Справа № 204/9331/18
Провадження № 1-в/204/102/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи - ОСОБА_6 , лікуючого лікаря ОСОБА_7 , особи, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26.08.2016 року, відносно ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 1305 від 10.12.2018 року, зазначено про те, що клінічна картина захворювання представлена афективною нестійкістю, тривожністю, напруженістю, постійним висловлюванням різних незадоволень, претензій стосовно умов перебування, необхідності лікування. Викладене, поряд з формальними розладами мислення, порушеннями критичних здібностей, відсутністю позитивних терапевтичних настанов свідчить про особливу небезпеку хворого для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
В судовому засіданні представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_6 заяву просив задовольнити та продовжити застосування примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_8 в умовах «Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 МОР».
Прокурор ОСОБА_4 вважала необхідним продовжити застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 але зазначила, що враховуючи вимоги ст. 94, 95 КК України, суд не вправі визначати конкретний заклад, в якому особа має проходити лікування. При цьому прокурор зазначила, що в Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 2 МОР відсутні умови та фінансування для утримання пацієнтів.
Особа, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_8 в судовому засіданні просив відмовити з задоволенні розглядуваної заяви та пояснив, що просив замінити йому лікаря, оскільки остання постійно пише про нього речі, які не відповідають дійсності. Він пояснив, що афективні розлади, це коли неадекватно реагує людина, але такого в нього не має, а навіть якщо і є, то це не захворювання. Він не конфліктний, жодного разу не порушив режиму. Його хвороба в стані ремісії два з половиною роки. Раніше в нього були маячні ідеї переслідування. Він вбив матір голими руками, а не дротами, як зазначено. В нього була маячна ідея, що йому поставили умови, чи вбити матір, чи дружину з дитиною. Він обрав матір. У лікарів є підстави його оговорювати. Ліки на нього ніяк не впливають, оскільки хвороба прийшла ще до того, як його почали лікувати. Він приймає ліки у зв`язку з примусом. Він вважає, що йому вже не потрібне лікування. З заявою до керівництва про проведення експертизи він не звертався, оскільки побоювався. Він відчував, що відбулась зміна хімії мозку. Він вважає, що утримання в лікарні саме з суворим наглядом йому не потрібно та його слід перевести до лікарні із посиленим наглядом. При цьому він не заперечує необхідності лікування. Висновки про стан свого здоров`я він робить в тому числі і з психіатричної літератури, яку читає в лікарні.
Лікуючий лікар ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що клінічна картина хворого нестійка. Афективні розлади основний клінічний фактор. Пацієнт висказує претензії, порушена критика, відсутні терапевтичні настанови. Афективна нестійкість може викликати спалах агресії. Проводилось експериментально-психологічне дослідження, результат якого показав наявність скритої агресії, як прояву хвороби. У пацієнта відсутня критика до захворювання. Мав місце епізод психопатичного нападу. Ремісія нестійка, може бути загострення під впливом зовнішніх факторів. Становлення ремісії складається на протязі 3-5 років.
Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав ОСОБА_8 .
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, пояснення лікуючого лікаря ОСОБА_7 , а також думку особи, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 , суд виходить з наступного.
Згідно висновку експериментально-психологічного дослідження, хворий під час дослідження тривожний та напружений, внутрішнього негативістичен. Контакту доступний. Орієнтується в місці та часі. Про інкриміноване йому діяння кратко повідомив, що «сталося вбивство, задушив матір». Як і в теперішній час, так і на момент арешту, вважає себе психічно здоровим. Під час бесіди повідомив, що «приблизно два останніх роки курив коноплю кожного дня…потім покинув та місяць не вживав…а потім його почало плющити реально…я відчував, яка хімія відбувається в його мозку». Хворий каже, що куріння коноплі є основною причиною його хвороби. Інструкції засвоює легко. Темп праці достатній. Слухняно виконує усі запропоновані завдання, але працює без зацікавленості, формально. Емоційно не виражений. При аналізі отриманих даних виявлено, що усі розумові процесу у хворого збережені. Інколи ускладнюється в розумінні умовностей, переносу. Мислення характеризується оригінальність формулювання, зниженням критичності, тенденцій до використання латентних властивостей предметів. В піктограммі переважають метаморфічні та атрибутивні образи. На фоні зниженої кількості стандартних образів, виявляються оригінальні з втратою цілеспрямованості. Як опосередковане (логічне) запам`ятовування, так і механічна пам`ять в межах норми. Аналіз особистісного профілю піддослідного (ММРІ) виявляє наявність дисимулятивних тенденцій. Виявляється своєрідність суджень та сприйняття, імпульсивність та непродуманість вчинків, високий рівень притягань, занижений самоконтроль, вибірковість в соціальних контактах, надлишкова спрямованість на підкреслення своїх миротворчих тенденцій, що частіш за все зустрічається при гіперкомпенсаторній установці в осіб агресивного толку. Результати тесту ОСОБА_9 свідчать про достатньо високий рівень негативізму та образи. Кольоровий вибір (за Люшером) виявляє стеничність, високий рівень притязань та мотивації досягнення, непослідовність, своєвілля, авторитарність, загострену чутливість до середовищних впливів, розлад в міжособистісних контактах, імпульсивність та ірреальність вчинків. Аналіз основних спонукань особистості (по тесту Сонди) виявляє внутрішню напругу, виражену «Я»-деструкцію, приховану агресію. Таким чином, в результаті експериментально-психологічного дослідження у хворого на фоні внутрішнього негативізму та формального відношення до експериментальної роботи, виявляються помірно виражені порушення мислення по типу оригінальності формулювань, зниження критичності, спотворення рівня узагальнення, порушення цілеспрямованості. В структурі особистісно-мотиваційної та емоціонально-вольової виявляються: стеничність, високий рівень притягань та мотивації досягнення, непослідовність, своєвілля, авторитарність, загострена чутливість до середовищних впливів, розлад в міжособистісних контактах, імпульсивність та ірреальність вчинків, прихована агресія.
З пояснень ОСОБА_8 вбачається, що ліки на нього ніяк не впливають, а саме лікування йому не потрібно. Він приймає ліки у зв`язку примусом лікарів. Наведені вище пояснення ОСОБА_8 узгоджуються з поясненнями його лікаря, яка в судовому засіданні зазначила, що у пацієнта відсутня критика до свого захворювання, відсутні терапевтичні настанови. В той же час ОСОБА_8 стверджує, що не заперечує необхідності лікування. Суд переконаний, що пояснення хворого мотивуються лише бажанням останнього бути переведеним до медичного закладу з більш м`якими умовами тримання. При цьому, з висновку комісії лікарів-психіатрів, а також з пояснень лікаря вбачається, що у ОСОБА_8 не сформована ремісія, яка зі слів лікаря формується на протязі 3-5 років. У ОСОБА_8 може бути загострення під впливом зовнішніх факторів. Окрім цього, висновок експериментально-психологічного дослідження підтвердив наявність у ОСОБА_8 психічного захворювання. При цьому, з цього ж висновку вбачається, що у ОСОБА_8 виявляється своєрідність суджень та сприйняття, імпульсивність та непродуманість вчинків, високий рівень притягань, занижений самоконтроль, вибірковість в соціальних контактах, надлишкова спрямованість на підкреслення своїх миротворчих тенденцій, що частіш за все зустрічається при гіперкомпенсаторній установці в осіб агресивного толку. У хворого, на фоні внутрішнього негативізму та формального відношення до експериментальної роботи, виявляються помірно виражені порушення мислення по типу оригінальності формулювань, зниження критичності, спотворення рівня узагальнення, порушення цілеспрямованості
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів, пояснення лікуючого лікаря ОСОБА_7 , а також висновок експериментально-психологічного дослідження, суд вважає, що заява представника закладу в частиніпродовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_8 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовахзакладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Клопотання представника закладу ОСОБА_6 в частині направлення ОСОБА_8 до певного закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду, задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 94 ч. 1, ч. 5, ст. 95 ч. 2 КК України, суд має право вирішити питання виключно щодо застосування примусових заходів медичного характеру, перелік яких наведений в частині 1 ст. 94 КК України, а також питанняпродовження, зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», при вирішенні зазначених питань в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру. Суд не в праві перебирати на себе функції та повноваження інших органів, до компетенції яких належить вирішення зазначених питань.
Таким чином, визначення закладу з надання психіатричної допомоги не належить до компетенції суду. Вирішення даного питання покладається на відповідний орган Міністерства охорони здоров`я України.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26.08.2016 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В задоволенні клопотання представника закладу ОСОБА_6 та особи, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру, про направлення ОСОБА_8 до певного закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1