Справа № 742/642/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/40/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12.017.270.210.002.093, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 травня 2018 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Вироком районного суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому, до вступу вироку в законну силу, залишено тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 16 листопада 2017 року, з 20 год. 30 хв.. Зараховано у строк відбування покарання весь час перебування під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_11 , ОСОБА_13 до ОСОБА_6 , в частині відшкодування матеріальної шкоди, залишено без розгляду, а в частині моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 і ОСОБА_13 по 100000 грн. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На вищевказаний вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, просить об`єктивно та неупереджено розглянути провадження на свій розсуд. Вказує, що його незаконно обвинувачують по ч. 1 ст. 115 КК України, розгляд провадження проводився однобічно, було постійне упереджене ставлення з боку сторони обвинувачення. Зазначає, що кожній людині гарантується право на необхідну оборону, кожен має право захищати своє життя і здоров`я від протиправних посягань. Він захищав своє житло та життя. Прагнув захистити себе від злочинного посягання, знаходився в стані необхідної оборони, був тверезим. Горбач був же в стані алкогольного сп`яніння, вів себе агресивно, погрожував («уб`ю, порву, матюки»), безпідставно першим розпочав бійку, завдав йому тілесні ушкодження в його квартирі. Була явна несумірність ваги (140 кг), зросту (184 см), агресії. Він змушений був захищатися, так як дії нападаючого представляли реальну загрозу для життя. З моменту другого удару потерпілим було продовження нападу на нього, він знаходився в стані сильного нервового напруження. По обставинах провадження не був ясним мотив закінчення нападу, бо потерпілий кричав «уб`ю» і готувався до удару «з ноги». Також не зрозумілі його рухи під час бійки в квартирі. Йому здалося, що потерпілий намагався дістати щось з під куртки. Вважає, що умисний вбивця приходить до потерпілого, а не навпаки. Також свідка ОСОБА_14 вважає упередженою і вона каже неправду, оскільки її покази суперечать іншим доказам. Лише покази свідка ОСОБА_15 внесли ясність та логічність події, але суд безпідставно критично віднісся до них. На основі виклику ним поліції відкривається кримінальне провадження, але зовсім за іншою трактовкою, а саме: «16 листопада 2017 року, близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_6 , за місцем проживання останнього, АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс два удари по голові дерев`яною палицею ОСОБА_16 , внаслідок яких останній отримав тілесні ушкодження, несумісні з життям». Кримінальне провадження відкривається за ч. 1 ст. 115 КК України.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив вирок місцевого суду скасувати, а кримінальне провадження закрити. Призначити судом молекулярно-генетичну експертизу слідів крові, виявленої на штанах обвинуваченого ОСОБА_6 , в змивах з ікони, вхідних дверей, поверхні стіни, фрагменту лінолеуму, виконання якої доручити Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України або в порядку ч. 3 ст. 333 КПК України надати таке доручення органу досудового розслідування. На вирішення експертизи поставити наступні питання:

- чи збігаються генетичні ознаки слідів крові, виявлених у змивах з

ікони, вхідних дверей, поверхні стіни, фрагменту лінолеуму, в слідах на штанях обвинуваченого, з генетичними ознаками зразків крові потерпілого ОСОБА_16 або обвинуваченого ОСОБА_6 .. Також дослідити наступні докази:

- допитати свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 ,

викликавши їх в судове засідання;

- протокол огляду місця події від 16 листопада 2017 року, висновок

судово-медичної експертизи трупа №295, висновок судово-медичної експертизи №478 щодо ОСОБА_6 , висновок трасологічної експертизи №92, висновки судово-імунологічних експертиз №763 та №768, протоколи проведення слідчих експериментів з участю ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з відеозаписами до них;

- оглянути речові докази, а саме шапку потерпілого та палицю.

Зазначає, що мотиви протиправних дій ОСОБА_16 достовірно так і не було встановлено, йому не відомо чому потерпілий прийшов його бити. Лише свідок ОСОБА_15 зазначила про те, що проходячи повз її квартиру свідок ОСОБА_14 скаржилась комусь, що в квартирі роблять ремонт. Суд беззаперечно врахував покази свідка ОСОБА_15 лише в цій частині та безпідставно критично віднісся до інших її показів, зокрема, що в коридорі під`їзду обвинувачений не наносив ударів потерпілому і що вона чула сильний гуркіт в двері, після якого свідок ОСОБА_14 казала: «Навіщо ти його ударив?», і що ці події по часу тривали лише кілька хвилин. Надуманим та безпідставним є висновок суду про невідповідність показів обвинуваченого про виштовхування потерпілого з квартири з прискоренням з показами свідка ОСОБА_15 , яка вказує про повільний та неквапливий вихід потерпілого з квартири. Він вказував, що він після нанесення ударів виштовхував з квартири потерпілого, який був у стані запаморочення, і той вийшов з дверей, однак він не зазначав про вихід потерпілого саме з прискоренням. ОСОБА_6 не міг надати потерпілому суттєвого прискорення зважаючи, що його вага близько 150 кг. Окрім того, висновки суду непослідовні, оскільки суд то констатує, що свідка ОСОБА_15 взагалі не було на місці події, то вказує, що її покази узгоджуються з іншими доказами. Також, суд визнав доведеним, що вбивству ОСОБА_16 передувала його протиправна поведінка по відношенню до обвинуваченого. Зокрема, ОСОБА_16 у стані алкогольного сп`яніння прийшов до квартири ОСОБА_6 , з яким взагалі не був знайомим, та з яким його взагалі нічого не поєднувало, і без жодних попередніх пояснень безпричинно почав ногами вибивати вхідні двері, після чого неодноразово із застосуванням сили проникав до житла, де наніс обвинуваченому тілесні ушкодження. Однак ці встановлені факти не були враховані судом при вирішенні питання про кваліфікацію дій обвинуваченого. Жоден доказ, наданий стороною обвинувачення, не підтверджує, що між посяганням з боку потерпілого ОСОБА_16 , яке виявилось у протиправному насильницькому вторгненні у житло з нанесенням обвинуваченому тілесних ушкоджень та захисними діями ОСОБА_6 був розрив у часі, який згідно висунутого обвинувачення складає близько 10 хв.. Як не доведено і того, що в коридорі під`їзду потерпілому було нанесено всі три удари палицею по голові. Покази свідка ОСОБА_14 в частині того, що він наніс ОСОБА_16 два удари палицею по голові в коридорі під`їзду суперечать іншим доказам. Отже фактичні обставини справи свідчать, що він зазнав суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності з боку ОСОБА_16 , яке було реальним, і внаслідок його поведінки ОСОБА_6 мав підстави побоюватися за своє життя і здоров`я. Під час цього посягання, яке не було закінченим, обвинувачений, не маючи через обмежений простір прихожої кімнати та фізичну перевагу потерпілого іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди його здоров`ю, скориставшись своїм правом на застосування захисту шляхом заподіяння фізичної шкоди нападнику, вимушено використав з кількох предметів (молоток, стамеска, палиця), які випадково знаходилися в кладовій біля нього, найменш травмуючий дерев`яну палицю. Такі його дії відповідають вимогам щодо права особи на необхідну оборону з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди для припинення цього посягання.

Захисник ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу в якій просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Судом було порушено загальні засади кримінального провадження в частині недотримання при здійсненні правосуддя принципу невинуватості та забезпечення доведеності вини. Неточність обвинувачення, яке вважає суд доведеним, полягає в тому, що ніякої сварки між обвинуваченим та потерпілим після потрапляння останнього в квартиру не було. Потерпілий відразу ж проявив агресивні дії щодо обвинуваченого, проникнувши протиправно до квартири, завдавши йому без будь-яких пояснень тілесних ушкоджень, при цьому викликавши гнів, обурення та відчай, що спровокували обвинуваченого на необхідну оборону. Суд в обвинуваченні зробив розрив у діях ОСОБА_6 відносно ОСОБА_16 .. Це дозволило суду вказувати, що на ґрунті попередньо-виниклих неприязних відносин він вирішив завдати ОСОБА_16 , а не внаслідок протиправних дій ОСОБА_18 при реалізації ним права на необхідну оборону. Тим самим суд перервав коротку за часом подію та розділив окремо напад потерпілого від нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень внаслідок необхідної оборони. Але і це не головне. Головним є те, що спричинення тілесних ушкоджень потерпілому відбулось в квартирі обвинуваченого. В сукупності всі докази, а саме покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 дають підстави для суду визнати дії ОСОБА_6 в стані необхідної оборони. Але суд не дослідив наявність мотиву, необхідного для вчинення вбивства. Якщо кваліфікувати дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, то мотив убивства дійсно повинен бути переконливим. Суд не мав права вказувати, що ОСОБА_6 на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин почав наносити потерпілому удари. Фактично суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Як встановив доведеним місцевий суд, ОСОБА_6 , 16 листопада 2017 року, близько 15 год. 30 хв., знаходився у своїй квартирі по АДРЕСА_1 . У цей час у вхідні двері зазначеної квартири почав стукати ОСОБА_16 , мешканець вказаного багатоквартирного будинку. Коли ОСОБА_6 відчинив двері квартири, то до нього зайшов ОСОБА_16 і між ними виникла сварка з приводу шуму від проведення ремонтних робіт, які на думку ОСОБА_16 , проводив ОСОБА_6 , та яка відразу переросла в обопільну бійку.

Під час бійки ОСОБА_16 , перебуваючи у прихожій кімнаті квартири по АДРЕСА_1 , спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді: синця із садном на нижній губі справа зі сторони слизової оболонки, синця потиличної ділянки, які відповідно до висновку № 478 від 23 листопада 2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

У ході бійки ОСОБА_6 виштовхав ОСОБА_16 до коридору під`їзду, при цьому зачинивши вхідні двері зсередини. Після цього, близько 15 год. 40 хв., ОСОБА_6 , на ґрунті попередньо виниклих неприязних відносин з ОСОБА_16 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_16 , взяв в руку дерев`яну палицю та вийшов з приміщення власної квартири АДРЕСА_2 , де в цей час продовжував перебувати ОСОБА_16 та завдав останньому три удари дерев`яною палицею в життєво важливий орган голову, спричинивши ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми у формі масивного субарахноїдального крововиливу (крововилив під м`які мозкові оболонки), крововилив у шлуночкову систему головного мозку, двох забійних ран в лобній ділянці справа та однієї забійної рани в правій тім`яній ділянці, які відповідно до висновку експерта № 295 від 30 січня 2018 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та від яких настала смерть ОСОБА_16 на місці події.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України категорично не визнав.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Апеляційний розгляд, згідно з ч. 1 ст. 405 КПК України, здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Судове рішення має ґрунтуватися на всій сукупності належним чином перевірених доказів у справі і висловлювання в ньому припущень не допускається.

Натомість місцевий суд цієї вимоги закону не дотримався і у вироку зазначив: «Наявність виявленої речовини бурого кольору в квартирі ОСОБА_6 пояснюється тим фактом, що у потерпілого була значна втрата крові і обвинувачений контактуючи з ним або ж умисно, або ж з необережності міг її перемістити до власного житлового приміщення. Даний висновок підтверджується власне і показаннями обвинуваченого, який стверджував, що обтирав ганчіркою закривавлену голову потерпілого, змочуючи її попередньо в ванній кімнаті. Окрім того, на палиці також було виявлено сліди крові, яку після удару обвинувачений переніс до квартири.»

На думку колегії суддів дані порушення кримінального процесуального закону є істотними і перешкодили місцевому суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При новому судовому розгляді необхідно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, звернути увагу на вказані недоліки та ретельно перевірити доводи апеляційних скарг і прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників задовольнити частково, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 травня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити термін тримання ОСОБА_6 під вартою на 60 діб, до 16.03.2019 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4