Дата документу 05.11.2018 Справа № 328/247/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/247/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/304/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6

розглянула 5 листопада 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 15 лютого 2018 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Очеретувате Токмацького району, Запорізької області, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Встановлені вироком Токмацького районного суду Запорізької області
від 15 лютого 2018 року обставини:

ОСОБА_7 , 03.01.2018 року приблизно о 23:00 годині, за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, маючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, з огорожі території домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав металеву частину воріт вартістю 1445,76 гривень та металеву хвіртку, вартістю 785,74 гривень, загальна вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 359 від 25.01.2018 року становить 2231,50 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_7 з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, розпорядились викраденим майном на власний розсуд, продавши його, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2231,50 гривень.
Крім того, 08.01.2018 року приблизно о 17.30 годині ОСОБА_7 , за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, маючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, з частково огородженої території пожежного депо, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав металеву частину воріт вагою 50,50 кг, вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 195 від 17.01.2018 року становить 331,79 гривень, яка належить 14 - ДПРЧ ГУ ДСНС України в Запорізькій області. В подальшому ОСОБА_7 з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, розпорядились викраденим майном на власний розсуд, продавши його, тим самим заподіявши 14 - ДПРЧ ГУ ДСНС України в Запорізькій області матеріальну шкоду на суму 331,79 гривень.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області
від 15 лютого 2018 року

ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Ухвалено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 420 (чотириста двадцять) грн.
Вирішена доля речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з винесеним вироком суду через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі підсудного та, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Вказує, що він раніше судимий, проте має стійки соціальні зв`язки: проживає разом з матір`ю, яка є особою непрацездатного віку та потребує його допомоги і підтримки, має цивільну дружину та неповнолітнього сина, які перебувають на його матеріальному утриманні, працює неофіційно та отримує регулярну заробітну плату, тому за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 17.10.2017 року за ч.1 ст. 309 КК України штраф сплатив одразу після його винесення та виконав у повному обсязі, за місцем проживання характеризується виключно позитивно. Окрім того, має тяжке хронічне захворювання гепатит «С», яке потребує постійного обстеження та довготривалого лікування, але судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано його стан здоров`я, перебування на його утриманні цивільної дружини, престарілої матері та неповнолітньої дитини. Просить вирок суду змінити, постановити ухвалу, якою призначити йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції обвинувачений, потерпілий та його представник не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомили, що відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви,
з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, зазначених у вироку суду, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, викладених у вироку і належно оцінених судом. Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка. Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України апелянтом не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо призначеного покарання, судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд встановив визнання ОСОБА_7 вини та його щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд встановив рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння за епізодом від 08.01.2018 року.
Так, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, однак не працює, раніше судимий, врахував і досудову доповідь органу пробації, в якій вказано, що виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі може створити небезпеку для суспільства.
Крім того, судом зазначено, що з часу попереднього вироку до вчинення даного кримінального правопорушення минуло лише два місяці що, на думку суду, свідчить про відсутність у обвинуваченого критичного ставлення до своїх вчинків та належних висновків щодо своєї протиправної поведінки.
З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки вище наведені відомості відносно особистості останнього, який суспільно-корисною працею не займається та відповідних висновків для себе не зробив, давали суду підстави для призначення покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

При цьому судова колегія зауважує, що місцевий суд призначив альтернативний вид покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, який є найменш обтяжливим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на вимоги, викладені обвинуваченим, які стосуються прохання призначити покарання навіть більш суворе за своїм видом, а саме позбавлення волі ніж призначив суд першої інстанції (арешт), оскільки положення ст. 75 КК України не відносяться до визначених законом видів покарання (розділ 10 КПК України), а стосуються звільнення від відбування покарання і передбачено іншим розділом (розділ 12 КПК України).

Стосовно обставин, на які посилається обвинувачений, зокрема на перебуванні на його утриманні цивільної дружини, похилого віку матері, неповнолітньої дитини, як на підстави для звільнення його від призначеного покарання з випробуванням, то цей факт не знайшов свого підтвердження, оскільки встановлена не працевлаштованність обвинуваченого, що документально не спростовано останнім.

Тяжке хронічне захворювання гепатитом «С» і наявність родинних відносин фактично судом враховано при призначені покарання, оскільки стосуються особистості обвинуваченого, але дані обставини не спростовують висновку суду стосовно виду та розміру необхідного для виправлення ОСОБА_7 покарання.

З урахуванням сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є домірним скоєному.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що місцевим судом покарання призначене з дотриманням вимог вищевказаних норм закону і відповідає засадам кримінального судочинства та меті призначення покарання.

Підстав вважати покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначається в апеляційній скарзі, не вбачається, наслідком чого є відмова у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 15 лютого 2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4