печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бедіяльність Генеральної прокуратури України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст.ст. 306, 572 КПК України про визнання неправомірною бездіяльності уповноважених осіб Генеральної прокуратури України та зобов`язання вчинити дії, в обгрунтування якої зазначив наступне. 15.04.2015 року ГП РФ звернулося до ГПУ з запитом про видачу ОСОБА_3 .. Даний запит надійшов до Генеральної прокуратури України 24.04.2015 року, ще раніше, 06.04.2015 року, Генеральна прокуратура України доручила проведення екстрадиційної перевірки відносно ОСОБА_3 прокуратурі м. Києва. 27.04.2015 року прокуратурою м. Києва від Генеральної прокуратури України отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу (екстрадіцію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 . У своїх запитах в інтересах ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 просив ГПУ надати йому можливість ознайомитись з матеріалами екстрадиційної перевірки по запиту ГП РФ від 15.04.2015 року відносно ОСОБА_3 . Дане прохання було обумовлено тим, що ОСОБА_3 не володіє державною мовою, тоді як розуміння матеріалів екстрадиційної перевірки необхідно ОСОБА_3 для захисту його прав, свобод та інтересів в України, Російській Федерації, а також у Європейському суді, а адвокату ОСОБА_4 для надання ОСОБА_3 правової допомоги. Крім того, ОСОБА_3 у своїй скарзі вказує на те, що прокуратура м.Києва провела екстрадиційну перевірку більш ніж за 16 місяців. 04.09.2018 року зі спливом двох років після отримання з прокуратури м.Києва висновку за результатами екстрадиційної перевірки обставин, які можуть перешкоджати видачі ОСОБА_3 компетентним органом Російської Федерації, Генеральна прокуратура України повідомила, а 22.10.2018 року підтвердила, що рішення по запиту ГП РФ ще не прийнято. Встановлений законом строк на проведення екстрадиційної перевірки не дотриманий. Генеральна прокуратура України могла прийняти рішення про відмову у видачі ОСОБА_3 Російській Федерації у розумний строк після 16.04.2015 року і повинна була, оскільки судові рішення на території України обов`язкові, прийняти таке рішення в розумний строк після 15.06.2015 року або 17.02.2016 року, однак ГПУ це не зробило у розумний строк. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кримінального кодексу Російської Федерації, ніхто не може нести кримінальну відповідальність двічі за один і той же злочин. Посилаючись на вищевказані обставини та положення ст.ст. 303-307, 572 КПК України, ОСОБА_3 просить визнати неправомірною бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у навмисному зятягуванні у прийнятті рішення по запиту ГП РФ від 15.04.2015 року відносно ОСОБА_3 , а також зобов`язати уповноважених осіб Генеральної прокуратури України врахувати ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 15.06.2015 року у справі №761/11953/15-к та ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 17.02.2016 року у справі № 760/2478/16-к та направити відповідне повідомлення ГП РФ і ОСОБА_3 в якості підстави для відмови у видачі (екстрадіції) громадянина РФ ОСОБА_3 .. Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 в обґрунтування доводів та вимог скарги, прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку. У відповідності до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ст. 572 КПК України, особи, які вважають, що рішенням, діями або бездіяльністю органів державної влади України, їх посадовими особами, вчиненими у зв`язку з виконанням запиту про міжнародну правову допомогу, завдано шкоди їхнім правам, свободам чи інтересам, мають право оскаржити рішення, дії та бездіяльність до суду. Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Судовим розглядом встановлено, що 29.07.2009 року заступником начальника відділу з розслідування злочинів про корупцію та в сфері економіки слідчої частини при Головному управлінні МВС Росії по Центральному Федеральному округу, винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 в якості обвинуваченого за ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації, а з 04.08.2009 року його оголошено в розшук. 27.03.2015 року уповноваженою особою Печерського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 затриманий на території України, у зв"язку з чим Генеральною прокуратурою України прокуратурі м. Києва доручено проведення екстрадіційної перевірки. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 541 КПК України екстрадіційна перевірка - це діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження передбачених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадіції), яка вчинила злочин. 27.04.2015 р. прокуратурою м. Києва від Генеральної прокуратури України отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу (екстрадіцію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 .. У відповідності до ч. 2 ст. 574 КПК України, Генеральна прокуратура є центральним органом України щодо видачі (екстрадіції) підозрюваних, обвинувачених у кримінальних провадженнях під час досудового розслідування. Згідно з ч. 1 ст. 587 КПК України, екстрадіційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою. 14.04.2015 року захисник в інтересах ОСОБА_3 подав до Генеральної прокуратури України заяву з копією вироку суду сектора Ришкань міста Кишинів Республіки Молдова від 28 липня 2011 по справі № 1-546/11, в якому зазначено, що ОСОБА_3 28 липня 2011 був визнаний винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу Республіки Молдова, і засуджений до відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. Покарання призначено умовно, якщо протягом 5 років, він не вчинить іншого злочину. 15 червня 2015 року Апеляційний суд міста Києва під час розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 у справі № 11-сс/796/1242/2015, встановив факт того, що згідно вироку суду сектора Ришкань міста Кишинів від 28 липня 2011 року ОСОБА_3 засуджений за вчинення на території Російської Федерації злочину, по якому він запитується із України, про що Апеляційний суд міста Києва зазначив у своїй ухвалі. Згідно ч. 1 ст. 56 ст. 3 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, учасниками якої, зокрема, є Україна та Російська Федерація, Договірні Сторони зобов"язуються відповідно до умов, передбаченими цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності або для приведення вироку у виконання. Підстави для відмови у видачі наведені у ст. 57 зазначеної вище Конвенції. Крім того, згідно ч. 7 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН та учасниками якого також є Україна та Російська Федерація, ніхто не повинен бути вдруге засуджений чи покараний за злочин, за який він уже був остаточно засуджений або виправданий відповідно до закону і кримінально-процесуального права кожної країни. Аналогічний принцип юридичної відповідальності передбачений ч. 3 ст. 2 КК України, відповідно до якого ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу. Статтею 589 КПК України визначені підстави для відмови у видачі особи (екстрадіції). Пунктами 5 та 6 частини 1 цієї статті передбачено, що у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо видача особи (екстрадіція) суперечить зобов"язанням України за міжнародними договорами України, а також якщо наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Наявність вступившого в законну силу вироку суду сектора Ришкань міста Кишинів Республіки Молдова від 28 липня 2011 року щодо ОСОБА_3 за злочин, за який його просить видати Генеральна прокуратура Російської Федерації, виключає можливість повторного притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за таким же обвинуваченням та відноситься до підстав, зазначених у ст. 589 КПК України. Однак слід зазначити, що слідчий суддя не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Під час проведення екстрадіційної перевірки вирішення питання щодо наявності підстав для відмови у видачі особи (екстрадіції) чинним кримінальним процесуальним законодавством України віднесено виключно до компетенції центральних органів України, які зазначені у ст. 574 КПК України. За правилами КПК України, слідчий суддя не наділений повноваженнями визнавати бездіяльність прокурора неправомірною. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бедіяльність Генеральної прокуратури України. Керуючись ст. ст. 3, 9, 303-306, 376, 572, 587, 589 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бедіяльність Генеральної прокуратури України

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошений 26.12.2018р. о 16.25 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1