Постанова
Іменем України

20 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 345/3890/16-к
провадження № 51- 2090км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргупрокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0001231 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
ВирокомКалуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 2 роки. Покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Вирішено питання про запобіжний захід та речові докази.
Як установив суд, 11 вересня 2016 року близько 02:30 ОСОБА_7 по місцю свого проживання в м. Калуші Івано-Франківської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту з ОСОБА_8 умисно наніс йому удар ножем у праву підреберну ділянку спричинивши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у виді проникаючої колото-різаної рани грудної клітки та живота справа без ушкодження внутрішніх органів.
Апеляційний суд Івано-Франківської області при перегляді справи 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасував та ухвалив новий вирок, яким засудив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК, із застосуванням ст. 69 КК, до покарання у виді обмеження волі настрок 3 роки.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У поданій касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанціїчерезістотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і даним про особу засудженого унаслідок м`якості.
Прокурор вважає, що при застосуванні ст. 69 КК апеляційний суд безпідставно визнав щире каяття, визнання вини засудженим та дані про його особу обставинами, які пом`якшують покарання, не взявши при цьому до уваги вчинення ним злочину із застосуванням ножа та у стані алкогольного сп`яніння.
На думку прокурора, вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 374 та 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а призначене ОСОБА_7 покарання не сприятиме його виправленню та попередженню вчинення ним нових злочинів.
Позиція інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор касаційну скаргу підтримав, просив ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Інші учасники про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені і в судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволення з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та юридичнаоцінка його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Наведені у касаційній скарзі доводи прокурора про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого є безпідставними.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного. При виборі покарання також мають значення й повинні братися до уваги обставини як ті, що його пом`якшують, так і ті, що його обтяжують.
Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання апеляційний суд відповідно до вимог ст. 65 КК, крім ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, взяв до уваги його позитивну характеристику за місцем проживання, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, хворобливий стан, відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_8 та його прохання не призначати суворе покарання. Одночасно із цим апеляційний суд також прийняв до уваги і повне визнання своєї вини засудженим, його щире каяття у скоєному, вчинення злочину вперше та відшкодування потерпілому завданихзбитків, що врахував як обставини, що пом`якшують покарання.
При цьому доводи прокурора про безпідставне визнання апеляційним судом щирого каяття засудженого у вчиненому, як обставини, що пом`якшує покарання, суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження даним, з яких вбачається, що в судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину визнав повністю і в скоєному щиро розкаявся, у зв`язку з чим судовий розгляд справи в суді першої інстанції був проведений за правилами ст. 349 КПК.
Проте незважаючи на наявність пом`якшуючихобставин та враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке було вчинене засудженим у стані алкогольного сп`яніння, на що посилався прокурор в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про неправильне застосування судом першої інстанції до ОСОБА_7 положеньст. 75 КК, оскільки за таких умов його виправлення без реального відбування покарання є неможливим.
Разом із цим, взявши до уваги щире каяття засудженого у вчиненому, повне визнання ним своєї вини, притягнення до кримінальної відповідальності вперше та позитивну характеристику, що в сукупності суд оцінив як обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, апеляційний суд визнав можливим застосувати до ОСОБА_7 ст. 69 КК і замість позбавлення волі призначити йому більш м`який вид основного покарання, який не передбачено санкцією ч. 1 ст. 121 КК, у виді обмеження волі.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, щопри призначенні покарання засудженому апеляційний суд дотримався приписів статей 50та 65 КК, апризначене йому у такому виді та розмірі покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якістьсуд касаційної інстанції не вбачає.
Вирок апеляційного суду за своїм змістом є належно умотивованим та обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 370 та 420 КПК.
У результаті касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження Судом не було встановлено порушеньвимог процесуального чи матеріального права, які би перешкодили апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і були підставами для його зміни або скасування.
Зважаючи на викладе касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441та пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргупрокурора залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2017 року ОСОБА_9 без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3