г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3180/18
Номер провадження 1-кп/213/96/19
В И Р О К
Іменем України

23 січня 2019 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №10, кримінальне провадження №0000811 від 27.07.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, раніше судимого:

- 04.10.2010 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.ст.186 ч.2, 289 ч.2, 70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 30.03.2011 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ст.ст.185 ч.3, 185 ч.2, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого з Жовтоводівської ВК 15.07.2014 на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року,

який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження -

сторони обвинувачення:
прокурора

Криворізької місцевої прокуратури № 1 - ОСОБА_4 ,

сторони захисту:
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 .

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 27.07.2018 року в період часу приблизно з 11:00 години до 13:00 години, перебував за запрошенням ОСОБА_6 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час ОСОБА_3 , знаходячись у вітальні зазначеної квартири, побачив на столі мобільний телефон «Bravis» моделі «F180 Ring» чорного кольору, 1МЕІ 1: НОМЕР_1 ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , та у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення зазначеного майна.

Приблизно о 13:00 годині 27.07.2018, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що ОСОБА_6 знаходився в іншій кімнаті, і за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, в супереч інтересам власника, викрав, взявши зі столу, мобільний телефон «Bravis» моделі «F180 Ring» чорного кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2539/18 від 17.09.2018 року становить 190,02 гривень. Після цього ОСОБА_3 , поклавши його у задній карман, одягнених на ньому штанів, продовжив перебувати в зазначеній квартирі. Після того, як до квартири повернувся власник телефону - ОСОБА_7 , він зрозумів, що може бути викритий в зазначеній крадіжці, тому вирішив залишити приміщення квартири та утримуючи викрадене майно при собі, пішов з місця вчинення кримінального правопорушення, обернувши його на свою користь, спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суиу 190,02 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю підтвердив всі обставини вчинення кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, вину визнав у повному обсязі, просив кримінальне провадження слухати в скороченому порядку, без виклику свідків та дослідження доказів та пояснив, що шкода, спричинена злочином відшкодована шляхом повернення викраденого майна потерпілому, повністю усвідомив злочинність свого діяння та більше подібного не допустить.

Потерпілий ОСОБА_6 , належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, претензій до обвинуваченого не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнається судом винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження, однак за згодою всіх учасників судового провадження, в силу ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом достовірно з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви у добровільності їх позиції.

Крім того, судом роз`яснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке, відповідно до ч.4 ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, особу винного, який не працює, за місцем проживання характеризується посередньо - скарг на нього не надходило (т.2 а.с.63), з серпня 2006 року перебував під диспансерним наглядом у лікаря-нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання летючих розчинників, синдром залежності, знятий з під нагляду в лютому 2011 року через судимість (т.2 а.с.61), знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 1991 року з приводу розумової відсталості в ступені легкої дебільності (т.2 а.с.62), раніше судимий (т.2 а.с.51-52, 54,-55, 59-60). ОСОБА_3 вину визнав повністю, у вчиненому розкаюється, добровільно відшкодував шкоду потерпілій стороні, яка не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру.

Відповідно до досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, складену відповідно до вимог ст.314-1 КПК України, у відношенні обвинуваченого, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється, як високий, та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, також оцінюється, як високий.На думку органу пробації виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб), при цьому його виправлення можливе за умови постійного нагляду та контролю, де є можливість застосування до нього різноманітних програм диференційованого вихованого впливу з метою формування прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законів та інших прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення загальноосвітнього і культурного рівня.

Обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно вимог ст. 66 КК України - щире каяття.

Обставина, яка відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 - рецидив злочинів.

Враховуючи вищевикладене, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_3 , обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що покарання йому може бути призначене у вигляді обмеження волі. Підстав для застосування статті 69 КК України судом не знайдено.

При цьому, суд, із врахуванням тяжкості злочину, особи винного ОСОБА_3 та пом`якшуючої обставини справи, на підставі ст.75 КК України, приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку. Разом з цим, в силу вимог п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України, на обвинуваченого слід покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та додатково покласти обов`язок, в силу вимог п.2, ч.2 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

При цьому, судом встановлено, що згідно Висновку судово-психіатричного експерта №187 від 20.09.2018 року ОСОБА_3 під час вчинення злочину за своїм психічним станом не мав змоги в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.2 а.с.77-83).

Враховуючи викладене, суд на підставі ст.20 КК України визнає ОСОБА_3 обмежено осудним і враховує цю обставину також при призначенні йому покарання.

Приписами ч.2 ст.504 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.

Згідно ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вимогами ч.2 ст.94 КК України передбачено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Згідно рекомендацій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких є критерієм обмеженої осудності (ч.1 ст.20, ч.2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до п. 8 зазначеної постанови, така допомога може надаватися особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Таким чином, з огляду на стан психічного здоров`я ОСОБА_3 , керуючись ст.ст.93,94 КК України, суд вважає за можливе застосувати покарання до обвинуваченого та врахувавши його обмежену осудність, застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в приміщенні медичного закладу за місцем проживання засудженого.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази:

-мобільний телефон «Bravis» моделі «F180 Ring» чорного кольору, 1МЕІ 1: НОМЕР_1 ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_6 та переданий йому на відповідальне зберігання (постанова про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 01.08.2018 року на а.с.29,30 т.2) залишити потерпілому ОСОБА_7 .

Матеріали кримінального провадження №0000811 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням при обвинувальному акті у справі №213/3180/18, пр. №1-кп/213/96/19.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно ч.6 ст.376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Крім того засудженому роз`яснено вимоги ч.3 ст.376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1 .