УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні в м. Києві 27 грудня 2018 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Обставини справи

1. За вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Путивля Сумської області, жителя м. Києва,
засуджено за частиною першою статті 268 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18 700 грн, із позбавленням права обіймати посади, пов`язані зі здійсненням функцій представника влади та з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади, на строк 3 роки.
2. За обставин, установлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, будучи службовою особою, а саме головним спеціалістом - державним інспектором відділу екологічного контролю земельних ресурсів, за поводженням з відходами та небезпечними хімічними речовинами Державної екологічної інспекції у м. Києві, за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 , 04 липня 2017 року близько 18:24, прибув на вул. Харківське шосе, 2 у м. Києві, де одержав неправомірну вигоду в сумі 10 000 грн., за невчинення в інтересах останнього дій щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за порушення екологічного законодавства.
3. Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 19 вересня 2018 року вирок суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
Доводи касаційної скарги

4. У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в цьому ж суді через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, внаслідок м`якості. Вважає, що апеляційний суд допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, не обґрунтувавши підстав для залишення його апеляційної скарги без задоволення.
5. На обґрунтування своєї позиції щодо м`якості обраного покарання засудженому прокурор зазначає, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, призначаючи засудженому покарання, не повною мірою врахував особу винного, тяжкість і суспільну небезпечність вчиненого злочину, які мають значення для призначення покарання, не проаналізував доводів сторони обвинувачення в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання та не надав їм належної оцінки, як того вимагає стаття 419 КПК.
Оцінка суду

6. Перевіривши доводи в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
7. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
8. Як випливає з оспорюваної ухвали, апеляційний суд при перегляді вироку належним чином перевірив усі доводи прокурора, які за змістом та суттю аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі, і визнав їх необґрунтованими, зазначивши підстави свого висновку з посиланням на матеріали справи.
9. Констатуючи відсутність порушень статей 50, 65 КК судом першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що разом із ступенем тяжкості вчиненого засудженим діяння, місцевий суд урахував особу винного, котрий раніше не судимий, характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, а також зважив на обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин.
10. Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням місцевого суду, який дійшов висновку про призначення засудженому як основного так і додаткового покарання у межах санкції частини першої статі 368 КК, умотивовано визнавши його необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.
11. Фактично, доводи прокурора у скарзі зводяться до того, що суди нижчих інстанцій надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згоден прокурор. Однак сам по собі факт незгоди судів з позицією сторони обвинувачення не може свідчити про істотне порушення вимог процесуального закону. Таким чином, Суд відхиляє доводи прокурора щодо істотного порушення процесуального закону апеляційним судом.
12. Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, прокурор у касаційній скарзі не навів.
13. Доводи прокурора в касаційній скарзі, які зводяться до вимоги врахувати при призначенні покарання засудженому рівень корупції в України, відображений у звітах громадських організацій, не ґрунтуються на законі. Кримінальне покарання носить індивідуальний характер, і недоліки державної політики в сфері боротьби з корупцією не є обставиною, що може враховуватися при визначення покарання засудженому.
14. З огляду на викладене, з обґрунтування касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, Суд, постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3