Справа № 199/736/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року січня місяця 28 дня м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 00001473 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2019, відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Новоспаському Приазовського району Запорізької області, громадянина України, українця, із середньої освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб не маючого, до мобілізації працюючого неофіційно, проживає разом із бабою та дідом пенсійного віку, зареєстрованого у квартирі АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, демобілізований 26.01.2019 із збройних сил України,-

якому 26 січня 2019 року повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого - ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 26.01.2019, погодженого з повноважним прокурором, та яке надійшло до суду 28.01.2019, ставиться питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , який підозрюється в тому, що він 26.01.2019, близько о 13:25 годині, перебував у підземному пішохідному переході розташованого поблизу будинку № 63 а по пр. Слобожанському у м. Дніпро, де побачив, раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , який йшов попереду та тримав в руках сумку. Визначивши вказану сумку об`єктом свого злочинного посягання у ОСОБА_4 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), а саме вищевказаної сумки.
Знаходячись у вказаному підземному пішохідному переході, приблизно о 13:30 годині 26.01.2019, реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , підійшов ззаду до ОСОБА_7 та діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є очевидними для потерпілого та оточуючих, шляхом ривка своєю правою рукою зірвав з рук потерпілого ОСОБА_7 , сумку та з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду, на загальну суму 1200 гривень.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, що виразилося у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), що кваліфікується за ознаками крймінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
Того ж дня, а саме 26.01.2019, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.186 КК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий просили задовольнити клопотання та обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 просив не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. Пояснив, що він повністю визнає провину у пред`явленій йому підозрі, активно сприяє розкриттю злочину і у випадку обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту зобов`язується негайно з`явитися до слідчого або прокурора .

Захисник ОСОБА_6 , зазначив, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки ризики не доведені, а ОСОБА_4 раніше не судимий, збитку потерпілому не завдав, та сприяє органу досудового розслідування у розкритті злочину.
Вислухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , вважаю необхідним відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обравши запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, виходячи з наступного.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктом 5 частини першою статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 КПК України).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , протоколами допиту свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_7 особи для впізнання від 26.01.2019, поясненнями ОСОБА_4 наданими слідчому судді.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Так, вказана норма забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її волі.

Крім цього, у рішеннях Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), "Белевицький проти Росії" (п.п.111-112 рішення ЄСПЛ від 1 березня 2007 року) зазначено, що слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до правової позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, слідчому судді, суду при розгляді відповідного питання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним з найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема йдеться про застосування домашнього арешту), у багатьох випадках навіть не розглядається.

Європейським судом з прав людини у справах «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції», «Смирнов проти Росії» визначено, що тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушення громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Однак всупереч викладеному, органом обвинувачення не надано жодних вагомих доказів, які би посвідчували факти можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду; можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, вчинення дій для перешкод кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, суд згідно вимог ст. 178 КПК України враховує:

1) той факт, що наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є достатньо вагомими;

2) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, який не досяг пенсійного віку та не має підтверджених медичними документами тяжких або хронічних захворювань;

4) відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців;

5) відсутність у підозрюваного постійного місця роботи;

6) відсутність відомостей про негативну репутацію підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного, який не має постійного джерела доходу;

8) відсутність відомостей про недотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, які застосовувалися до нього раніше.

Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного (обвинуваченого) має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року).

Під час розгляду клопотання, прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам. Доказів необхідності застосування до підозрюваного саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, прокурором не наведено.

Водночас, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення вперше, раніше не судимий, має постійне місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, є запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час із 20-00 год. по 06-00 год. При цьому, враховуючи, що ОСОБА_4 повинен самостійно забезпечувати свою життєдіяльність на належному рівні, а цілодобовий домашній арешт позбавляє підозрюваного гарантованого Конституцією України права на працю, забезпечення права на існування та на охорону здоров`я, медичну допомогу.
Тому, саме цей запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальні обов`язки, що випливають зі змісту ст.177 КПК України.
Керуючись ст.ст.110,131,132,176,177,178,181,183,184,186,193,ч.4 ст.194, ст.ст.195, 196, 197, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 00001473 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2019, відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Звільнити ОСОБА_4 негайно з під варти в залу суду.

Застосувати до підозрбваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 26 березня 2019 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні обов`язки:
1) не відлучатись із населеного пункту в якому він проживає, чи перебуває, а саме із села Новоспаське Приазовського району Запорізької області, - без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2)у нічний час із 20-00 год. по 06-00 год. не залишати місце постійного проживання за адресою: квартира АДРЕСА_1 , - без дозволу слідчого, прокурора, або суду
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця мешкання;
4)з`являтися за викликом слідчого, прокурора та/або суду

Попередити ОСОБА_4 , що в разі невиконання таких обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_4 передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом до 26 березня 2019 року.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10 -Почтовик

28.01.2019