Справа № 745/27/19
Провадження № 1-кп/745/18/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2019 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Сосниця кримінальне провадження №70000052 від 11.05.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Прачі Борзнянського району Чернігівської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, освіта професійно-технічна, непрацюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 383, ч.2 ст.384 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується в тому , що 31 серпня 2017 року о 14 годині 20 хвилин, діючи умисно, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, звернувся до Сосницького відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за адресою: вулиця Виноградського, 32, селище міського типу Сосниця, Сосницького району, Чернігівської області із завідомо неправдивим повідомленням про вчинення злочину, а саме із заявою про те, що ОСОБА_6 25 серпня 2017 року, перебуваючи за адресою: Чернігівська область Сосницький район село Бутівка вулиця Озерна, будинок № 11, незаконно заволодів транспортним засобом - мотоциклом марки "ИЖ Юпитер" д.н.з. НОМЕР_1 , усвідомлюючи, що вказане повідомлення про вчинення злочину є неправдивим, оскільки дозвіл на керування вказаним мотоциклом та його продаж він особисто надав ОСОБА_6 . На підставі вказаної заяви ОСОБА_4 відомості про вчинення злочину за даним фактом було внесено то Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 вересня 2017 року за № 0000215 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України.

У подальшому ОСОБА_4 01 вересня 2017 року в період часу з 16 години 29 хвилин до 16 години 51 хвилини в службовому кабінеті № 12 Сосницького відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за адресою: вулиця Виноградського, 32, селище міського типу Сосниця, Чернігівської області, під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000215 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, будучи попередженим слідчим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, діючи умисно, дав завідомо неправдиві показання як потерпілий про те, що ОСОБА_6 25.08.2017 незаконно заволодів транспортним засобом, а саме мотоциклом марки "ИЖ Юпитер" д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився поблизу господарства. розташованого за адресою: Чернігівська область Сосницький район село Бутівка вулиця Озерна, будинок № 11, усвідомлюючи, що вказані відомості є неправдивими, оскільки дозвіл на керування вказаним мотоциклом та його продаж він особисто надав ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст.2 КК України - підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, притаманних даному, конкретному злочину, описаному в диспозиції особливої частини КК.

У відповідності до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд, згідно ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з частиною 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд відповідно до статті 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив усі необхідні умови для реалізації сторонами під час розгляду кримінального провадження в суді їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків з тим, щоб провадження було здійснено на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Цим правом сторони скористались сповна, надавши на їх розсуд, для дослідження всі докази, які мали в своєму розпорядженні та заявили про відсутність у них інших.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи з положень закону, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, та прийшов до висновку про відсутність як доказів вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованих їм злочинів, так і відсутності в його діях складу цих злочинів.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 383, ч.2 ст.384 КК України не визнав та дав показання, що 25.08.2017 року до нього додому в с.Бутівка Сосницького району приїхав ОСОБА_7 , з яким він був добре знайомий і попросив покататися на мотоциклі. Також ОСОБА_8 спитав чи він не продає мотоцикл. Він дозволив йому покататися на мотоциклі і якщо трапиться нагода продати його . Суму обумовили 800-1000 грн. Домовилися що це ОСОБА_8 зробить протягом 3-4 днів. Цього ж дня він поїхав в с.Бондарівку Сосницького району. Наступні дні він намагався зв"язатися з ОСОБА_8 по телефону ,але телефон був відключений ,також приїздив до нього додому.28.08.2017 звернувся до секретаря Бутівської сільської ради,щоб вона дала номер телефону дільничного. Цього ж дня він зустрівся з дільничним (прізвище його не пам"ятає) в с.Бутівка та розповів йому про ситуацію з мотоциклом. А саме він повідомив йому,що дав ОСОБА_8 мотоцикл покататися. Він хотів ,щоб дільничий допоміг йому повернути мотоцикл . В ході розмови з дільничним вони домовилися, що він ще буде намагатися самостійно знайти ОСОБА_8 ,а якщо не знайде,то прийде в поліцію і напише заяву. Оскільки телефон ОСОБА_8 не відповідав ,через декілька днів він приїхав в поліції до дільничного. Зміст заяви в поліцію йому допомагав писати дільничний . На момент написання заяви він вважав, що ОСОБА_8 ошукав його,адже він не повернув мотоцикл і не віддав гроші за проданий мотоцикл. Він звертався з заявою в поліцію для того,щоб знайти мотоцикл чи гроші за його продаж. На той момент він хотів ,щоб ОСОБА_8 притягнули до відповідальності ,адже був на нього злий і йому були терміново потрібні гроші. Під час написання заяви йому було відомо, що ОСОБА_8 продав мотоцикл ОСОБА_9 . Це йому по телефону повідомив ОСОБА_10 . І він про це повідомив дільничного. Разом з дільничним вони їздили за місцем проживання ОСОБА_9 і він бачив там свій мотоцикл. Він хотів, щоб дільничний допоміг йому знайти ОСОБА_8 і добровільно вирішити питання ,але дільничний пояснив,що без заяви цього робити не можна. Зміст ст.383 КК України дільничний йому не роз"яснював,але давав читати кодекс. Слідча ОСОБА_11 його допитувала в якості потерпілого. Під час допиту він давав правдиві показання. Про те,що він домовлявся з ОСОБА_8 про продаж мотоциклу ,він слідчому не повідомляв,тому що вона в нього про це не питала. Через деякий час його викликали для проведення очної ставки з ОСОБА_8 . Але вона не відбулася ,по якій причині він не знає. Він тоді повідомляв слідчому ОСОБА_11 , що давав дозвіл ОСОБА_8 на продаж мотоцикла,але вона це ніде не зафіксувала. Під час розгляду кримінального провадження в Коропському суді,на нього неодноразово тиснув прокурор ОСОБА_12 ,а саме ,щоб він змінив свої показання ,які давав в суді з приводу того,що він надав дозвіл ОСОБА_8 на продаж мотоцикла.

Допитана в судовому засіданні як свідок обвинувачення ОСОБА_13 дала показання про те,що що до неї звернувся обвинувачений та просив надати йому телефон дільничного інспектора поліції. Чому йому потрібно звернутись до дільничного інспектора поліції він не пояснив. Вона зателефонувала дільничному і сказала йому,що з ним хоче поговорити ОСОБА_14 . На що дільничний повідомив, що буде їхати з с.Бондарівка та заїде в с.Бутівка і поспілкується з ОСОБА_4 . Дільничний того дня заїхав в с. Бутівка і розмовляв з ОСОБА_15 , про що вони говорила вона не знає. Це було влітку 2017 року.

Свідок ОСОБА_16 дала показання про те, що 31.08.2017 року вона була в слідчо- оперативній групі. Надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що він просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 . До ЄРДР внесено відомості за ч.1 ст.190 КК України. Обвинувачений був викликаний для допиту та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Він повідомив, що 25.08.2017 року був біля свого господарства, під"їхав ОСОБА_6 з ОСОБА_17 та попросив покататися на його мотоциклі. ОСОБА_6 він знає бо разом навчались. Він йому дав мотоцикла. Той проїхався на мотоциклі та повернувся. ОСОБА_6 спитав, чи можна ще покататись. Він відповів, що якщо знайдеш бензину то покатайся. ОСОБА_6 знайшов 2 літри бензину та поїхав кататись. ОСОБА_18 трохи зачекав та на таксі також поїхав. Потім він поїхав у справах в с.Бондарівка, та коли на наступний день повернувся то виявив відсутність мотоцикла. Телефонував ОСОБА_6 , однак той не брав слухавку. Під час проведення досудового слідства їй було надано клопотання про одночасний допит ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_6 наполягав, що мотоцикл він отримав від ОСОБА_4 з метою його подальшого продажу. Коли розпочався одночасний допит, ОСОБА_6 відмовився від нього. В усній розмові, ОСОБА_4 повідомив, що про продаж з ОСОБА_6 він не домовлявся, а тільки дав йому мотоцикл покататись. Однак протоколом ця розмова не зафіксована, додатковий допит ОСОБА_4 вона не проводила.

Свідок ОСОБА_19 дав показання, що в 2017 році до нього зателефонувала ОСОБА_13 . В той час він був дільничним інспектором поліції. Під час телефонної розмови вона повідомила, що до неї звернувся обвинувачений з приводу викраденого мотоцикла. Він приїхав в с.Бутівка, вони з ОСОБА_4 зустрілись біля будинку ОСОБА_13 . Обвинувачений повідомив, що близько тижня тому до нього додому приїхав ОСОБА_6 з хлопцями та попросив мотоцикл покататись. Той дав його, однак ОСОБА_6 назад його не повернув. Він спитав у ОСОБА_4 , чи буде той писати заяву. ОСОБА_4 сказав, що спробує ще раз ОСОБА_6 зателефонувати з приводу повернення мотоцикла, а якщо той не поверне то напише заяву в поліцію. Через кілька днів ОСОБА_4 прибув у відділення поліції та написав заяву. Він допомагав йому оформлювати заяву, роз"яснював йому положення ст.383 КК України,вірніше давав почитати статтю в кодексі. Потім вони ходили до будинку ОСОБА_9 та виявили належний ОСОБА_4 мотоцикл. Він також відбирав пояснення у ОСОБА_15 ,що там було точно зазначено не пам"ятає. Але пам"ятає ,що ОСОБА_14 весь час говорив,що мотоцикл він дав ОСОБА_8 добровільно. Коли він перший раз спілкувався з ОСОБА_15 ,то не побачив склад злочину,оскільки була добровільна видача мотоцикла. Але коли ОСОБА_14 прийшов в поліцію ,він допоміг йому юридично оформити заяву,підказував текст заяви.

Даючи оцінку показанням свідків ,суд зазначає,що вони є логічними,послідовними, в той же час показання даних свідків не підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованих йому діяннях. Навпаки ,суд звертає увагу на те,що показання даних свідків узгоджуються з показаннями обвинуваченого щодо обставин звернення в поліцію з заявою .

На підтверджені обставин скоєнних злочинів стороною обвинувачення були надані письмові докази,які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Так , з заяви від 31.08.2017 року ,яка була вилучена з матеріалів справи №745/766/17 , провадження №1кп/735/21/2018 на підставі протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 22.11.2018 року , вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до начальника Сосницького ВП МВП України в Чернігівській області з заявою, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_20 , який зловживаючи довірою заволодів його мотоциклом ИЖ ЮПИТЕР 5К, 1984 року випуску червоного кольору ДЗН 3149 ЧНУ. Дана подія трапилась у с.Бутівка біля його дому 25.08.2017. Зі змістом ст.383 КК України ознайомлений, про що стоїть підпис ОСОБА_4 . Заява написана в присутності дільничного Сосницького ВП ОСОБА_19 (а.с. 55,56-58,63)

З протоколу допиту потерпілого від 01.09.2017 року ,який було вилучено з матеріалів справи №745/766/17 , провадження №1кп/735/21/2018 на підставі протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 27.11.2018 року , вбачається, що 01.09.2017 року слідчим СВ Сосницького ВП МВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_16 проводився допит потерпілого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000215 від 01.09.2017 року за ч.1 ст.190 КК України. З протоколу допиту вбачається,що ОСОБА_4 під час допиту повідомив,що 25.08.2017 року близько 16.00 год до нього додому приїхали ОСОБА_7 та ОСОБА_18 . Біля його господарства стояв мотоцикл ИЖ Юпітер 5К. ОСОБА_21 попросив його проїхати на вказаному мотоциклі. Даного громадянина він добре знає, так як навчався з ним в Сосницькому ліцеї, тому дозволив проїхати. ОСОБА_21 сів на мотоцикл та поїхав. Коробкін сів у машину, якою вони приїхали ,та поїхав в другу сторону, а він зі своїм товаришем поїхали в с.Бондарівка в своїх справах. Повернулися вранці 26.08.2017 року та виявив відсутність мотоцикла. Почав телефонувати ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , однак вони не відповідали. 28.08.2017 року близько 13.00 години приїхав дільничий інспектор поліції Наконечний, якому він розповів ситуацію та розповів, що даний мотоцикл ОСОБА_21 вже продав ОСОБА_24 , жителю смт.Сосниця. Вони відразу ж поїхали в Сосницю до вказаного громадянина, який повідомив, що дійсно йому мотоцикл ИЖ Юпітер 5К продав ОСОБА_21 (а.с. 68-72, 75).

З протоколу прослуховування аудіозапису від 27.11.2018 року та прослуханого в судовому засіданні аудіозапису судового засідання ,який був вилучений з матеріалів справи №745/766/17 , провадження №1кп/735/21/2018 на підставі протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 22.11.2018 року ,вбачається під час судового засідання по справі №745/766/17 20.03..2018 року ОСОБА_4 вказав, що з ОСОБА_6 він перебуває в дружніх відносинах близько 8-9 років. 25.08.2017 року близько 16-17 години до нього приїхав ОСОБА_7 разом з ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . Батрак попросив дозволу покататись, на що ОСОБА_4 надав дозвіл. В ході розмови ОСОБА_6 спитав чи не продає він мотоцикл, на що потерпілий додав, що збирається продавати, та якщо знайде покупця за 3-4 дні то нехай продає. Обговорили ціну та домовились про 800-1000 грн. 27.08.2017 року він телефонував до ОСОБА_6 , але телефон був вимкнений, після чого звернувся до дільничого для написання заяви, оскільки терміново потрібні були гроші. Також додав, що зміст заяви ніхто не роз"яснив. Через знайомого дізнався, що ОСОБА_6 продав мотоцикл ОСОБА_24 . Мотоцикл йому було повернуто. (а.с.55-60 ,64 )

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню та становлять предмет доказування, передбачені як процесуальні джерела доказів у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством..

Однак ,аналіз досліджених доказів з дотриманням вимог ч.1 ст.337 КПК України про судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, переконав суд у тому, що жоден з доказів, запропонований стороною обвинувачення і перевірений в судовому засіданні, як окремо так і в сукупності, не можуть бути покладені в безпосереднє підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 383 ,ч.2 ст.384 КК України, та не спростовують його доводи про те ,що подана ним заява та показання надані в якості потерпілого на досудовому розслідуванні не містять в собі завідомо неправдивого повідомлення про вчинений злочин та завідомо неправдиве показання під час допиту в якості потерпілого.

До такого висновку суд приходить з наступних міркувань .

Обвинувачений ОСОБА_4 протягом судового розгляду справи послідовно і логічно надавав показання з приводу обставин подання ним заяви в поліцію та щодо надання показань під час допиту в якості потерпілого. Доказів про те,що обвинувачений під час досудового розслідування надав інші показання стороною обвинувачення не надано. Диспозиція ч.2 ст. 383 КК України передбачає кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду,прокурору ,слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину,поєднане з обвинуваченням особи у тяжкому чи особливо тяжкому злочині або із штучним створенням доказів обвинувачення ,а також вчинені з корисливих мотивів.

Диспозиція ч.2 ст.384 КК України (в редакції яка діяла станом на 01.09.2017 року) передбачає відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка чи потерпілого під час провадження досудового розслідування, поєднане з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині або із штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту ,а також вчинені з корисливих мотивів.

Об`єктивна сторона злочину полягає у завідомо неправдивому повідомленні органу досудового розслідування про вчинення злочину (ст.383 КК України) та завідомо неправдиве показання потерпілого під час провадження досудового розслідування (ст.384 КК України).

Неправдивим таке повідомлення є, коли воно стосується злочину, якого насправді не було, або коли у ньому міститься інформація про вчинення злочину особою, яка насправді його завідомо для винного не вчиняла, або про вчинення особою більш тяжкого злочину, ніж той, що вона насправді вчинила. Неправдивість повідомлення повинна стосуватись тільки фактичних обставин вчинення злочину, а не його юридичної оцінки. Адже, якщо у повідомленні будуть подані правдиві факти щодо вчиненого злочину, але їм буде дана неправильна юридична оцінка, то не буде відповідно і завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину.

Суб"єктивна сторона злочинів ,передбачених ст.383 та ст.384 КК України характеризується прямим умислом.

Відповідно до ч.2 ст.24 КК України прямим є умисел,якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності),передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

З показань обвинуваченого вбачається,що він звернувся з заявою в поліцію ,щоб йому допомогли повернути або мотоцикл або гроші і що на момент подачі заяви він вважав,що ОСОБА_6 його ошукав.

Показання свідка ОСОБА_19 також підтверджують показання обвинуваченого що саме дільничний допомагав йому написати заяву в поліцію. Свідок ОСОБА_19 стверджував,що обвинувачений ОСОБА_4 повідомляв йому про те,що мотоцикл він дав ОСОБА_6 добровільно. На запитання чи повідомляв йому ОСОБА_27 під час розмови чи відібрання в нього пояснень з приводу наданням ним дозволу на продаж мотоцикл,пояснив,що всіх обставин не пам"ятає.

Рапорт прокурора Сосницького відділу Менської місцевої прокуратури від 11.05.2018 (а.с39-40,45-46) не є належним доказом в розумінні ст.85 КПК України, який підтверджує вину ОСОБА_4 в пред"явленому йому обвинуваченні.

Вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 07.09.2018 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред"явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.289 КК України не є доказом в розумінні ст.85 КК України,який підтверджує вину ОСОБА_4 в пред"явленому йому обвинуваченні.

Наданий стороною обвинувачення витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000215 датований 30.11.2018 роком суд визнає недопустимим доказом .

Відповідно до ч.1,2ст.86 КПК України доказ визнається допустимим ,якщо він отриманий у порядку,встановленому цим Кодексом .Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень,на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Ч.2 ст.93 КПК України передбачено,що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Органом обвинувачення не надано підтвердження на підставі якої процесуальної дії даний доказ з іншого кримінального провадження приєданий до даного кримінального провадження. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні ухвал слідчого судді Сосницького районного суду від 20.11.2018 (а.с.55, 68) дозвіл слідчому на тимчасовий доступ до речей та документів матеріалів кримінального провадження у справі №745/766/17 (кримінальне провадження №0000215) з дозволом на вилучення витягу з ЄРДР не надався.

Крім того,даний витяг датований 30.11.2018 року ,а не зроблений безпосередньо на час реєстрації заяви ОСОБА_4 в ЄРДР.

З обвинувального акту вбачається,що заява ОСОБА_4 була підставою для внесення відомостей в ЄРДР з правовою кваліфікацію за ч.2 ст.289 КК України.

Однак надані докази не дають підстави для такого твердження.

Так,свідок ОСОБА_16 дала показання про те,що саме 01.09.2017 року після реєстрації заяви 01.09.2017 року проводила допит ОСОБА_4 . Свідок стверджувала,що відомості до ЄРДР були внесені з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України і тільки безпосередньо перед закінчення досудового розслідування були перекваліфіковані на ч.2 ст.289 КК України.

З протоколу допиту ОСОБА_4 в якості потерпілого 01.09.2017 року вбачається,що допит проводився по кримінальному провадженню №0000215 внесеному в ЄРДР саме за ч.1 ст.190 КК України.

Суд звертає увагу на те,що пред"явлене обвинувачення за ч.2 ст.384 КК України є неконкретним ,в ньому взагалі не зазначено в чому полягають завідомо неправдиві показання надані ОСОБА_4 ,а також що ці показання ,пов"язані з обвинуваченням у тяжкому злочині .

Допит ОСОБА_4 проводився по кримінальному провадженню №0000215 внесеному в ЄРДР саме за ч.1 ст.190 КК України.

Ч.1 ст.190 КК України відносить до злочинів невеликої тяжкості (ст.12 КК України)

З дослідженого в судовому засіданні протоколу допиту від 01.09.2017 року ОСОБА_4 вбачається,що він під час допиту повідомляв про те,що мотоцикл надав ОСОБА_6 добровільно.

Крім того,суд звертає увагу на те,що свідок ОСОБА_16 показала,що з письмової заяви ОСОБА_6 їй стало відомо,що продаж мотоцикла він здійснив за згоди ОСОБА_4 . Однак даної інформації всупереч вимогам ст.91-94 КПК України не перевірила,додатковий допит потерпілого не проводився. Як вбачається з показань свідка ОСОБА_16 після перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.1 ст.190 на ч.2 ст.289 КК України додатковий допит потерпілого також не проводився.

Аналіз досліджених доказів з дотриманням вимог ч.1 ст.337 КПК України про судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, переконав суд у тому, що жоден з доказів, запропонований стороною обвинувачення і перевірений в судовому засіданні, як окремо так і в сукупності, не можуть бути покладені в безпосереднє підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 383,ч.2 ст.384 КК України.

Згідно ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.

Як визначив Європейський суд з прав людини (справа Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, п.150, заява №42310/04), суд при оцінені доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумними сумнівом» і «така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

При цьому суд враховує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зі змісту ч. ч. 1 і 2 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Отже, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши надані докази стороною обвинувачення та стороною захисту, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні ОСОБА_4 є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.383 та ч.2 ст.384 КК України.

По даному кримінальному провадженню запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 368, 370, 373, 374, 392, 393 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 383 КК України та частиною другою ст.384 КК України та виправдати у зв`язку з відсутність в його діянні складу кримінальних правопорушень.

Речові докази: заяву ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 31 серпня 2017 року, запаковану до спеціального сейф-пакету № 0006107 з пояснювальними написами, лазерні диски, серійний номер носія: 2018.08.21-14.44 та 2018.02.09- 14.07(робочі копії) поміщені до спеціального сейф-пакету №ЕХР0136027 з пояснювальними написами, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого та протокол допиту потерпілого від 01 вересня 2017 року, поміщені до спеціального сейф-пакету №0006106 з пояснювальними написами зберігати в матеріалах кримінального провадження

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд, який ухвалив судове рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня його оголошення.

Суддя: ОСОБА_1