Справа № 645/6289/18
Провадження № 1-кс/645/294/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретар судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 від 16 серпня 2018 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно непрацюючого, з вищою освітою, раніше не судимого, зі слів одруженого, який має на утриманні трьох дітей: ОСОБА_7 , 2004 року народження, ОСОБА_8 , 2014 року народження та ОСОБА_9 , 2005 року народження, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 звернулася до суду із клопотанням, погодженим з прокурором Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 юристом 1 класу ОСОБА_3 , про застосування відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування клопотання зазначалося, що 16.08.2018 року до Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 надійшла заява ОСОБА_10 щодо вчинення відносно нього ОСОБА_5 шахрайських дій в особливо великих розмірах. За даним фактом внесені відомості до ЄРДР за № 0000118 від 16.08.2018 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах. Органом досудового розслідування встановлено, що приблизно в жовтні 2015 року, ОСОБА_5 , будучи раніше знайомим з ОСОБА_10 , знаходячись з останнім в добрих стосунках та керуючись його довірою, повідомив останньому про те, що йому вкрай потрібні грошові кошти в розмірі 200 000 доларів США для завершення будівництва належного йому на праві приватної власності житлового будинку в якому він проживає та який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Отримавши згоду потерпілого на надання йому вищевказаних грошових коштів, 15.10.2015 року у приміщенні ТОВ ВП «Роганський м`ясокомбінат», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Роганська, 151, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що вищевказаний житловий будинок йому не належить на праві приватної власності, переслідуючи мету незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_5 ввів потерпілого в оману стосовно правомірності своїх дій та намірів шляхом укладання з останнім розписки про отримання вказаних грошових коштів, завдяки чому незаконно отримав від потерпілого грошові кошти в сумі 200 000 доларів США (в еквіваленті згідно офіційним курсом НБУ, станом на 15.10.2015 року складає 4 386 560 грн., що є особливо великим розміром, тобто в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину). Неправомірно заволодівши грошовими коштами ОСОБА_10 , ОСОБА_5 розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
В клопотанні зазначалося, що вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 , копією розписки від 15.10.2015 року про передачу ОСОБА_10 грошових коштів ОСОБА_5 , протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 , висновками судово-почеркознавчої експертизи № 402 від 28.12.2018 року.
26.12.2018 року стосовно ОСОБА_5 складено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, проте останній відмовився отримувати клопотання та додатки до нього.
Фрунзенським районним судом м. Харкова розгляд вищевказаного клопотання призначено на 27.12.2018 року на 15 год. 30 хв., проте у зазначений час підозрюваний до суду не з`явився, у зв`язку з чим судом відкладено розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу на 28.12.2018 року на 13 год. про що повідомлено захисника ОСОБА_4 та підозрюваного ОСОБА_5 , шляхом направлення електронного смс-повідомлення. У вказаний день та час ОСОБА_5 до суду не з`явився. В результаті чого клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 призначено на 17.01.2019 року на 15 год. 30 хв..
Орган досудового розслідування зазначав, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив умисний особливо тяжкий злочин, офіційно ніде не працевлаштований, а також беручи до уваги той факт, що ОСОБА_5 переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження не відоме, свідчить про неможливість органу досудового розслідування провести швидке, повне та неупереджене розслідування, що свідчить вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 повністю підтримала заявлене клопотання, посилаючись на обставини викладені вище.
Також, прокурором було подано в судовому засіданні постанову про уточнення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, де вказувалося, що в даті народження ОСОБА_5 допущено технічну помилку та визначили правильними анкетними даними підозрюваного ОСОБА_5 дату та рік народження ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 , та підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечували.
Перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази, заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити на підставі наступного.

Слідчим суддею встановлено, що 06.12.2018 року відносно ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, яке направлено на адресу мешкання останнього: АДРЕСА_1 , про що надано опис Укрпошти, з якого також вбачається, що в листі знаходилося супровідний лист 1 арк., повідомлення про підозру 2 арк., тобто загалом 3 листа.
Частина 1 п. 7 ст. 277 КПК України передбачає, що крім іншого, повідомлення про підозру, має містити відомості про права підозрюваного.
Всупереч вимогам цієї норми, копія повідомлення про підозру, яка додана до клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не містить відомості про права підозрюваного. Крім того, пам`ятка про права та обов`язки підозрюваного відсутня в переліку опису листа, який направлений на адресу ОСОБА_5 ..
Відсутні дані про отримання даного листа, в якому знаходилося повідомлення про підозру, ОСОБА_5 ..
У повідомленні про підозру від 06.12.2018 року зазначалося, що в жовтні 2015 року, ОСОБА_5 будучи раніше знайомим з ОСОБА_10 , знаходячись з останнім в добрих стосунках та користуючись його довірою, повідомив останньому про те, що йому вкрай потрібні грошові кошти в розмірі 200 000 доларів США для завершення будівництва належного йому на праві приватної власності житлового будинку в якому він проживає та який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Отримавши згоду потерпілого на надання йому вищевказаних грошових коштів, 15.10.2015 року у приміщенні ТОВ ВП «Роганський м`ясокомбінат», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Роганська, 151, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що вищевказаний житловий будинок йому не належить на праві приватної власності, переслідуючи мету незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_5 ввів потерпілого в оману стосовно правомірності своїх дій та намірів шляхом укладання з останнім розписки про отримання вказаних грошових коштів, завдяки чому незаконно отримав від потерпілого грошові кошти в сумі 200 000 доларів США (в еквіваленті згідно офіційним курсом НБУ, станом на 15.10.2015 року складає 4 386 560 грн., що є особливо великим розміром, тобто в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину). Неправомірно заволодівши грошовими коштами ОСОБА_10 , ОСОБА_5 розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Підозра у кримінальному процесі твердження уповноважених правоохоронних органів про причетність певної особи до злочину, засноване на результатах розслідування.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).
Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.
Повідомлення особи про підозру це одне із важливих процесуальних рішень, яке приймає прокурор або слідчий за погодженням з прокурором до закінчення розслідування у кримінальному провадженні. В ньому на основі доказів, зібраних в ході проведення досудового розслідування, конкретна особа набуває статусу підозрюваного.
Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 277 КПК України, повідомлення про підозру має містити, крім іншого, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.
Проте, вищевказане повідомлення про підозру містить стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, при цьому не зазначені інші суттєві обставини, відомі на момент повідомлення про підозру.
При цьому на час складання повідомлення про підозру, тобто 06.12.2018 року були допитані певні свідки.
Слідчий в клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 посилається на те, що вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 , копією розписки від 15.10.2015 року, протоколом допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ..

Слідчим суддею досліджені копії протоколів допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..
Так свідок, ОСОБА_11 , який був присутній під час складання розписки про отримання грошових коштів від 15.10.2015 року, пояснив, що зі спливом тривалого часу не пам`ятає подій, про які запитує слідчий.
Свідок ОСОБА_12 під час його допиту органом досудового розслідування повідомив про те, що зі слів ОСОБА_10 йому відомо, що ОСОБА_5 не повернув йому борг.

Проте ані прокурором, ані слідчим не надано протоколів допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ..
Прокурором надано копію розписки від 15.10.2015 року, в якій зазначалося, що ОСОБА_5 взяв у борг у ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 200 000 доларів США, та зобов`язався повернути до 15.11.2015 року. В розписці також ОСОБА_5 зобов`язався повернути грошові кошти у строк, та не заперечував у разі, неповернення грошових коштів у строк, на стягнення належного йому майна.

Факт написання розписки не оспорювався в судовому засіданні ОСОБА_5 , що також підтверджено висновками експертизи № 402 від 28.12.2018 року відповідно до якої рукописний текст, починається словами: «…Написано собственноручно. 15.10.2015 г.» і підпис від імені ОСОБА_5 в розписці від 15.10.2015 року, виконані ОСОБА_5 ..

Органом досудового розслідування не надано доказів перевірки вказаних у розписці від 15.10.2015 року доводів щодо зобов`язання повернення грошових коштів в рахунок майна ОСОБА_5 (наявність/або відсутність будь-якого майна).

Згідно ст. 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, і повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;
2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;
4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;
5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;
6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;
7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Клопотання старшого слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 юристом 1 класу ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , взагалі не містить посилання на ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою містить посилання на те, що ОСОБА_5 не з`явився в судові засідання щодо розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Дійсно, однією з підстав застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може вчинити дії, передбачені ч. 1 п. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, ухилитися від слідства і суду може свідчити, зокрема, неявка за викликами до органів досудового розслідування та суду, відсутність постійного місця проживання, підбурювання співучасників до втечі, висловлювання самого підозрюваного, обвинуваченого про намір втечі, факти втечі від органів досудового розслідування та суду в минулому, у справах про раніше вчинені злочини, крім протиправної поведінки про ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду можуть свідчити й цілком правомірні дії підозрюваного, обвинуваченого, як закриття рахунків в банку, продаж нерухомості, оформлення паспорту для виїзду за кордон, купівля проїзних квитків тощо.

Але до клопотання не додано належних, допустимих доказів того факту, що ОСОБА_5 був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце вищевказаних судових засідань про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, дані доказі при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не додані. Не надані інші докази на підтвердження ухилення ОСОБА_5 ..
Необхідно зауважити, що ч. 2 ст. 183 КПК України передбачає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вручення ОСОБА_5 клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В судовому засіданні прокурор повідомила, що ОСОБА_5 було вручено клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з додатками на 61 аркуші, та надано для огляду в судовому засіданні відеозапис. Слідчим суддею в судовому засіданні оглянутий даний відеозапис з якого вбачається приміщення в якому знаходяться ОСОБА_5 , прокурор ОСОБА_3 , слідчий ОСОБА_16 , інші особи, яка зазначила прокурор поняті. Проте, через поганий звук на даному зображені, слідчий суддя був позбавлений можливості переконатися, що саме клопотання про обрання запобіжного заходу разом з додатками були вручені ОСОБА_5 .. Прокурор скористалася своїм правом та вручила клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з додатками, але тільки на 48 арк. в судовому засіданні, у зв`язку з чим було оголошено в судовому засіданні перерву на строк більше 3 годин.

Після перерви слухання клопотання було продовжено.

Відповідно до підпункту «с» пункту 1 та пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Зі змісту ст. 1 Конвенції вбачається, що держава гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно до ст. 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого судом порушення, а також усунення підстави для надходження до суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в суді.

Станом на час розгляду клопотання органом досудового розслідування не було надано будь-яких доказів, що свідчать про існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має биту «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя вважає, що задоволення вищевказаного клопотання слідчого та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 не відповідає меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка полягає в недопущенні свавільного позбавлення свободи.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Конвенції право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання. Позбавлення життя не розглядається як таке, що вчинене на порушення цієї статті, якщо воно є наслідком виключно необхідного застосування сили: для захисту будь-якої особи від незаконного насильства; для здійснення законного арешту або для запобігання втечі особи, яку законно тримають під вартою; при вчиненні правомірних дій для придушення заворушення або повстання. Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Під час розгляду клопотання прокурором не надано доказів щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про ці ризики не зазначено в клопотанні слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Згідно положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05 від 11.07.2006 року та «Мамедова проти Росії» №7064/05 від 01.06.2006 року, зазначено, що «твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини не є достатнім для обрання запобіжного заходу», «посилання на тяжкість обвинувачень, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
В зв`язку з вищезазначеним, відсутністю обґрунтованої підозри, недоведеністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також оскільки під час судового розгляду органом досудового слідства не доведено, що застосування більш м`якої міри запобіжного заходу неможливе для запобігання ризику в кримінальному провадженні, враховуючи відомості про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше не судимий, в якого наявне місце реєстрації та постійне місце проживання, перебування у нього на утриманні трьох неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання, без обрання підозрюваному іншої міри запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 від 16 серпня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію ухвали отримав «____»_________ 2019 року ОСОБА_5

«____» год. «____» хв.