Справа № 308/141/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого суді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000142 від 17 серпня 2015 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плавиця Липецької області Російської Федерації, українця, громадянина України, розлученого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, призваного на військову службу за мобілізацію, військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), солдата, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним за мобілізацією та проходячи військову службу під час дії особливого періоду у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), порушуючи вимоги ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах дії особливого періоду, 18.05.2015 на військову службу до військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) без поважних причин не з`явився та без поважних причин був відсутній на військовій службі до 04.10.2015, проводячи час на власний розсуд поза місцем служби, не пов`язуючи свою діяльність з виконанням обов`язків військової служби.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

03.01.2019 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України майором юстиції ОСОБА_6 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 у цьому провадженні, з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_5 , на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України в обсязі згідно повідомлення йому про зміну раніше повідомленої підозри від 03.01.2019, а саме в тому що він: будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним за мобілізацією та проходячи військову службу під час дії особливого періоду у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), порушуючи вимоги ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах дії особливого періоду, 18.05.2015 на військову службу до військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) без поважних причин не з`явився та без поважних причин був відсутній на військовій службі до 04.10.2015, проводячи час на власний розсуд поза місцем служби, не пов`язуючи свою діяльність з виконанням обов`язків військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк терміном на 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-2 ч.1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки умисного невиконання угоди. В угоді зазначені права і обов`язки прокурора та обвинуваченого щодо укладення угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю. Просив затвердити угоду про визнання винуватості та звільнити його від призначеного покарання згідно Закону України «Про амністію у 2016 році».

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання згідно Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки обвинувачений має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та є учасником бойових дій на сході країни.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити. Не заперечив проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».

Відповідно ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості. Укладення угоди у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд вважає, що зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, вона укладена з додержанням порядку укладення угоди, укладена добровільно без будь-якого примусу, про що свідчать дані в судовому засіданні пояснення обвинуваченого, захисника та прокурора, узгоджена сторонами міра покарання відповідає санкціям ч. 4 ст. 407 КК України, а тому укладена угода відповідає вимогам КПК України і може бути затверджена судом.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття та сприяння у розкритті злочину.

При призначенні покарання суд враховує пом`якшуючі вину обставини обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України надав письмову згоду на укладення угоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним від 03.01.2019 року слід затвердити, а обвинуваченого ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Обвинувачений в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», мотивуючи його тим, що він має трьох неповнолітніх дітей, відносно яких не позбавлений батьківських прав та є учасником бойових дій.

Прокурор не заперечив проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні»).

За приписами ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.

Згідно з п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчинені необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення до набрання чинності актом амністії, тобто до 07.09.2017 року, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Застережень щодо застосування амністії, передбачених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», не вбачається.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст. ст.100,124,314,368,370,374,376,395,474,475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 03.01.2019 року, укладену і підписану між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України майором юстиції ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000142 від 17 серпня 2015 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання,роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням, з випробувальним терміном на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання,роботи або навчання, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому, його захиснику та прокурору.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1