справа №619/14/19
провадження №1-кс/619/23/19
Ухвала
ОСОБА_5 та представник - адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримують, просять її задовольнити без їх участі, про що надана відповідна заява.
Слідчий Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить підпис відповідальної особи та штемпель з датою отримання 03.01.2019.
Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст.24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність і рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін та свобода в поданій ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст. 7 КПК України).
Пункт 3 ч.1 ст.303 КПК України передбачає оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
При розгляді даної скарги суд виходить з того, що інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу, зокрема, відповідно до приписів п.17 ч.1 ст.7 КПК України забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є однією із загальних засад кримінального провадження.
Приорітетними завданням кримінального провадження визначено захист осіб від кримінальних правопорушень (ч.1 ст.3 КПК України).
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування.
Обставини кримінального провадження встановлюються на підставі зібраних в ході досудового слідства доказів, процесуальними джерелами яких є показання, речові докази, документи, висновки експертів, що вбачається зі змісту ст. 84 КПК України.
Дослідивши наявні докази, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 26 грудня 2018 року прийнята відповідно до вимог ст. 110 КПК України та з урахуванням правил ст. 40 КПК України, в ході досудового розслідування були проведені необхідні слідчі дії, на підставі яких було прийнято рішення про закриття провадження з підстав відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України.
Аналізуючи наявні у кримінальному провадженні відомості, слідчий дійшов обгрунтованого висновку про відсутність події кримінального правопорушення, зважаючи на те, що будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, не здобуто.
Так, посилання заявника на неповноту дослідження слідчим фактичних обставин, з якими він пов`язує вчинення кримінального правопорушення, що, на його думку, мало місце, не можуть бути прийняті до уваги, зважаючи на те, що фактичні обставини були встановлені слідчим в обсязі, достатньому для прийняття законного та обґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Інші доводи скарги слідчий суддя оцінює критично, зважаючи на те, що вони випливають лише з особистої суб`єктивної оцінки відповідних обставин заявником, що є зацікавленою особою, та не дають підстав для висновку про необгрунтованість оскаржуваного рішення слідчого.
З наведених обставин вбачається, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_5 та іншими особами мають цивільно-правовий характер, а ознак кримінального правопорушення у цих відносинах не вбачається.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги.
Згідно ч.3 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1