ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/538/18 Справа № 180/2079/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000699, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганця Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

За вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, пунктом 2 ч. 2 ст. 76 КК Україниї.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Судом ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні у м. Марганці за обставин, викладених у вироку,порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Як установив суд, ОСОБА_6 приблизно об 11.30 години 12 вересня 2017 року, керував технічно справним автомобілем марки «Міцубісі Паджеро», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ПФ-01, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , по проїзній частині вул. Лермонтова в м. Марганці Дніпропетровської області зі сторони вулиці Луганської в бік вулиці Виїзної. При виїзді на міст, що пролягає над залізничною дорогою по вулиці Лермонтова, від автомобіля «Міцубісі Паджеро» від`єднався причіп, і, здійснюючи подальший некерований рух, виїхав на зустрічну смугу, де зіткнувся із мопедом «Кануні Ностальгія», державний реєстраційний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку. Роз`єднання причіпної головки причепу та шару причіпного пристрою автомобіля «Міцубісі Паджеро» відбулося внаслідок неповного закриття причіпної головки причепу та зносу контактуючих поверхонь причіпного пристрою.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем з причепом, не прийняв заходів належної уваги та обережності, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, при виїзді на міст по вул. Лермонтова в м. Марганці Дніпропетровської області порушив вимоги п.п. 31.1 та 31.6 «г» Правил дорожнього руху України, внаслідок чого від автомобіля від`єднався причеп та зіткнувся з мопедом, яким керував потерпілий ОСОБА_10 , який в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритих багато осколкових переломів 1-5 плюсневих кісток лівої стопи, двухкісточкового перелому лівого гомілково-ступневого суглобу, що призвело до травматичної ампутації лівої нижньої кінцівки на рівні суглобу Лісфранка, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (безпідставне застосування положень ст. 75 України) та внаслідок цього - невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначивши ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
Вважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необгрунтованим та невмотивованим, оскільки суд залишив поза увагою відомості, що характеризують його у плані потенційної суспільної небезпеки. Окрім того, без належної уваги суду залишилась тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. На думку прокурора, судом безпідставно, всупереч ст. 66 КК України визначено обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого дійове каяття, що не відповідає обставинам справи, показанням потерпілого, а також ступеню тяжкості отриманих потерпілим внаслідок ДТП тілесних ушкоджень. Також, у порушення вимог ст.ст. 65, 75 КК України судом невмотивовано призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, яке є занадто м`яким та недостатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів як засудженим, так і іншими особам, схильними до вчинення подібних злочинів.
Прокурор вважає, що судом необгрунтовано вирішено питання про можливе незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, спираючись лише на усні пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника щодо стану здоров`я самого обвинуваченого, а також перебування у нього на утриманні брата-інваліда та дружини-інваліда, що не підтверджено жодним письмовим належним та допустимим доказом.
На його думку, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд не звернув уваги на точні положення ст. 75 КК України, яка застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у судовому рішенні. При вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи. Проте, суд першої інстанції у своєму рішенні не зазначив, в чому полягає щире каяття обвинуваченого та зроблений з цього висновок про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбуття покарання та доцільності застосування до останнього положень ст. 75 КК України.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін, посилаючись на те, що приведені в апеляції прокурора доводи безпідставні і не спростовують висновку про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України та незастосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження і технічного запису процесу, потерпілим ОСОБА_10 у кримінальному провадженні заявлявся цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 200 000 гривень. Такі позовні вимоги обвинувачений ОСОБА_6 і його захисник заперечували, вважаючи визначений потерпілим розмір моральної шкоди необгрунтовано завищеним та посилаючись на неможливість ОСОБА_6 здійснити відповідне відшкодування через його матеріальне становище.

Всупереч положенням ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджуючи доказів на підтвердження розміру завданої потерпілому матеріальної шкоди, ступеню вини у вини у виникненні ДТП ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , матеріального становища обвинуваченого та інших обставин, які мали істотне значення для прийняття законного і обгрунтованого рішення у відповідній частині, суд, діючи виключно на власний розсуд, зменшив суму відшкодування моральної шкоди до 20 000 грнивень, не навівши у вироку належних і достатніх підстав і мотивів для прийняття такого рішення.

Зазначені порушення кримінального процесуального закону призвели до істотного обмеження процесуальних прав як обвинуваченого, у тому числі права на захист, та і потерпілого.

За змістом ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону тягне за собою скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, вирок щодо ОСОБА_6 не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4