Справа № 128/1958/18
Провадження №11-кп/801/266/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд

у складі :

головуючого:судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 19.11.2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.08.2015 року, -

в с т а н о в и в:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання.

Клопотання мотивоване тим, що йому вперше зробили паспорт, він може отримати постійне місце проживання, роботу, але для цього він повинен звільнитися з колонії.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.11.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення з тих підстав, що засуджений не є працевлаштованим на виробництві установи за власним бажанням, і на час розгляду клопотання має не зняті, та не погашені дисциплінарні стягнення. За час відбуття покарання засуджений мав три дисциплінарних стягнення, зокрема за вилучення мобільного телефону, а також відмову від робіт по благоустрою, що не свідчить про сумлінну поведінку засудженого.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як незаконну. Просить постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно достроково від подальшого відбування покарання.

Свої вимоги засуджений мотивував тим, що судом першої інстанції не взято до уваги його життєву ситуацію, а саме відсутність документів. підтверджуючих особу, відсутність постійного місця проживання та роботи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, захисника - адвоката ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги останнього, просили її задовольнити; думку прокурора ОСОБА_9 , який вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, і просив залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування. Крім того, суду необхідно послідовно поєднувати закон і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду справи кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст.6 Європейської конвенції з прав людини.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

На підставі вимог ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення при умовах, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установ виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання про можливість умовно-дострокового звільнення засуджених, повинен враховувати поведінку засудженого під час всього строку відбування покарання, з`ясувати, чи дотримується засуджений правил внутрішнього розпорядку, чи не вчиняв він останнім часом порушень режиму відбування покарання чи інших правопорушень, який вплив він справляє на засуджених, у чому саме проявляється його належне ставлення до праці, однак суд не обґрунтував у мотивувальній частині ухвали свою відмову в задоволенні.

Відповідно до роз`яснень п.17 постанови пленуму Верховного суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи, ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання у Стрижавській виправній колонії №81 за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.08.2015 р. за ст.317 ч.1,309 ч.2,70,71 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, які були предметом дослідження в судовому засіданні встановлено, що за період відбування покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно, адміністрацією ВК №81 до засудженого п`ять раз застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, в тому числі за відмову від робіт з благоустрою установи, та тричі за вилучення мобільного телефону, а також за вилучення колод карт. Дисциплінарні стягнення від 08.08.2018р. та 08.09.2018 р. не зняті та не погашені. Має чотири заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.

На виробництві установи не працевлаштований за власним бажанням. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими різної спрямованості. У відносинах до працівників адміністрації веде себе помірно, виконує їх законні вимоги під контролем. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень правил протипожежної безпеки.

Також як вбачається з матеріалів провадження під дію ст. 101 КВК України підпадав по відбуттю 1/3 частини строку покарання 08.02.2017р. , був за рішенням комісії протоколом №6 від 22.02.2017р. - переведений до дільниці соціальної реабілітації, однак в подальшому був переведений в колонію в зв`язку з дисциплінарним стягненням.

Крім того, під дію ст. 82 КК України ОСОБА_7 підпадав по відбуттю частини строку покарання з 08.10.2017р., але рішенням комісії за протоколом №30 від 23.10.2017р. у застосуванні ст.82 КК України було відмовлено як особі, що не стала на шлях виправлення.

Умовно-достроковому звільненню за формальними ознаками підлягав по відбуттю 2/3 частини покарання з 08.06.2018р. Протоколом №16 від 12.06.2018р. у застосуванні ст.81 КК України було комісією відмовлено, як особі, що не довела свого виправлення.

Також встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий та звільнявся з місць позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти злочини. Нестабільність поведінки засудженого, який відбуває покарання за вчинення злочину та психологічна характеристика не свідчать про те, що він виправився.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що засуджений не довів сумлінною поведінкою своє виправлення та перевиховання.

Хоча ст. 81 КК України не зобов`язує враховувати, при умовно достроковому звільненні від відбування покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину і дані про особу, крім її сумлінної поведінки і ставлення до праці, апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги враховує і ту обставину, що засуджений раніше неодноразово судимий, після звільнення з місць позбавлення волі знову скоював нові злочини, що говорить про негативне ставлення до своєї поведінки, та відсутність бажання ставати на шлях виправлення.

З огляду на викладене та на особу засудженого, апеляційний суд дійшов до переконливого висновку, що суд першої інстанції на підставі всебічного, повного, об`єктивного і неупередженого розгляду справи правильно встановив, що засуджений під час відбування покарання не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці саме в установі відбування покарання, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 19.11.2018 року про що просить апелянт, не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 19.11.2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4