Справа № 1 кс/756/2866/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 поданого в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту накладеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2017 у кримінальному провадженні № 0004227 від 04 травня 2017 року та про повернення майна ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в:

У провадження слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_4 подане в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту накладеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2018 у кримінальному провадженні № 0004227 від 04 травня 2017 року та про повернення майна ОСОБА_5 , а саме: грошові кошти на загальну суму 13 555 (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень, ноутбук марки «Asus», модель R 5414 в корпусі чорного кольору, серійний номер 8100 та зарядний пристрій до нього, флеш-накопичувач «Apacer» в корпусі чорного кольору.
В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що арешт накладений ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2018 у кримінальному провадженні № 0004227 від 04 травня 2017 року підлягає скасуванню, оскільки у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.
Зокрема у клопотанні заявник вказує, що з моменту накладення арешту на майно вказаною ухвалою Апеляційного суду м. Києва пройшов тривалий час протягом якого орган досудового розслідування не вчинив жодних процесуальних дій з майном на яке було накладено арешт.
У судовому засіданні скаржник підтримала клопотання з тих підстав, що в ньому викладені.
Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, оскільки на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004227 від 04 травня 2017 року та на даний час потреба у такому заході забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала, зокрема не проведені усі необхідні процесуальні дії.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2018 у кримінальному провадженні № 0004227 від 04 травня 2017 року накладено арешт на майно, а саме: грошові кошти на загальну суму 13 555 (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень, ноутбук марки «Asus», модель R 5414 в корпусі чорного кольору, серійний номер 8100 та зарядний пристрій до нього, флеш-накопичувач «Apacer» в корпусі чорного кольору.
Стосовно вилученого ноутбука марки «Asus», модель R 5414 в корпусі чорного кольору, серійний номер 8100, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 від 08.08.2018 призначено комп`ютерно-технічну експертизу, проведення якої на даний час не завершено.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У даному випадку обмеження права власності відбулося на підставі судового рішення, тобто у спосіб, передбачений законом.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що заявником не доведено, що у подальшому накладенні арешту на ноутбук марки «Asus», модель R 5414 в корпусі чорного кольору, серійний номер 8100 та зарядний пристрій до нього відпала потреба, вважаю, що клопотання в цій частині не підлягає задоволенню з вказаних підстав.
Крім того, зазначеною ухвалою Апеляційного суду м. Києва було також накладено арешт на грошові кошти на загальну суму 13 555 (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень та флеш-накопичувач «Apacer» в корпусі чорного кольору.
У судовому засіданні заявником обґрунтовано доведено відсутність проведення будь-яких процесуальних (слідчих) дій із зазначеним майном. Зокрема, після накладення арешту 18.06.2018 слідчим навіть не проведено огляди грошових коштів та флеш-накопичувача; не вчинено жодних інших слідчих дій, які б окремо або у сукупності з іншими доказами свідчили про необхідність утримувати вказане майно з метою забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Разом з цим, із клопотання ОСОБА_4 убачається, що вказане майно (грошові кошти та флеш-накопичувач) було вилучено з помешкання, де окрім ОСОБА_5 проживає ОСОБА_7 , а вилучене майно окрім ОСОБА_5 також належить ОСОБА_7 . Відтак заявником не надано достатніх доказів, що вилучене майно належить саме та лише ОСОБА_5 .
Враховуючи, що скасування арешту та повернення майна лише ОСОБА_5 може призвести до порушення прав третіх осіб, вважаю, що в цій частині клопотання також не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 174, 309, 372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 поданого в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту накладеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2017 у кримінальному провадженні № 0004227 від 04 травня 2017 року та про повернення майна ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1