Справа № 216/3036/18
провадження 1-кп/216/344/19
ВИРОК
іменем України

14 лютого 2019 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000097 від 07.06.2018, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Іванівка Царичанського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, утриманців не має, раніше не судимий, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 за призивом під час часткової мобілізації, у військовому званні солдата, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-УІІІ від 15.01.2015 року, відповідно до ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20, ст.112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Дніпропетровської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В ході судового розгляду було встановлено, що на виконання вищезазначеного Указу Президента України та визначених завдань Царичанським РВК Дніпропетровської області 15.05.2014 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, яку він з 15.05.2014 року відповідно до наказу командира частини НОМЕР_2 за №7 проходив на посаді паропровідник - кочегар, 24.06.2015 року відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за №169 військовослужбовці рядового та сержантського складу вказаної частини, які призвані по частковій мобілізації на особливий період, з метою комплектування за службовою необхідністю, у відповідності до підпункту 1 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та спільної директиви Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України від 21.04.2015 року № Д-322/1/12, про розформування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , вважати такими, що справи та посаду здали і вибули до нового місця служби до військової частини НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), для подальшого проходження служби. З 24.06.2015 року виключений з списків особового складу, знятий з усіх видів забезпечення. 24.06.2015 року був направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( польова пошта НОМЕР_3 ), відповідно до наказу командира частини за №199 (військова частина - польова пошта НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) по (стройовій частині), на посаді паропровідника - кочегара, у військовому званні солдата.
Згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року з 15.05.2014 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
В кінці червня 2015 року ОСОБА_4 , діючи в умовах особливого періоду з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою взагалі незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 року, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (військова частина - польова пошта НОМЕР_3 ).
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , 24.06.2015 року о 08 год. 00 хв. не з`явився до нового місця служби до військової частини НОМЕР_1 а залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у вказану військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
06.06.2018 року приблизно о 12 год. 00 хв., тобто більше ніж через один рік, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , виннимсебе визнав повністю й пояснив, що за обставин, викладених у вироку вчинив кримінальне правопорушення, а саме: він є військовослужбовцем за призовом з 15.05.2014 року у військовому званні солдата та проходив службу до 24.06.2015, коли вирішив поїхати додому. З кінця червня 2015 року до 06.06.2018 року він проводив час на власний розсуд, а після цього сам прийшов до військової прокуратури. У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, осудивши свої дії та усвідомивши суспільну небезпечність вчиненого злочину.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням їм його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, а також письмовими документами, які характеризують особу обвинуваченого.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні, у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю, а дії його відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у зв`язку із чим, обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння раніше не судимий, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, не має утриманців, на обліку лікаря-психіатра та лікаря- нарколога не перебуває, характеризується задовільно.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації злочину, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин.

До обставин, які пом`якшують покарання і встановлені у даній кримінальній справі, суд відносить щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 в ході розгляду даної кримінальної справи судом встановлено не було.

Обговорюючи питання про міру покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують його покарання, наведені судом вище у вироку, у зв`язку з чим суд, враховуючи санкцію ч. 3 ст. 408 КК України, вважає що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки таке покарання сприятиме його виправленню і попередженню вчиненню нових злочинів, а також буде необхідним і достатнім та вважає необхідним застосувати до обвинуваченого приписи ст. ст. 75, 76 КК України та звільнити останнього від відбування покарання з встановленням йому іспитового строку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 63, 66, 75, 76, 408 ч.3 КК України, ст.ст. 349, 369-376, 392, 395, 532-533 КПК України, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, встановленого судом в 2 (два) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, потерпілому та прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1