ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/1141/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №620/169/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 17 жовтня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зачепилівка Харківської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та йому призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили у відношенні ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)».

Вироком встановлено, що 03.12.2014 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_8 , знаходячись разом із ОСОБА_9 поблизу лісопосадки, що розташована між вулицями Шевченка та Стаханівська в смт. Зачепилівка Зачепилівського району Харківської області, під час сварки на ґрунті раптово виниклих між ними неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи наслідки своїх злочинних дій у вигляді смерті потерпілої та свідомо припускаючи їх настання, являючись особою, яка значно переважає ОСОБА_9 за фізичними даними, спонукаємий злістю до останньої, розпочав на вулиці та продовжив в лісопосадці її тривале побиття, в процесі якого завдав ОСОБА_9 неконтрольовані ним по силі та місцям завдання численні удари руками та ногами у кількості не менше 15 ударів по різним частинам тіла, з яких не менше 5 ударів по голові, чим заподіяв ОСОБА_9 згідно даних судово-медичної експертизи Красноградського МВ ХОБСМЕ №28-КРт/15 від 30.01.2015 року наступні тілесні ушкодження: у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крупнооскольчатим переломом кісток носу, субарахноідальні крововиливи під м`які мозкові оболонки в правій лобно-тім`яній-скроневій області і потиличній областях, субдуральні крововиливи під тверді мозкові оболонки в передній черепній ямі праворуч, крововиливи м`яких покривів голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в правій скронево-потиличній ділянці, крововиливи скроневих м`язів з обох сторін, крововиливи обох очних ділянок і носа. Дана закрита черепно-мозкова травма супроводжувалась втратою свідомості ОСОБА_9 , що призвело до розвитку механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів кров`ю, що витекла із пошкоджених судин при травмі носа, вказані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень; крововиливи обох губ, крововиливи на язиці, шиї мають ознаки легких тілесних ушкоджень; закрита тупа травма грудної кістки з переломом тіла грудини в області прикріплення двох ребер і перелом 2 ребра ліворуч по середньо-ключичній лінії з крововиливами на м`яких тканинах в області вказаних переломів, які мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості; крововиливи обох рук і правої ноги, садна тулубу і лівої руки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Заподіявши ОСОБА_9 вищевказані тілесні ушкодження, ОСОБА_8 , свідомо допускаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , залишив потерпілу лежати на ґрунті лісопосадки. Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась втратою свідомості потерпілої, що призвело до розвитку механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів кров`ю, що витекла із пошкоджених судин при травмі носа.
Таким чином, ОСОБА_8 , спричиняючи потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які потягли у подальшому її смерть, усвідомлював характер своїх злочинних дій, передбачав наслідки своїх дій у вигляді смерті потерпілої та свідомо допускав настання цих наслідків.

В апеляційних скаргах:
-захисник просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 285 КПК України. Мотивуючи скаргу вказав, що судовий розгляд проведено неповно, необ`єктивно та упереджено, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допущено істотних порушень кримінального процесуального закону, права обвинуваченого на захист. На думку апелянта, по справі наявна велика кількість суперечностей, здобуті по справі докази підтверджують невинуватість його підзахисного у вчиненні інкримінованого злочину. Наголошує, що показання свідка ОСОБА_10 є недопустимим доказом через наявність у вказаної особи хвороб та порушення порядку її допиту (допитана без сурдоперекладача, за відсутності підозрюваного). Вважає, що проведення 02.06.2016 року повторного допиту свідка ОСОБА_10 за участю сурдоперекладача не легалізує процесуальну дію її допит 10.12.2014 року. Крім того, 02.06.2016 року ОСОБА_11 не підтвердила надані нею раніше показання, зазначила, що її катували та 3 доби утримували під вартою. Також, вказаний свідок через свої фізичні вади та слабоумство не може точно сприймати запитання та відповідати на них, висловлювати свої думки. Захисник звертає увагу на суперечності, що містяться в показаннях свідка ОСОБА_11 , наданих під час досудового слідства, вважає ці показання неправдивими та сфабрикованими слідчим. Також зазначив, що крові на одежі ОСОБА_12 не виявлено, куртку, в яку він начебто був одягнутий при вчиненні злочину, було нібито викрадено із ОСОБА_13 . Показання інших допитаних судом свідків вину ОСОБА_12 не підтверджують, а доводять, що після спілкування з обвинуваченим потерпіла була живою та знаходилася разом з іншими особами. Версія захисту про непричетність обвинуваченого до вчинення злочину судом належним чином не перевірена, що потягнуло порушення права на захист ОСОБА_12 . Лист ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , який вона передала ОСОБА_15 є недопустимим доказом. Звертає увагу на невідповідність розміру взуття обвинуваченого із відбитками взуття на снігу, що були зафіксовані на місці події, направлення для проведення експертизи взуття, яке взагалі не належить ОСОБА_12 , відмову суду в задоволенні клопотання про призначення криміналістичної, генетичної ДНК експертиз для з`ясування цих спірних питань. На підтвердження невинуватості свого підзахисного навів висновок судово-імунологічної експертизи № 1001-И/17 від 18.07.2017 року, відсутність характерних ушкоджень на руках ОСОБА_8 у разі нанесення ним ударів потерпілій;
-прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі. Мотивуючи скаргу вказав, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин, характер вчинених дій свідчить про особливу суспільну небезпечність обвинуваченого, відсутність у нього жалю до інших слабших за себе людей, здатність до неконтрольованої агресії. Звертає увагу, що ОСОБА_8 вину не визнав, не розкаявся, намагався ввести суд в оману, давав неправдиві показання. У зв`язку з наведеним, вважає необхідним призначити обвинуваченому більш суворе покарання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу державного обвинувача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист.
Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 374 ч. 3 п. 2 КПК України встановлено, що в мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Наведені вище норми кримінального процесуального закону районним судом при розгляді кримінального провадження та ухваленні рішення по справі належним чином не виконано.
При викладенні формулювання обвинувачення у вироку, яке суд визнав доведеним, допущені істотні порушення зазначених вимог закону.
Формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним та виклав у постановленому вироку не містить даних про час настання смерті ОСОБА_9 .
При цьому, злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України характеризується матеріальним складом та вважається закінченим з моменту настання суспільно-небезпечних наслідків смерті людини.
В ситуації, коли у кримінальному провадженні не встановлений час настання смерті потерпілої особи, апеляційний суд позбавлений можливості належним чином перевірити та дати оцінку доводам апеляційної скарги захисника про непричетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого злочину.
Також, це порушує право ОСОБА_8 на захист в контексті можливості висунення стороною захисту своєї версії розвитку подій, місцезнаходження у конкретний час певних осіб тощо.
Крім того, у вироку районного суду неповно розкрито суб`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Судом зазначено, що обвинувачений «діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи наслідки своїх злочинних дій у вигляді смерті потерпілої та свідомо припускаючи їх настання, …розпочав на вулиці та продовжив в лісопосадці її тривале побиття… Заподіявши ОСОБА_9 вищевказані тілесні ушкодження, ОСОБА_8 , свідомо допускаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , залишив потерпілу лежати на ґрунті лісопосадки».
Формулювання обвинувачення не містить висновку суду щодо наявності у обвинуваченого бажання настання суспільно-небезпечних наслідків у виді настання смерті ОСОБА_9 .
Таким чином, судом не встановлена з достатньою повнотою та в категоричній формі суб`єктивна сторона складу злочину за ч.1 ст.115 КК України. У разі визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні умисного вбивства, суд зобов`язаний зазначити у вироку конкретний вид умислу обвинуваченого (прямий чи непрямий).
Вказані обставини виключають можливість встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи та постановленні вироку було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі прав обвинуваченого на захист, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України вирок підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1, 2, 13, 15 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, забезпечення права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.370 КПК України.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
У зв`язку зі скасуванням вироку за процесуальними порушеннями, згідно з ч. 2 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції не може розглянути та дати оцінку апеляційним доводам прокурора та захисника про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, доведеність чи недоведеність обвинувачення, допустимість, достовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, але ці апеляційні доводи можуть бути враховані судом при новому розгляді кримінального провадження.
Під час нового судового розгляду суду необхідно вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, у зв`язку з необхідністю скасування вироку, яким обвинуваченому було продовжено запобіжний захід тримання під вартою, апеляційним судом розглянуто питання щодо необхідності продовження цього запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 .
Вивченням матеріалів справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 має неповну середню освіту, неодружений, не працював, мав місце реєстрації та постійне місце проживання, в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, з 2013 року перебуває на обліку в лікаря психіатра з діагнозом «легка розумова відсталість», інвалідності не має, за місцем проживання характеризується задовільно. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину ч.1 ст.115 КК України.
Оцінивши сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме: надану досудовим розслідуванням інформацію щодо здобутих у кримінальному провадженні доказів, тяжкість покарання, визначеного санкцією статті обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає наявними ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, у зв`язку з чим запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню.
Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає, оскільки у суду відсутні дані про зміну обставин, щодо наявності ризиків, що існували під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надано таких даних й стороною захисту.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 17 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 , 1982 року народження тримання під вартою продовжити на 60 днів, до 17 травня 2019 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: