ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/5104/18
Провадження № 1-кп/210/630/18

"07" листопада 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , обвинувачена ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисники обвинувачених - адвокат ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000947 від 27.07.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт з додатками відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, надійшов до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 11.09.2018 року.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі того, що існують ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від органів досудового слідства, суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні, заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, оскільки ризики зазначені прокурором є надуманими та жодними доказами не підтверджуються.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника, просив змінити запобіжний захід.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , кожен окремо у судовому засіданні підтримали клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши надані до суду докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою "ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом".
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі "Шишков проти Болгарії", пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі "Тасе проти Румунії").
Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема і під час судового розгляду, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 13 березня 2018 року.

При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу, суд враховує ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та/або реєстрації, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність/відсутність судимостей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції заарештованим особам гарантується право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наявності обґрунтованої підозри, яка стала підставою для затримання, та мети подальшого тримання під вартою (справа Єлоєв проти України, № 17283/02), а рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; (справа "Третьяков проти України").

Оцінюючи зазначені прокурором ризик, колегія суддів відхиляє доводи прокурора про наявність такого ризику, як можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки будь-яких доказівщодо такого впливу надано не було, свідки за весь час досудового слідства та судового провадження до органів Національної поліції чи суду з заявами про тиск чи погрози з боку обвинуваченого не звертались, тому такі твердження прокурора, висловлені ним у судовому засіданні, носять абстрактний характер та не підтверджуються жодними доказами.
Додатково про факт відсутності такого ризику свідчить і те, що з чотирьох обвинувачених за ч.3 ст.307 КК України у даному кримінальному провадженні, трьом обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обрано запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання, і при цьому жоден з них не намагався впливати на свідків будь-яким чином, жодних відомостей щодо фактів такого впливу стороною обвинувачення не надано.

Також, колегія суддів, вважає безпідставним зазначення прокурором ризику вчинити обвинуваченим інший злочин, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем проживання має позитивну характеристику, у скоєнні інших кримінальних правопорушень повідомлень про підозру обвинуваченому ОСОБА_6 не пред`явлено та обвинувальних актів до суду не направлено.

Щодо ризику переховуватись від органів досудового слідства чи суду, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 одружений, має на утриманні батьків похилого віку, інших утриманців згідно наданих документів, а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має постійне зареєстроване місце проживання, тобто наявні міцні соціальні зв`язки, крім того прокурором не надано доказів щодо спроб обвинуваченого переховування від органів досудового слідства під час досудового розслідування, також у разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, відповідні ризики будуть нівельовані.

Крім того, жоден з інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні за ч.3 ст.307 КК України, перебуваючи на волі, не вчинив спроб переховуватися від слідства та суду, з`являлись за викликами до слідчого та суду.

Колегія суддів, також приймає до уваги, що у данному кримінальному провадженні обвинувачення за ч.3 ст. 307 КК України пред`явлено чотирьом обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .. При цьому їх дії кваліфіковано виключно за ч.3 ст. 307 КК України, без посилання на ст. 15 КК України, тобто без розподілу та виділенню ролей організатора, підбурювачів, тощо. Отже, усім чотирьом обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 фактично пред`явлено обвинувачення, як співвиконавцям.

При цьому, запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обрано у вигляді особистого зобов`язання, окрім обвинуваченого ОСОБА_6 , і лише йому обрано запобіжний захід тримання під вартою, чим порушено принцип рівності учасників процессу перед законом та судом.

Водночас, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що перебувають на свободі, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, не порушували покладені на них обов`язки, на свідків не впливали, від суду не переховувались, інших злочинів не вчинили.

Також, колегія суддів при вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , оцінює в сукупності обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме відповідно до висновку ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях» обвинуваченому ОСОБА_6 встановлено діагноз: Ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба, у зв`язку з чим потребує постійного отримування ліків та контролю артеріального тиску.

В своїх рішеннях по справах «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України», Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава повинна забезпечити тримання ув`язненої особи в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а також належним чином забезпечити її здоров`я та добробут з огляду на практичні потреби ув`язнення. Відсутність належної медичної допомоги може, таким чином, становити поводження, що суперечить ст. 3 Конвенції.
Стаття 3 Конвенції є втіленням однієї з основоположних цінностей демократичного суспільства. Конвенція категорично забороняє катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження або покарання, незважаючи на обставини чи поведінку потерпілого
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Згідно зі ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципів правової визначеності та презумпції невинуватості, особа вважається невинуватою, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку; кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що продовження дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою, не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час, заявлені ризики, що враховані при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою, передбачені ст. 177 ч.1 КПК України, зменшилися та не виправдовує тримання особи під вартою.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою цілодобовий домашній арешт.

Частиною 1 та 2 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Враховуючи вищевикладене, обвинуваченому ОСОБА_6 слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків: повідомляти суд про зміну свого місця проживання прибувати до суду за першою вимогою; не спілкуватися зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні; не залишати місце постійного проживання без дозволу суду, цілодобово; носити електронний засіб контролю.

Колегія суддів вважає, що прокурор не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тяжкість покарання передбаченого за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 не може бути безумовною підставою для подальшого продовження строку дії тримання під вартою.

Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.
У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 змінити на домашній арешт.
Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 04 січня 2019 року включно, заборонивши обвинуваченому залишати житло цілодобово із застосуванням до нього електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати до суду за викликом;

- не спілкуватися з свідками та іншими обвинуваченими у данному кримінальному провадженні;

- не залишати приміщення будинку АДРЕСА_2 цілодобово строком до 04 січня 2019 року;

-носити електронний засіб контролю.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Покровському відділенню поліції Криворізького ВП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає..

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_3

ОСОБА_2