Провадження № 11-кп/824/1323/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України

У Х В А Л А
іменем України
01 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,
представника потерпілої: ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами .
Цивільний позов ОСОБА_9 у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_12 «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 21 897 грн. 92 коп. Стягнути зі ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 , інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_12 , шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_13 в сумі 60 930 грн. 10 коп. єдиним платежем, а також щомісяця в сумі 553 грн. 91 коп., починаючи з 28.12.2016 року до 06.07.2022 року. Стягнути зі ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 300 000 грн.; стягнути зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 , в особі законного представника ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 200 000 грн.; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_7 процесуальні витрати в сумі 1 100 грн. на користь держави. Цим же вироком вирішено питання про речові докази.
В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до вироку суду, 27.10.2007 року близько 22 години 40 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot206», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Дніпровська набережна від вул. Княжий Затон в напрямку вул. Причальна м. Києва, допустив порушення вимог п. 10.1, 11.4 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, а саме: п.10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 11.4 ПДР України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги. Горизонтальна дорожня розмітка має таке значення: 1.3. ПДР України (Подвійна суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Peugeot 206», д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, рухаючись в крайній лівій смузі проїзної частини вул. Дніпровська набережна зі сторони вул. Княжий Затон в напрямку вул. Причальна в місті Києві, під час чого проявив неуважність та виїхав на подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки та частково на зустрічну смугу руху, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який стояв на вказаній подвійній суцільній лінії дорожньої розмітки. В результаті чого ОСОБА_13 внаслідок отриманих травм помер на місці ДТП.
Таким чином у водія ОСОБА_7 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспоріної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Peugeot 206», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимогам пункту 10.1, 11.4 та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 ПДР України.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, що призвели до смерті останнього.
Таким чином ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Адвокат вказує, що судом першої інстанції не було дотримано вимог щодо повноти судового розгляду, оскільки було невмотивовано відхилено низку клопотань сторони захисту, зокрема, щодо допиту експерта, доручення експертній установі проведення судової транспортно-трасологічної експертизи, про доручення органу досудового розслідування проведення слідчої розшукової дії слідчого експерименту. Всі ці рішення було прийнято без виходу до нарадчої кімнати, без належного обґрунтування та судом першої інстанції, фактично, ще на стадії судового розгляду, було проведено оцінку доказів. Адвокат вказує, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було надано достатніх об`єктивних та допустимих доказів щодо вчинення місця наїзду на пішохода, тобто, не встановлено, на якій смузі стався наїзд, а показання свідків з цього приводу є непослідовними та, на думку захисника, необ`єктивними, враховуючи їх взаємовідносини з потерпілим. На думку сторони захисту, рішення суду першої інстанції про відмову у продовженні допиту експерта ОСОБА_14 було необґрунтованим та обмежило сторону захисту у реалізації своїх прав, оскільки суд першої інстанції перефразовував запитання та втручався в процес допиту. Адвокат не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо того, що вина обвинуваченого перебуває поза будь-якими розумними сумнівами, а докази, які були досліджені в ході судового розгляду, не узгоджуються між собою та містять істотні суперечності, що вплинуло на висновки суду. Адвокат звертає увагу, що показання свідків повинні бути оцінені критично, оскільки потерпілий перебував з ними у дружніх відносинах, зокрема, це стосується показань свідка ОСОБА_15 , а свідок ОСОБА_16 взагалі був понятим під час огляду місця ДТП, що також було залишено поза увагою, та їх показання щодо положення потерпілого ОСОБА_13 в момент наїзду автомобіля, суперечать об`єктивним даним матеріалів кримінального провадження. Враховуючи вказане, на думку захисника, висновок експерта №914ат від 12.12.2016 року, є неналежним доказом, оскільки він складений на підставі показань свідків, які були надані ними на досудовому розслідуванні. Також адвокат зазначає, що суддею Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_17 було безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_1 , а в матеріалах провадження відсутні технічні носії з фіксацією судових засідань 23.01.2018 року та 13.06.2018 року. Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було роз`яснено обвинуваченому можливість застосування до нього Законів України «Про амністію у 2014 році» та «Про амністію у 2016 році», та не було правомірно встановлено можливість застосування до обвинуваченого ст. 49 КК України й залишено поза увагою порушення строків досудового розслідування. Адвокат вбачає порушення у задоволенні цивільного позову потерпілої в повному обсязі, оскільки при його розгляді не дотримано законодавства та задоволено матеріальну шкоду в повному обсязі та не залучено до розгляду страхову компанію.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22.01.2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення. Свою позицію обґрунтовує тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а доводи, викладені в ній, не відповідають дійсності. Так, потерпіла вказує, що судом першої інстанції було встановлено всі факти та обставини вчинення злочину, і вона наполягає на призначенні обвинуваченому реального покарання. Так, потерпіла зазначає, що обвинувачений під час судового розгляду поводив себе зухвало, розкаяння у вчиненому не висловлював, жодна шкода за такий значний проміжок часу відшкодована не була.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника та просив її задовольнити; адвоката ОСОБА_8 в підтримку поданої апеляційної скарги; потерпілу ОСОБА_18 та її представника ОСОБА_10 , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; частково дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року передбачено, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками. Порушення правил безпеки дорожнього руху та порушення правил експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, є самостійними діяннями, і суди мають ураховувати це при постановленні рішень у таких справах.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України.
Як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнавав, та зазначав, що Правил дорожнього руху (далі ПДР) він не порушував.
Однак, вказані обставини спростовуються дослідженими в суді першої та апеляційної інстанції матеріалами кримінального провадження.
Враховуючи вказані в апеляційній скарзі доводи та заявлене клопотання захисника, з метою повного та всебічного встановлення всіх обставин провадження, судом апеляційної інстанції безпосередньо було досліджено:
- технічну фіксацію допиту в судовому засіданні від 12.12.2018 року експерта ОСОБА_14 , який суду першої інстанції вказав, що підтримує наданий ним висновок №914 ат від 12.12.2016 року, та зазначив, що в матеріалах провадження було достатньо даних для надання висновку. На запитання №3,4, вказані в постанові про призначення експертизи, ним не було надано відповіді у зв`язку з тим, що з технічної точки зору вони не досліджувалися, та у висновку він надав відповіді на питання, поставлені слідчим. Зокрема, в умовах дорожньої обстановки, що склалася, водій повинен був діяти відповідно до ПДР. Показання свідків ніяким чином не вплинули на його висновки, оскільки він робив їх на підставі наявних матеріалів кримінального провадження та відповідно до затверджених методичних рекомендацій;
- висновок судової автотехнічної експертизи № 914ат від 12.12.2016 року, яким встановлено, що з технічної точки зору, причиною ДТП є невідповідності дій водія автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам п.п. 10.1, 11.4 ПДР України та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 ПДР України / т.2 а.п. 70-75/;
- висновок судово-медичної експертизи № 147/2776/2 від 11.12.2007 року, яким встановлено, що внаслідок порушенням обвинуваченим вишезазначених пунктів ПДР України та скоєного ДТП потерпілий ОСОБА_13 отримав транспортну травму внаслідок зіткнення легкового автомобіля з пішоходом. В момент первинного контакту постраждалий перебував у верикальному або близькому до нього положенні тіла та був повернутий правою передньобоковою поверхньою тіла до транспортного засобу. Після первинного контакту в площині гомілок вірогідно відбулось підкидання тіла на капот з послідуючим відкиданням та падінням тіла на дорожнє покриття з контактом о тверду поверхню. Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок закритої травми грудної клітини та живота із розвиттям крововтрати. При судово-токсикологічному обстеженні в крові трупа ОСОБА_13 виявлено 2,20 проміле етилового спирту, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння /т.2 а.п. 33,34/.
Колегія суддів прийшла до висновку, що вказані докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку.
Окрім наведених вище доказів, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується й іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема:
- рапортом о/у Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві, який зареєстрований 27.10.2007 року, з якого вбачається, що по прибуттю за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 19, де був скоєний наїзд на пішохода, було виявлено труп ОСОБА_13 з тілесними ушкодженнями після ДТП. В 500 метрах від трупу було виявлено автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору з характерними пошкодженнями наїзду на пішохода. Водій з місця ДТП зник /т.2 а.п. 3/;
- рапортом ст. інспектору з розшуку Дарницького ВДАІ з якого вбачається, що 27.10.2007 року о 22 годині 45 хвилин був отриманий виклик, що по вул. Дніпровська набережна 10 відбулась автопригода. Прибувши на місце було встановлено, що на невідомомого громадянина було скоєно наїзд автомобілем «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 . Від отримання тілесних ушкоджень пішохід загинув на місці пригоди, а водій автомобіля залишивши його на місці пригоди з місця втік. В ході оперативно пошукових заходів о 23 годині 50 хвилин по вул. Русанівська набережна, 10/1 біля буд. були затримані ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які мешкають в кв. АДРЕСА_2 /т.2 а.п. 4/;
- рапортом інспектора по оформленню ДТП, відповідно до якого 27.10.2007 року за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 14 був виявлений гр. ОСОБА_13 зі слів свідка ОСОБА_15 . На місце прибула бригада швидкої допомоги № 911, яка констатувала смерть ОСОБА_13 . Також далі знаходився автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 , який зі слів свідка ОСОБА_21 скоїв наїзд на ОСОБА_13 . Водія з автомобіля «Пежо» на місці автопригоди не було/ т. 2 а.п.7/;
- протоколом огляду місця ДТП, яким зафіксована ділянка місцевості, де відбулась ДТП. З протоколу вбачається, що автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_19 , розташований на проїзній частині в 1 смузі руху паралельно правому бордюрному каменю в напрямку вул. Причальної. На автомобілі виявлені наступні пошкодження: розбито передню ліву блок-фару, зігнуто по всій площині передній капот зліва, пошкодежно ліву частину декоративної решітки, відсутній передній та задній держномери, відсутня емблема «Пежо», зірвано з кріплень в лівій частині декоративну решітку бамперу, розбито лобове скло, зігнуто в лівій та середній частині дах, зігнуте ліве переднє крило, уламки битого прозорого скла по всьому салону. Також наявні відділені від т/з частини, а саме бите прозоре скло чорного кольору та уламки пластмаси.Також на місці ДТП було виявлено рідину темно-бурого кольору, схожу на кров, а також труп ОСОБА_13 , який був розташований на проїзній частині в другій смузі руху перпендикулярно до правого бордюрного каменю. Також на схемі пригоди зафіксовані уламки битого скла та пластмаси, біля яких знаходилась пара кросівок /т.2 а.п. 8-23/;
- протоколом огляду місця події від 27.10.2007 року, якимзафіксовано розташування потерпілого ОСОБА_13 на проїзній частині із фіксацією тілесних ушкоджень, а також розташування транспортного засобу «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 із фіксацією механічних пошкоджень /т.2 а.п. 24-25/;
- висновком експерта № 306-МК від 19.12.2007 року, відповідно до якого на наданій парі кросівок ОСОБА_13 виявлені поверхові пошкодження, які могли утворитись внасліток тертя о тверду поверхню (дорожнє покриття) /т.2 а.п. 41-45/;
- протоколом пред`явлення фотографій для впізнання від 01.11.2007 року, згідно з яким ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_7 та пояснив, що 27.10.2007 рокуйого сестра ОСОБА_19 зі ОСОБА_7 поїхали з дому та того ж дня біля 23 години сестра повернулась та пояснила, що саме ОСОБА_7 перебував за кермом автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 /т.2 а.п.56-57/;
- протоколом пред`явлення фотографій для впізнання від 01.11.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_19 впізнала знайомого ОСОБА_7 , який був за кермом її автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 в момент ДТП, а саме наїзду на пішохода на вул. Дніпровська набережна 27.10.2007 року /т.2 а.п. 58-59/;
- протоколом пред`явлення фотографій для впізнання від 03.11.2007 року, згідно з яким ОСОБА_22 впізнав ОСОБА_7 та повідомив, що він познайомився з останнім в квартирі ОСОБА_23 . ОСОБА_7 під`їжджав на автомобілі «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 на вул. Садову 61 та 27.10.2007 року біля 21години 10 хвилин ОСОБА_7 говорив, що відвезе ОСОБА_24 додому /т.2 а.п. 60-61/;
- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, згідно з яким автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_19 /т.2 а.п. 62/;
Також в суді першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , ОСОБА_15 , ОСОБА_28 , показання яких були оцінені наряду із сукупністю вказаних доказів.
На думку колегії суддів, та обставина, що свідок ОСОБА_16 був залучений в якості понятого під час огляду місця події, ніяким чином не вплинула на результати вказаної слідчої дії та його подальші показання.
Що стосується вказівки захисника на ту обставину, що судом першої інстанції було допущено неповний допит експерта ОСОБА_14 , то в судовому засіданні були забезпечені належні та рівні можливості для реалізації вказаного права усіма учасниками кримінального провадження, однак, захисником головуючому судді було заявлено відвід, через що допит експерта було припинено. Однак, вказані обставини не впливають на достовірність наданих експертом ОСОБА_14 показань, оскільки він був повідомлений про кримінальну відповідальність як за надання завідомо неправдивих показань, так і за надання завідомо неправдивого висновку експерта.
Посилання захисника на безпідставну відмову у задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_1 не ґрунтується на матеріалах провадження, оскільки даний відвід було вирішено у передбаченому законом порядку та суддя належним чином мотивував прийняте ним рішення.
Аргумент захисника про відсутність технічних носіїв з фіксацією судових засідань 23.01.2018 року та 13.06.2018 року також не знайшов свого підтвердження, оскільки технічна фіксація за 13.06.2018 року наявна в матеріалах кримінального провадження, а 23.01.2018 року судом першої інстанції засідання не проводилося. Однак, 24.01.2018 року було проведено допит низки свідків, який містить технічні шуми.
Разом з тим, судом першої інстанції було повторно проведено допит свідків, допитаних 24.01.2018 року, вказана обставина визнана усіма учасниками провадження, в судовому засіданні вони погодилися, що вказані відомості наявні в матеріалах кримінального провадження.
Що стосується відхилення клопотань сторони захисту про проведення експертиз та слідчих дій, то, на переконання суду апеляційної інстанції, вони є правомірними та пов`язані з тим, що на даній стадії кримінального провадження суд повинен оцінувати наявні докази, а не збирати нові, що є обов`язком органу досудового розслідування і перекладення його на суд є недопустимим.
Таким чином, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є повністю доведеною у передбаченому законом порядку.
Що стосується посилання захисника на необхідність застосування положень ст. 49 КК України, то з цього приводу слід зазначити наступне.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: десять років у разі вчинення тяжкого злочину.
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Постановою слідчого СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві старшого лейтенанта міліції ОСОБА_29 від 23.11.2007 року ОСОБА_7 було оголошено в розшук /т.2 а. п. 103-104/.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2011 року відносно ОСОБА_7 було обраний запобіжний захід у вигляді взяття під варту у відсутність обвинуваченого у зв`язку із його оголошенням в міжнародний розшук /т.2 а.п. 102/.
28.10.2016 року ОСОБА_7 був затриманий за постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2011 року /т.2 а.п. 108-110/.
Тобто, перебіг давності в період з 23.11.2007 року по 28.10.2016 року щодо ОСОБА_7 був зупинений і відновився після його затримання, у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності неможливе, оскільки вказані строки не сплили.
Що стосується посилання захисника на неправильне вирішення цивільного позову потерпілої, то з цього приводу слід зазначити наступне.
Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Так, суд першої інстанції при розгляді позовної заяви потерпілої вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, врахувавши доведеність розміру завданої шкоди, яка підтверджується документально, обставини кримінального провадження та інші, передбачені законом чинники.
Що стосується посилання захисника на незалучення страхової компанії, то з цього приводу слід зазначити, що обвинувачений у передбачений законом строк, а саме не пізніше трьох робочих днів не звернувся до страхової компанії із заявою про страховий випадок, оскільки перебував у розшуку, а у разі відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_7 не позбавлений можливості звернення до страхової компанії з регресним позовом.
В судових дебатах обвинувачений та захисник заявили клопотання про застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році», розглянувши яке та заслухавши думку учасників процесу колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 3 ст. 92 Конституції України, амністія оголошується законом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року передбачено, що амністія не може бути застосована до:осіб, яким смертну кару в порядку помилування замінено на позбавлення волі, і до осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі; осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії; осіб, яких засуджено за злочини проти основ національної безпеки України, терористичний акт, бандитизм, умисне вбивство при обтяжуючих обставинах; осіб, яких засуджено за злочин або злочини, що спричинили загибель двох і більше осіб; осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин; амністія також не застосовується до осіб, засуджених за умисне вбивство; катування; насильницьке донорство; незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть. Законом про амністію можуть бути визначені й інші категорії осіб, на які амністія не поширюється.
Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав, та на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Згідно з повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /т. 2 а. п. 84/ і вказані відомості підтверджено наданим в судовому засіданні витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 27.03.2019 року відповідно до якого 05.11.2016 року прізвище дитини ОСОБА_31 змінено на ОСОБА_32 .
Тобто, ОСОБА_7 не позбавлений батьківських прав та є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2016 році», у зв`язку з чим, клопотання обвинуваченого і захисника є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22.01.2019 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

,
С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Справа № 753/23826/16-к Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1323/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України

У Х В А Л А
іменем України

01 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,
представника потерпілої: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0001249 за апеляційною скаргою захисника на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22.01.2019 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами .

Цивільний позов ОСОБА_9 у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_12 «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 21 897 грн. 92 коп. Стягнути зі ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 , інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_12 , шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_13 в сумі 60 930 грн. 10 коп. єдиним платежем, а також щомісяця в сумі 553 грн. 91 коп., починаючи з 28.12.2016 року до 06.07.2022 року. Стягнути зі ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 300 000 грн.; стягнути зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 , в особі законного представника ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 200 000 грн.; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_7 процесуальні витрати в сумі 1 100 грн. на користь держави. Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:

Оскільки складання судового рішення потребує певного часу, колегія суддів у відповідності до ст.376 КПК України обмежується складанням і оголошенням резолютивної частини ухвали в наступній редакції.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22.01.2019 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Повний текст ухвали суду буде проголошено о 16 годині 30 хвилин 08 квітня 2019 року.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4