Постанова
Іменем України
12 березня 2019 року

м. Київ
справа № 127/16198/18
провадження № 51-49 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001587, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Мала Деребчинка Шаргородського району Вінницької області, проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він за невстановлених обставин, у невстановлений час та місці, діючи умисно, незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, який незаконно зберігав при собі без мети збуту. 20 квітня 2018 року приблизно о 20.00 в ході проведення на території пристані, що на вул. Князів Коріатовичів у місті Вінниці, огляду ОСОБА_7 у останнього було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 25,58 г, який ОСОБА_7 зберігав при собі без мети збуту.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2018 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК на підставі ч. 4 ст. 309 КК, а кримінальне провадження закрито.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвали місцевого та апеляційного судів щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що ОСОБА_7 не страждав на наркоманію, курс лікування пройшов з метою уникнути кримінальної відповідальності, а тому положення ч. 4 ст. 309 КК щодо нього застосовані неправильно. Порушенням вимог процесуального закону вважає прийняття судом зазначеного рішення на стадії підготовчого судового засідання, а також невирішення питання щодо процесуальних витрат. Всупереч приписам ст. 419 КПК апеляційний суд відповідних доводів прокурора належним чином не перевірив та безпідставно залишив ухвалу суду першої інстанції без зміни.
Позиції учасників судового провадження
У письмовому запереченні на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 вказав на законність і обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_7 та просив залишити їх без зміни.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 не підтримала касаційну скаргу прокурора.
Захисник ОСОБА_8 також заперечив проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому неведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала місцевого суду про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК цим вимогам закону відповідає.
Так, згідно з ч. 4 ст. 309 КК особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК. Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності у такому випадку слугують два елементи, а саме: добровільне звернення особи до лікувального закладу і початок її лікування від наркоманії.
Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. При цьому, особою, хворою на наркоманію, визнається така особа, якій медичним закладом встановлено відповідний діагноз.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 перебуває на профілактичному обліку у Вінницькому обласному наркологічному диспансері «Соціотерапія» з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів зі шкідливими наслідками. У зв`язку з цим, у період часу з 04 по 24 травня 2018 року він добровільно пройшов курс лікування у вказаній установі (а. с. 16, 27, 49).
Таким чином, встановивши підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК, а саме: наявність у останнього захворювання, пов`язаного з наркоманією, а також факт добровільного звернення ним з цього приводу до лікувального закладу та проходження курсу лікування, суд правильно застосував щодо ОСОБА_7 положення ч. 4 ст. 309 КК.
Об`єктивних підстав недовіряти доводам ОСОБА_7 про те, що до лікувального закладу він звернувся з метою вилікуватися від наркоманії, у суду не було.
Ухвала суду першої інстанції у відповідній частині достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 372 КПК.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, в тому числі й ті, на які прокурор послався у касаційній скарзі, апеляційний суд у відповідності з приписами ст. 419 КПК надав їм належну оцінку та правильно залишив ухвалу місцевого суду без зміни.
Доводи прокурора про відсутність у ОСОБА_7 потреби у лікуванні є необґрунтованими. Так, згідно висновку судово-наркологічної експертизи від 20 червня 2018 року ОСОБА_7 не потребує примусового лікування (а. с. 27), однак це не спростовує факту наявності у нього відповідного захворювання, пов`язаного з наркоманією, а відтак і необхідності його лікування в позапримусовому (добровільному) порядку.
Можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності на стадії підготовчого судового провадження передбачена п. 2 ч. 3 ст. 314, ч. 4 ст. 286, ч. 2 ст. 284 КПК, а тому відповідні доводи прокурора також є неспроможними.
Відповідно до вимог ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Разом із тим, відсутність в ухвалі місцевого суду рішення щодо процесуальних витрат в даному випадку не є підставою для скасування правильного по суті рішення. Натомість, вказане порушення може бути усунуте на стадії виконання судового рішення в порядку, передбаченому Розділом VIII КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_7 , не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, суд
ухвалив:
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області 13 серпня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3