Справа № 192/2393/18
Провадження № 1-в/201/184/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: засудженого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, громадянина України, який на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, засудженого 26 березня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187 КК України до семи років шести місяців позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він не порушував режиму утримання у виправній колонії, має три заохочення та наголошує на відсутності стягнень за час перебування у колонії, працює оператором з переробки вторинної сировини. Також, засуджений вказує на те, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, один із яких є особою з інвалідністю, а також хвору матір.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 клопотання підтримав і просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Представники Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 і ДУ «Солонянська вправна колонія № 21» у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, що відповідно до ст. 539 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання за їх відсутності.

Вислухавши думку засудженого, а також вивчивши клопотання і долучені до нього матеріали, суд приходить до таких правових висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК № 21» знаходиться з 19 червня 2014 року, на даний час відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований до ССЦ-3, до праці ставиться задовільно.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 характеризується задовільно, порушень режиму утримання не допускав, стягнень не мав, в той час як має два заохочення, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, не приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування та дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу засуджений ОСОБА_3 має два заохочення у виді подяк, які були до нього застосовані 26 січня 2016 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за підсумками 4 кварталу 2015 року та 20 жовтня 2016 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за підсумками 3 кварталу 2016 року, а також одне стягнення у виді попередження, застосоване 27 листопада 2013 року за порушення вимог режиму утримання, в той же час, відповідної інформації про те, які саме дії засудженого призвели до сумлінного ставлення до своєї праці і в чому вони виразилися, враховуючи невеликий проміжок часу між заохоченнями, суду надано не було, що позбавляє суд можливості пересвідчитись у добросовісності такої поведінки засудженого. Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить також з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

В той же час, враховуючи вищезазначену інформацію щодо характеристики засудженого ОСОБА_3 , суд доходить до висновку про відсутність достатніх підстав, які б свідчили про сумлінну поведінку засудженого і його ставлення до праці, якими він довів своє виправлення.

Також судом враховано те, що засуджений ОСОБА_3 04 січня 2013 року вже звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, проте належних для себе висновків не зробив та в жовтні 2013 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, а відтак така поведінка засудженого, на думку суду, свідчить про відсутність належних висновків у останнього щодо його поведінки після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак засуджений ОСОБА_3 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та своїм ставленням до праці свого виправлення.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого ОСОБА_3 як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання, його працевлаштування, наявність двох подяк за 2016 -2017 роки, а також те, що він має на утриманні дітей та матір похилого віку, не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене, суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, що свідчить про необхідність відмови у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537-539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1