після вчинення злочину 24.06.2016 року, працівниками Ставищенського ВП ГУ НП в Київській області складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який в подальшому направлено до Ставищенського районного суду Київської області. Постановою вказаного вище суду від 18.08.2018 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний факт, на думку потерпілої, свідчить про те, що обвинувачений і далі продовжує керувати транспортними засобами в стані сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді; пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу зі змінами та просили її задовольнити; пояснення потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, а в частині вирішення питання про застосування до обвинуваченого акту амністії покладались на розсуд суду; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, окрім вирішення питання про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році», вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; дослідивши за клопотанням захисника письмові доказу у провадженні; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні ним пунктів ПДР України, а саме: 1.5, 2.3 "б", 18.1, 19.3, що призвело до наїзду на потерпілу та спричинення їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з чим дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Оскільки вирок суду в цій частині не оскаржується, то відповідно до ст. 404 КПК України, то колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Призначене судом обвинуваченому ОСОБА_6 основне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, а рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК України є обґрунтованим і в апеляційній скарзі не оспорюється також.

При цьому, зі змісту вироку вбачається, що призначаючи основне покарання, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, на обліках у лікаря - нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, судом, враховано, що будь яких обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_6 судом встановлено не було, разом з тим, судом, відповідно до вимог ст. 67 КК України було встановлено наявність обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_6 - вчинення злочину особою, яка перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, серед іншого, підлягають доказуванню обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

На підтвердження обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого суд, зокрема, послався на лист КМНКЛ «Соціотерапія» № 771 від 21.07.2016 року, про те, що ОСОБА_6 проходив медичний огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння 25.06.2016 року, результат огляду - наркотичне сп`яніння. Однак, дослідивши під час апеляційного розгляду даний доказ, колегія суддів вважає його недопустимим, оскільки, порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регламентовано Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі по тексту - Інструкція), яка затверджена спільним наказом МВС та МОЗ України 09 листопада 2015 року за № 1452/735. Згідно п.п. 3.15-3.21 Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду. Відтак, доказом на підтвердження стану сп`яніння може бути виключно висновок, який повинен відповідати додатку Інструкції, один з екземплярів цього висновку повинен був бути вручений не лише працівнику поліції, а й особі, яку було оглянуто.

Разом з тим, матеріали провадження не містять даних, які б свідчили про вручення такого висновку ОСОБА_6 та про відкриття такого висновку стороною обвинувачення захиснику та обвинуваченому в порядку ст. 290 КПК України.

Що ж стосується посилання суду, як на доказ наявності обставини, що обтяжує покарання перебування особи в стані наркотичного сп`яніння, а саме: лист КМНКЛ «Соціотерапія» № 196 від 13.02.2018 року щодо направлення належним чином завірених копій документів стосовно результату огляду на стан сп`яніння гр. ОСОБА_6 , проведеного 25.06.2016 року (а.с. 101 т.2); акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002984 від 25.06.2016 року ОСОБА_6 , відповідно до якого останній перебував в стані наркотичного сп`яніння (а.с. 102, т.2); висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002984 від 29.06.2016 року ОСОБА_6 , відповідно до якого останній перебував в стані наркотичного (амфетамін) сп`яніння (а.с. 103, т.2); направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції ОСОБА_6 від 24.06.2016 року (а.с. 104, т.2); результат лабораторного дослідження сечі ОСОБА_6 № 554 від 27.06.2016 року на визначення наркотичного засобу або лікарської речовини, відповідно до якого в сечі виявлено амфетамін (а.с. 105, т.2); результат лабораторного дослідження сечі ОСОБА_14 № 839 від 27.06.2016 року на виявлення етанолу, відповідно до якого в сечі етанолу не виявлено (а.с. 105, т.2); результат обстеження на визначення наявності вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_6 з використанням газоаналізатору «Drager Alcotest 6810», зав № АRAM-3579, від 25.06.2016 року, який видав результат 0,00 % проміле (а.с.106, т.2); інформативну добровільну згоду ОСОБА_6 на проведення огляду на стан сп`яніння від 25.06.2016 року (а.с. 107, т.2); витяг із журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, стосовно ОСОБА_6 від 25.06.2016 року (а.с. 109, т.2), слід зазначити наступне.

Дослідивши під час апеляційного розгляду за клопотанням захисника наведені докази, колегія суддів доходить висновку, що і ці докази є недопустимими, виходячи з наступного.

Частиною 6 ст. 22 КПК України, передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті, покладаються на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Згідно ч. 1 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннямист. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас згідно зіст. 85 КПК Україниналежними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, як це визначено уст. 86 КПК України, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Так, з журналу судового засідання та аудіозапису с/з за 01.02.2018 року вбачається, що представником потерпілого було заявлено клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до медичної документації щодо перебування ОСОБА_6 в момент ДТП в стані наркотичного сп`яніння, з приводу якого суд вирішив в наступне судове засідання викликати головного лікаря КМНКЛ «Соціотерапія» для з`ясування питання щодо наявності відповідної медичної документації, зокрема, даних про проходження ОСОБА_6 огляду на стан наркотичного сп`яніння. В наступне судове засідання 23 лютого 2018 року головний лікар не з`явилася, разом з тим, учасникам кримінального провадження, головуючий у справі суддя, повідомив, що він самостійно витребував медичну документацію із КМНКЛ «Соціотерапія» і сторони мають право ознайомитися з нею до початку судового засідання. Після чого, в ході судового засідання 23.02.2018 представник потерпілого відмовився від заявленого ним клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

На думку колегії суддів, надходження саме таким шляхом з закладу медичної установи медичної документації з приводу проходження ОСОБА_6 медичного огляду, є порушенням порядку отримання доказів, установленого КПК України та невідкриття зазначених доказів в порядку ст. 290 КПК України як стороні захисту так і стороні обвинувачення, тягне за собою визнання таких доказів недопустимими, адже, допустимість доказів - це ознака, що стосується як змісту, так і форми доказів і свідчить про дотримання всіх вимог закону, пов`язаних з їх одержанням і фіксацією: отримання з належного джерела, уповноваженим на те суб`єктом, з використанням визначених у законі засобів.

Окрім того, відповідно до п. 9 розділу ІІ, п. 22 розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі по тексту - Інструкція), яка затверджена спільним наказом МВС та МОЗ України 09 листопада 2015 року за № 1452/735, вказують, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дорожньо - транспортна пригода за участі водія ОСОБА_6 трапилась 24 червня 2016 р. о 21 год. 58 хв., а огляд в закладі охорони здоров`я, згідно акту медичного огляду проведено більш ніж через 4 години, а саме, о 02 год. 20 хв.

Відповідно, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. А тому, слід виключити з мотивувальної частини посилання суду на наявність обставини, що обтяжує покарання - знаходження особи в стані наркотичного сп`яніння та посилання суду в цій частині на докази.

Окрім того, докази, на які послався суд як на доказ підтвердження обставини перебування ОСОБА_6 у стані наркотичного сп`яніння, а саме, результат лабораторного дослідження сечі ОСОБА_14 № 839 від 27.06.2016 року на виявлення етанолу, відповідно до якого в сечі етанолу не виявлено (а.с. 105, т.2); результат обстеження на визначення наявності вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_6 з використанням газоаналізатору «Drager Alcotest 6810», зав № АRAM-3579, від 25.06.2016 року, який видав результат 0,00 % проміле (а.с.106, т.2) є ще й неналежними доказами, адже, ніяким чином не підтверджують дану обставину.

В свою чергу, виключення з вироку обставини, що обтяжує покарання, на думку колегії суддів, з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження, не є безумовною підставою для пом`якшення основного покарання, призначеного обвинуваченому.

При перевірці вироку в частині призначеного ОСОБА_6 додаткового покарання, колегія суддів приходить до таких висновків. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини про безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з послідуючими змінами, у кожному випадку призначення покарання за ч. 1 та 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначення додаткових покарань має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим так і іншими особами, у зв`язку з чим судам при постановленні вироку слід обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

На підставі викладеного та з врахуванням того, що вчинене кримінальне правопорушення було пов`язане з грубим порушенням обвинуваченим ОСОБА_6 порядку користування відповідним спеціальним правом, а саме, наїзд на потерпілу на пішохідному переході, та сукупність інших порушень, внаслідок яких потерпілій були завдані середньої тяжкості тілесні ушкодження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, тому підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині не знаходить.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу невірно визначеного судом розміру відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди, слід вказати, що статтею 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому, згідно ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційні доводи захисника щодо необґрунтованого стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди в сумі 50 000 грн. Як вбачається з матеріалів провадження, при обрахуванні цієї суми судом у повній мірі були враховані усі обставини кримінального провадження, зокрема тяжкість завданих потерпілій тілесних ушкоджень, характер та об`єм проведеного лікування та спричинених у зв`язку з цим душевних хвилювань, які суттєво змінили її звичний стан життя, а також враховано дані про особу обвинуваченого та його майновий стан.

Зокрема, як об`єктивно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 в момент отримання тілесних ушкоджень перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, тривоги та страху за своє життя.

Внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження, що потягло необхідність тривалого стаціонарного та амбулаторного лікування в медичних закладах і подальшої реабілітації, що спричинило їй душевне страждання та порушило її нормальний життєвий ритм та свідчить про заподіяння потерпілій з вини обвинуваченого моральної шкоди.

Більш того, як пояснила потерпіла і в суді апеляційної інстанції, вона навіть після вироку, продовжує лікування, перенесла знову оперативне втручання.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з розміром визначеної судом та стягнутої з ОСОБА_6 моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 , який відповідає вимогам розумності та справедливості.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що проголошене рішення в залі судового засідання не відповідає його письмовому вигляду щодо суми відшкодування моральної шкоди спростовуються аудіо записом судового засідання від 03.03.2018 р.

При вирішенні цивільного позову суд врахував, що обвинувачений добровільно сплатив потерпілій певну суму коштів, тому не задовольнив цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 щодо застосування положень Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положеньКонституції України,Кримінального кодексу України та цього Закону.

Статтею 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810 - VIII від 22.12.2016 року, визначено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.

Окрім того, наведеною статтею визначено вичерпний перелік осіб, щодо яких може бути застосований закон про амністію.

Згідно п. "д"ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810 - VIII від 22.12.2016 року, звільненню від відбування покарання підлягають ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинено 24.06.2016 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році".

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнано винним, відноситься до необережних злочинів невеликої тяжкості. Обвинувачений є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення. Ці обставини вказують на те, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюються вимоги п. "д"ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", яка передбачає звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання.

Оскільки ОСОБА_6 не відноситься до кола осіб, визначених у ч. 4 ст. 86 КК України,ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», на підставі яких амністія не поширюється та щодо яких амністія не застосовується, колегія суддів вважає за необхідне застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положення п. "д" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" та звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання за оскаржуваним вироком.

Крім того, оскільки на час прийняття рішення про застосування акту амністії призначене ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не виконане, то обвинувачений ОСОБА_6 , у відповідності до положеньст. 15 Закону України "Про амністію у 2016 році", підлягає звільненню і від відбування додаткового покарання.

Наведене вказує на обґрунтованість в цій частині апеляційної скарги зі змінами, в зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, Законом України "Про амністію у 2016 році", колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2018 року щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України- змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання суду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 вчинення злочину особою, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння, визнавши недопустимими докази: лист КМНКЛ «Соціотерапія» № 771 від 21.07.2016, про те, що ОСОБА_6 проходив медичний огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння 25.06.2016, результат огляду - наркотичне сп`яніння; лист КМНКЛ «Соціотерапія» № 196 від 13.02.2018 року щодо направлення належним чином завірених копій документів стосовно результату огляду на стан сп`яніння гр. ОСОБА_6 , проведеного 25.06.2016 року ; акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002984 від 25.06.2016 року ОСОБА_6 ; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 002984 від 29.06.2016 року ОСОБА_6 ; направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції ОСОБА_6 від 24.06.2016 року; результат лабораторного дослідження сечі ОСОБА_6 № 554 від 27.06.2016 року; результат лабораторного дослідження сечі ОСОБА_14 № 839 від 27.06.2016 року; результат обстеження на визначення наявності вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_6 з використанням газоаналізатору «Drager Alcotest 6810», зав № АRAM-3579, від 25.06.2016 року; інформативну добровільну згоду ОСОБА_6 на проведення огляду на стан сп`яніння від 25.06.2016 року; витяг із журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, стосовно ОСОБА_6 від 25.06.2016 року.

В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На підставі п. «д» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_6 від відбування основного та додаткового покарання, призначеного за ч.1 ст. 286 КК України вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2018 р.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...