Дата документу 23.04.2019 Справа № 331/5412/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/5412/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/639/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким у вигляді позбавлення волі на строк 15 років,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким - у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Своє рішення суд мотивував тим, що всі питання, пов`язані з пом`якшенням покарання у виді довічного позбавлення волі, визначаються в порядку, передбаченому ст.106 п.27 Конституції України, Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженим Указом Президента від 21 квітня 2015 року №223/2015 та вирішуються Президентом України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції не розглянув по суті його клопотання від 04 жовтня 2018 року. Крім того, суд поверхнево дослідив відомості про його особу, а також обставини, що пом`якшують покарання та необґрунтовано відмовив в задоволенні його клопотання про витребування із колонії характеристики. Постановлена судом ухвала суперечить його вимогам, які були викладені в його заяві від 17 вересня 2018 року та клопотанні від 04 жовтня 2018 року.

В доповненнях до апеляційної скарги засуджений зазначає, що за весь час відбування покарання у виді довічного позбавлення волі він своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що він не представляє будь-якої небезпеки для суспільства. За час відбування покарання він не вчинив жодного злочину, за цей час змінилася обстановка і вчинене ним діяння втратило суспільну небезпеку.

Також засуджений зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, не врахував ту обставину, що він вже звертався до Адміністрації Президента та йому було відмовлено в помилуванні. Крім того, суд не звернув уваги і на той факт, що він звернувся до суду з приводу порушення його прав. Вважає, що виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, він має право на перегляд довічного строку покарання і до нього мають бути застосовані положення ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і ст.28 Конституції України, незважаючи на відсутність у КК України механізму заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно з ухвалою, до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням - у виді позбавлення волі на строк 15 років.

У клопотанні засуджений послався на те, що вироком Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року його засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.93 п.п. а, і, ч.2 ст.86, ч.2 ст.215, ч.1 ст.101 КК України (в редакції 1960 року) за ч.2 ст.185 КК України (в редакції 2001 року) та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 26 грудня 2002 року вирок від 19 квітня 2002 року залишено без змін. У вказаному клопотанні засуджений ставив питання про застосування до нього положень Конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, що пом`якшують покарання та іншим чином поліпшують становище засудженого, пом`якшення кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) в частині зменшення призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що не перевищує 15 років.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 в повному обсязі підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Захисник адвокат ОСОБА_8 підтримав позицію свого підзахисного та наполягав на задоволенні клопотання.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 та його захисника -адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні суд зобов`язаний дослідити докази, що підтверджують наявність обставин, які мають значення для правильного вирішення питань, що виникли у процесі виконання вироку.

За наслідками вирішення вказаних питань, приймається судове рішення, у якому повинні бути наведені мотиви прийнятого рішення й точно сформульовані висновки, тобто вказане рішення має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає не в повній мірі, з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням від 17 вересня 2018 року (яке надійшло до суду 27 вересня 2018 року), в якому просив, окрім іншого, визнати порушення його прав через довічне позбавлення волі та вирішити питання про заміну вказаного покарання на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

В подальшому ОСОБА_9 звернувся до суду із заявою від 04 жовтня 2018 року (яка надійшла до суду 10 жовтня 2018 року), в якій, окрім іншого, просив привести вирок суду щодо нього в частині призначеного покарання у відповідність з вимогами Кримінального кодексу України (з врахуванням вимог щодо дії закону в часі) та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та за сукупністю злочинів, на підставі ст.42 КК України 1960 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, та, зарахувавши йому відбутий строк покарання, звільнити з-під варти. За змістом заяви, засуджений, посилаючись на Прикінцеві та перехідні положення КК України 2001 року, просив перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.86 КК України 1960 року на ч.2 ст.187 КК України.

На вказану заяву суд першої інстанції уваги не звернув, всіх доводів засудженого не перевірив та не надав на них відповіді в оскаржуваній ухвалі, про що обґрунтовано йдеться в апеляційній скарзі.

Викладене свідчить про те, що оскаржувану ухвалу постановлено судом без з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не з`ясував повно і всебічно всі обставини, які підлягають з`ясуванню, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому, на підставі ст.ст.409,412 КПК України, - підлягає скасуванню.

Оскільки вирішення питань, пов`язаних з виконанням вищевказаного вироку суду, з врахуванням положень Розділу VIII, відноситься до компетенції суду першої інстанції, скасовуючи оскаржувану ухвалу, відповідно до положень ст.ст.7-9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі та ретельно з`ясувати всі обставини, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення за клопотанням засудженого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким у вигляді позбавлення волі на строк 15 років, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4